Дата документу Справа № 335/4521/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1408/17
Єдиний унікальний № 335/4521/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 186 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001161 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, має професійно технічну освіту, працюючого електрогазозварювальником у КП «Водоканал», має на триманні неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою АДРЕСА_2 , раніше засудженого,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою процесуального прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі процесуальний прокурор вважає, що викладені в ухвалі обставини є необґрунтованими та такими що суперечать вимогам кримінального процесуального законодавства України.

Вважає, що зміст та форма обвинувального акту відносно ОСОБА_6 відповідає вимогам, передбаченим ч. 2 ст. 291 КПК України, містить всі його складові.

Безпідставним є твердження суду про те, що обвинувальний акт, який надійшов до суду у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , суперечить вимогам закону, оскільки відсутнє належне формулювання обвинувачення та не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Так, в обвинувальному акті у кримінальному провадженні викладені фактичні обставини справи, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 , і містить посилання на обставини, що у відповідності до положень ст. 91 КПК України входять до предмету доказування, зокрема, події злочину, форми вини, мотиву та мети вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, суд на стадії підготовчого судового засідання вдався до оцінки кваліфікації дій обвинуваченого та доказів. Вважаю, що вказані питання досліджуються лише під час судового розгляду вивчаючи та надаючи оцінку зібраних на стадії досудового розслідування доказів, оскільки суд на стадії підготовчого судового засідання не має права вдаватися до оцінки кваліфікації дій обвинуваченого та доказів, що не передбачено ст. 314 КПК України на цій стадії кримінального провадження.

Здійснення обвинувачення в суді покладається на прокурора, а суд залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих ним прав, розглянути кримінальне провадження і постановити відповідне рішення. Отже, з огляду на ці вимоги закону суди при розгляді кримінальних проваджень не вправі перебирати на себе функції обвинувачення.

Так, відповідно до вказаної ухвали, дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, однак в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_6 скоїв злочин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, а в подальшому зазначено, що він діяв, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна.

В свою чергу, в обвинувальному акті прокурора чітко сформульовано дії, розпочаті як крадіжка та продовжені як грабіж «ігноруючи вимоги ОСОБА_9 щодо повернення викраденого майна ОСОБА_6 втік до парку».

Окрім цього, в ухвалі зазначено, що суду не зрозуміло, яким саме чином було викрито злочинні дії ОСОБА_6 : чи діями продавця, або спрацюванням системи контролю (сигналізації).

В обвинувальному акті зазначено, що «під час виходу з магазину спрацювала система контролю виносу товару та в цей момент таємні дії ОСОБА_6 були виявлені продавцем-касиром магазину.

Безпідставним є твердження суду, що фактичні обставини кримінального правопорушення викладені без належної конкретизації, на припущеннях, без логічного закінчення, не розкриваючи об`єктивну та суб`єктивну сторони злочину.

Так, з об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна. Відкритим, визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину.

В обвинувальному акті зазначено, що « ОСОБА_6 усвідомлюючи, що його таємні дії помічені продавцем-касиром вибіг з приміщення та побіг до парку. В цей час, ОСОБА_9 переслідувала ОСОБА_6 .

Суб`єктивна сторона злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

Також, в обвинувальному акті зазначено, що «продавець - касир вголос вимагала зупинитися та повернути викрадене майно».

На підставі вищевикладеного вважає, що ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2017 про повернення обвинувального акту прокурору винесена в порушення вимог кримінального процесуального законодавства України, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Просить ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2017 про повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_6 прокурору скасувати у зв`язку з порушення кримінального процесуального законодавства України.

Призначити нове підготовче судове засідання у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги;прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга процесуального прокурора підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2017 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001161 від 21.03.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повернуто прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 2, який затвердив обвинувальний акт.
Колегія суддів вважає, що ухвала районного суду підлягає скасуванню з огляду на наступне.
Згідно до ч. 1 ст. 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Відповідно до ч. 2 цієї статті обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Згідно до ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Відповідно до ч. 4 цієї статті до обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування; 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Згідно з зазначеною нормою закону обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення. При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, свідчить про те, що він відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до п.п. 3-4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Грабіж потрібно вважати закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього. Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі "Маттоціа проти Італії" від 25 липня 2000 року, на яке міститься посилання у заяві прокурора до Верховного Суду України, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття "обвинувачення" національними судами.

З матеріалів розглядуваного кримінального провадження убачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, викладено чітко і конкретно.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Що стосується обвинувального акта щодо ОСОБА_6 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_6 не викликає сумнівів.

Зважаючи на наведене, немає підстав стверджувати, що зміст обвинувачення ОСОБА_6 є неконкретним, а тому належить визнати необґрунтованими доводи суду зокрема про те, що в формулюванні обвинувачення не зрозуміло, 1) чи вчинив останній крадіжку чи грабіж, або вчинивши крадіжку, його дії переросли в грабіж; 2) яким саме чином було викрито злочинні дії останнього, чи діями продавця, або спрацюванням системи контролю, оскільки по-перше, зміст обвинувального акту свідчить про те, що крадіжка переросла в грабіж, а по друге, в обвинувальному акті прямо вказано, що злочинні дії ОСОБА_6 були виявлені продавцем-касиром магазину.

Між тим, довід прокурора про те, що дане кримінальне провадження повинен розглядати суд першої інстанції в іншому складі суддів є необґрунтованим, оскільки суперечить вимогам ст. ст. 75, 76 КПК України.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а ухвала місцевого суду скасуванню, з направленням матеріалів кримінального провадження до того ж суду на новий розгляд в тому ж складі суддів зі стадії підготовчого судового провадження.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу процесуального прокурора задовольнити частково, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001161 від 21.03.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повернуто прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 2, який затвердив обвинувальний акт, скасувати та призначити розгляд у суді першої інстанції в тому ж складі суддів зі стадії підготовчого судового провадження.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: