Постанова
Іменем України
13 березня 2018 року

м. Київ
справа № 594/946/16-к

провадження № 51-270 км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 26 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000246, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , громадянина України, котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вербівка Борщівського району Тернопільської області, проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 січня 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст.115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
На підставі ч.5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме затримання та перебування під вартою з 15 серпня 2016 року по 25 січня 2017 року з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідають два дні попереднього ув`язнення.
Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 30 січня 2017 року внесено у вирок щодо ОСОБА_7 виправлення описки із зазначенням у його резолютивній частині, що на підставі ч.5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме затримання та перебування під вартою з 15 серпня 2016 року по 25 січня 2017 року з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 14 серпня 2016 року о 23 год. 30 хв., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння в приміщенні житлового будинку в АДРЕСА_1 , під час сварки з співмешканкою ОСОБА_8 на ґрунті неприязних стосунків, що виникли раптово, умисно вбив ОСОБА_8 , завдавши приблизно тридцять ударів руками, ногами та дерев`яною качалкою в різні частини тіла, а також декілька раз ударив її головою до стіни та кута дерев`яного короба дверей, після чого стиснув руками її шию. Смерть ОСОБА_8 настала внаслідок механічної асфіксії від стиснення органів шиї рукою.
Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 26 квітня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без змін. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 строк утримання під вартою з 15 серпня 2016 року по 26 квітня 2017 року в строк відбуття покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вимоги касаційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить судові рішення щодо ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження. Вважає, що судовий розгляд у суді першої інстанції проведений неповно та однобічно, висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи. При цьому стверджує, що огляд місця події та обшук проведений в будинку ОСОБА_7 з порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому він не може бути визнаний належним та допустимим доказом. Також зазначає, що відсутні докази, які б підтверджували наявність у ОСОБА_7 умислу та мотиву на вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 .

