У Х В А Л А
02.04.2018 Дніпровський районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні питання доцільності заміни захисника обвинуваченого у кримінальному провадженні унесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2017 за № 0010789 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 186 року народження,

в с т а н о в и в :
У провадження цього місцевого суду надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений подав суду заяву про заміну йому захисника, та вказав на те, що він та захисник ОСОБА_4 мають різні позиції у побудові засобів захисту від обвинувачення.
Суд заслухавши думку учасників судового провадження з цього питання та детально проаналізувавши мотиви викладені обвинуваченим, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на захист від обвинувачення та на правову допомогу.

Частиною 1 статті 20 КПК України передбачено, що обвинувачений має право на захист, яке, у тому числі, полягає у наданні йому можливості користуватися правовою допомогою захисника.

Згідно ст. 54 КПК України, обвинувачений має право замінити захисника.
Також, статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Недотримання цієї складової права на захист на різних стадіях може призвести до істотних порушень вимог КПК та скасування судового рішення.
Згідно практики ЄСПЛ відображеної, зокрема, у п. 262 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником…, є однією з основних ознак справедливого судового розгляду».

У п. 89 рішення ЄСПЛ від 13 лютого 2001 року у справі «Кромбах проти Франції» вказано, що «хоча право кожної особи, обвинувачуваної у вчиненні кримінального правопорушення, на ефективний захист адвокатом не є абсолютним, воно становить одну з головних підвалин справедливого судового розгляду».

Разом із тим, у п. 63 рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Лучанінова проти України», зазначено, що «для здійснення обвинуваченим свого права на захист йому зазвичай повинно бути забезпечено можливість отримати ефективну допомогу захисника із самого початку провадження» (п. 52 рішення ЄСПЛ від 27 листопада 2008 року у справі «Сальдуз проти Туреччини» та пункти 9091 рішення ЄСПЛ від 12 червня 2008 року у справі «Яременко проти України»).

Тотожні висновки ЄСПЛ містяться, зокрема, у таких рішеннях: від 19 лютого 2009 року у справі «Доронін проти України», «Шабельник проти України», від 16 грудня 2010 року у справі «Боротюк проти України», від 03 листопада 2011 року у справі «Балицький проти України», від 24 листопада 2011 року у справі «Загородній проти України», від 12 січня 2012 року у справах «Тодоров проти України», «Довженко проти України», «Іглін проти України», від 15 листопада 2012 року у справі «Єрохіна проти України» та інші.
З позиції ВССУ висловленої в узагальненні «Про судову практику забезпечення права на захист у кримінальному провадженні», яке було обговорено та взято до відома на засіданні пленуму ВССУ 25.09.2015, слідує, що ЄСПЛ уже неодноразово констатував порушення права на захист у справах, де захисник не здійснював ефективний захист.

Показовим є рішення ЄСПЛ від 12 червня 2008 року у справі «Яременко проти України», де у п. 90 цього рішення ЄСПЛ як на підставу порушення п. 3 (с) ст. 6 Конвенції зазначив той факт, що кожен із двох інших захисників, які представляли заявника найімовірніше здійснювали символічний характер при наданні своїх послуг.

Таким чином, ЄСПЛ поставив під сумнів виконання захисниками ефективного захисту заявника, що становило істотне порушення вимог КПК.

А тому, ВССУ вказує на те, що судам необхідно враховувати таку практику під час перевірки забезпечення права на захист під час досудового розслідування та судового провадження у справі. За наявності ознак «символічного надання послуг» суди мають належним чином реагувати в таких випадках.
За таких умов, враховуючи зазначене суд, згідно положень ст. 54 КПК України та у світлі вказаної практики ЄСПЛ, приходить до висновку, що обвинуваченому слід замінити захисника з огляду на те, що у них різні позиції у побудові структури захисту, тобто останній фактично не може, на цей час, здійснювати належний захист, який є необхідним обвинуваченій, що є порушенням підп. «с» п. 3 ст. 6, 13 вказаної Конвенції.

Також, суд виходячи з положень п. 1 ч. 1 ст. 49 КПК України в частині того, що суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою.
А, згідно ч. 1 ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів та останній допускається до участі в справі в будь-якій стадії процесу (ст. 45 КПК України) у порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу.
Вважає за необхідне, беручи до уваги те, що ОСОБА_5 висунуто обвинувачення у вчиненні злочину середньої тяжкості, те, що, згідно наданих ним пояснень при розгляді даних питань про те, що він не має змоги залучити самостійно захисника в силу свого фінансового становища, з урахуванням положень ст.ст. 20, 49, 52 КПК України, Закону України «Про безоплатну правову допомогу», Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та враховуючи і застосовуючи практику ЄСПЛ, зокрема, у п. 25 рішення від 20 грудня 2011 року у справі «Максименко проти України», що «забезпечення обвинуваченому у вчиненні злочину безоплатної юридичної допомоги, що є однією з вищезазначених гарантій, здійснюється за двох умов: якщо така особа не має достатньо коштів для оплати юридичної допомоги та якщо інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога (серед інших прикладів п. 39 рішення від 25 вересня 1992 року у справі «Фам Хоанг проти Франції»), доручити Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві призначити зазначеній обвинуваченій захисника у цій справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 45, 49, 52, 54, 369-372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Замінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2017 за № 0010789 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України призначеного йому згідно доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві захисника ОСОБА_6 на іншого.

Доручити Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві призначити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адвоката/захисника для здійснення захисту за призначенням в порядку, передбаченому ст. 49 КПК України, у рамках даного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення і підлягає негайному виконанню на всій території України.
Копію ухвали направити на виконання до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Києві.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17.10 год. 04.04.2018.

Суддя: ОСОБА_1