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу необґрунтованою і просила її залишити без задоволення.
Захисник ОСОБА_6 в режимі відеоконференції підтримав подану касаційну скаргу та просив її задовольнити.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 , прокурора та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України (далі КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як встановлено ч. 1, 2 ст.438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Можливість скасування судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій через невідповідність їх висновків фактичним обставинам кримінального провадження (ст.411 КПК ) чинним законом не передбачена.
Зі змісту касаційної скарги захисника убачається, що він, крім іншого, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, визначення яких дано у статтях 409 та 410 КПК, та фактично просить доказам по справі дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої і апеляційної інстанцій, тоді як перевірка цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесена.
Твердження захисника ОСОБА_6 про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства є безпідставними, оскільки протилежні висновки місцевого суду в цій частині ґрунтуються, у відповідності до вимог ст. 370 КПК, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені відповідними доказами.
Такі висновки відповідають: показанням потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про те, що зі слів колишнього чоловіка ОСОБА_8 та її рідного брата їм відомо, що ОСОБА_7 бив їх матір і вони її забрали, але вона знову до нього поверталась;
свідка ОСОБА_11 про те, що 14.08.2016 він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вживав спиртні напої, потім він пішов додому, а о 24 годині повернувся і побачив, що ОСОБА_8 лежить на правому боці на порозі у кімнаті, накрита. Коли ОСОБА_7 її розкрив побачив, що вона роздягнена, на плечах були синці, на обличчі кров. ОСОБА_7 йому пояснив, що ОСОБА_8 п`яна, вони посварилися, але ОСОБА_8 була при свідомості та сказала, що завтра прийде настроїть телевізор. Наступного дня йому на роботу зателефонувала сестра і сказала, що ОСОБА_7 вбив ОСОБА_8 ;
свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про те, що 14.08.2016 року вони бачили ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в нетверезому стані, зранку наступного дня вони зайшли у двір ОСОБА_7 і побачили на сходах будинку кров, потім вийшов останній, в якого були ноги в крові і він сказав, що вбив ОСОБА_14 . Коли ОСОБА_12 зайшов в будинок то побачив, що ОСОБА_8 лежала на ліжку обличчя її було чорне, коли до неї доторкнувся то йому здалося, що потерпіла ще тепла, тому він сказав щоб ОСОБА_7 викликав поліцію і швидку на що останній відповів, що дочекається вечора щоб позбутися тіло. Також їм відомо, що ОСОБА_7 бив ОСОБА_8 і остання ходила в синцях;
свідка ОСОБА_15 про те, що 14.08.2016 року був день народження онука і прийшли також ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , у них відбулася сварка за телефон, вони були в нетверезому стані, потім вони пішли додому, вона закрила за ними хвіртку і бачила, як вони разом пішли в бік дому. Наступного дня до неї прийшов ОСОБА_7 віддав їй кофту, яку вона на передодні під час святкування позичала ОСОБА_8 , також сказав, що ОСОБА_14 нежива, впала з порога і забилася;
свідка ОСОБА_16 15.08.2016 року до неї прийшов ОСОБА_17 та ОСОБА_7 , і вона запитала що ОСОБА_8 мертва на що останній кивнув головою і вона подзвонила в поліцію;
свідка ОСОБА_18 про те, що вона запитувала у ОСОБА_8 чи не б`є її ОСОБА_7 , на що вона відповіла, що деколи б`є;
свідка ОСОБА_19 про те, що він працює сільським старостою і йому відомо, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 випивали і між ними часто виникали конфлікти;
протоколу огляду місця події від 15.08.2016 року, згідно якого встановлено, що будь-яких пошкоджень вікон житлового будинку, який належить ОСОБА_7 та вхідних дверей не виявлено, їх цілісність та цілісність кріплень не порушена, судячи з місць виявлення в будинку та зовні нього слідів речовини бурого кольору, зовні схожої на кров, тілесні ушкодження ОСОБА_8 були нанесені, коли вона перебувала безпосередньо біля входу в житловий будинок та в самому житловому будинку;
протоколу огляду місці події від 16.08.2016 року, згідно якого в житловому будинку, який належить ОСОБА_15 , на дивані в приміщенні літньої кухні виявлено та вилучено жіночий светр в смуги сірого і чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, зовні схожої на кров, яка пояснила, що даний светр 14.08.2016 року вона давала одягнути ОСОБА_20 ;
протоколу особистого поверхневого огляду від 16.08.2016 року, згідно якого на одязі та взутті ОСОБА_7 було виявлено краплі бурого кольору, схожої на кров;
висновку експерта №45, згідно якого встановлено, що смерть ОСОБА_8 настала внаслідок механічної асфіксії від стиснення органів шиї рукою;
висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 13.09.2016 року, з якої вбачається, що ОСОБА_7 в період інкримінованого йому діяння тимчасовими розладами психічної діяльності не страждав, а виявляв ознаки розладів психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, які не досягають ступеня психозу чи вираженого недоумства, тому міг усвідомлювати свої дії і керувати ними.
Зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що суд, відповідно до вимог ч. 3 ст.374 КПК, у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним.
Судом об`єктивно, повно і всебічно встановлено обставини кримінального провадження. Вина ОСОБА_7 підтверджується сукупністю зібраних у провадженні доказів, безпосередньо досліджених в судовому засіданні. Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності, доказів та їх достатності для постановлення вироку.
У вироку суду у повній відповідності до вимог ст.374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 , які досліджені та оцінені із дотриманням положень ст. 94 КПК. В основу обвинувального вироку покладені виключно ті докази, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.
Дії засудженого ОСОБА_7 за ч. 1 ст.115 КК України кваліфіковано судом правильно.
Доводи захисника про невстановлення умислу та мотиву вбивства є безпідставними, оскільки про спрямованість умислу ОСОБА_7 на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 свідчить його поведінка щодо потерпілої, що передувала події, а саме постійні конфлікти, неприязні стосунки, виникнення між ними сварки безпосередньо перед вбивством, множинна кількість спричинених ОСОБА_7 тілесних ушкоджень і, як наслідок протиправних дій настання механічної асфіксії від стиснення ним органів шиї рукою, а також подальші його дії, а саме намагання приховати сліди вчиненого злочину та позбутися тіла ОСОБА_8 .
Покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України.
Крім того, перевіркою матеріалів кримінального провадження не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону при проведенні огляду місця події житлового будинки ОСОБА_7 в с. Вербівка Борщівського району, на що вказує захисник ОСОБА_6 .
У ст. 233 КПК передбачено підстави та порядок проникнення до житла чи іншого володіння особи. Зокрема, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, за добровільною згодою ОСОБА_7 , що підтверджується його заявою від 15.08.2016 року з особистим підписом, слідчим було проведено огляд місця події в житловому домогосподарстві останнього в с. Вербівка Борщівського району в присутності понятих та експерта.
Доводи захисника ОСОБА_6 про те, що докази отримані внаслідок обшуку не було визнано недопустимими, є безпідставними, оскільки вказана слідча (розшукова) дія на досудовому розслідуванні не проводилася, а суди першої та апеляційної інстанцій при обґрунтуванні винуватості ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину на такий доказ не посилалися.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах засудженого та захисника доводам, в тому числі і тим, на які захисник посилається у касаційній скарзі та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.
На думку суду, в процесі судового та апеляційного розгляду кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, суд

ухвалив:
вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 25 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 26 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3