АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/653/2018 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.2 ст.185; ч.3 ст.185; ч.2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, кримінальне провадження № 0006437 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з середньою освітою, працюючого в садовому товаристві «Рубін» охоронцем, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_9

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року, ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 2 (двох) років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України - у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання,з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 в період з 20 год. 00 хв. до 06 год.00 год. наступного дня залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати, в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням кримінального закону, а саме застосуванням кримінального закону, який не підлягав застосуванню, що в свою чергу потягло за собою звільнення обвинуваченого від реального відбування покарання, що є несправедливим через м`якість, та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та постановити новий вирок, відповідно до якого, призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 4 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що при призначенні покарання судом фактично не враховано конкретні обставини по справі і те, що злочини, передбачені ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, згідно ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, та не враховано належним чином кваліфікуючу ознаку, як повторність вчинення, що суттєво підвищує небезпеку таких злочинів.
Також апелянт зазначає, що судом не взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив ряд умисних злочинів та не зважаючи на те, що за місцем проживання характеризується позитивно, соціально-корисною працею не займається, та суд залишив без уваги той факт, що засуджений задовольняє свої матеріальні потреби, вчиняючи аналогічні кримінальні правопорушення.
Крім того, апелянт зазначає, що судом не враховано тієї обставини, що в рамках вказаного кримінального провадження існують дві потерпілі особи, відносно однієї з яких ОСОБА_7 вчинив два тяжких кримінальних правопорушення та завдану матеріальну шкоду, як на досудовому розслідуванні так і під час судового розгляду не відшкодував.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_9 , які заперечували щодо апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 09 травня 2017 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин, знаходячись за адресою: м. Київ, Братиславська, 11, увійшов до приміщення гіпермаркету «Епіцентр К». Перебуваючи у відділі будівельних матеріалів гіпермаркету «Епіцентр К», у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на таємне викрадення будівельних інструментів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 підійшов до торгівельної вітрини з інструментами, після чого, діючи з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, узяв з полиці будівельні інструменти, а саме: плоскогубці 250 мм посилені, арт. 20639625 в кількості 2 шт. закупівельною вартістю 131 грн. 00 коп. кожні, бокорізи 180 мм, арт. 20602171, закупівельною вартістю 97 грн. 25 коп.; ключ трубний важільний № 1 литий, арт. 20620299, в кількості 2 шт. закупівельною вартістю 148 грн. 50 коп. кожен, після чого відразу приховав їх під верхній одяг, помістивши інструменти за ремінь штанів. В подальшому ОСОБА_7 відразу направився в напрямку торгівельних кас, після чого, не маючи наміру та матеріальної можливості розрахуватись за вказаний товар, ОСОБА_7 пройшов через торгівельні каси, покинув будівлю гіпермаркету « ІНФОРМАЦІЯ_3 », викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши матеріальної шкоди цьому ТОВ на загальну суму 753, 50 грн.
Крім того, 18 квітня 2016 року, приблизно о 16 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в підсобне приміщення, що розташоване на прибудинковій території, підійшовши до підсобного приміщення та зірвавши навісний замок, який знаходився на дверях приміщення проник до середини. Перебуваючи в середині підсобного приміщення ОСОБА_7 побачив зварювальний апарат марки «Інвертер», вартістю 2000 гривень 00 копійок, переконався в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав вище вказаний зварювальний апарат та вийшов з підсобного приміщення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши майнової шкоди ОСОБА_9 на суму 2000 гривень 00 копійок.

Крім того, 20 жовтня 2016 року, приблизно о 16 годині 50 хвилин, ОСОБА_7 знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_9 , попросив в останнього його мобільний телефон марки «НТС Desire 310», вартістю 1000 гривень 00 копійок з метою здійснення телефонного дзвінка, на що ОСОБА_9 погодився та передав ОСОБА_7 вище зазначений мобільний телефон. Після чого у ОСОБА_7 виник умисел на відкрите заволодіння чужим майном, обравши об`єктом свого злочинного посягання зазначений мобільний телефон.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на, відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , діючи умисно з корисливих спонукань, забравши даний мобільний телефон направився на вихід з будинку, в цей час ОСОБА_9 переконував останнього, щоб той повернув його мобільний телефон та перегородив вихід з будинку, але ОСОБА_7 на прохання ОСОБА_9 не погодився та, відштовхнувши його, вийшов з будинку, тим самим відкрито заволодів мобільним телефоном марки «НТС Desire 310», що належить ОСОБА_9 , а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, завдавши майнової шкоди ОСОБА_9 на суму 1000 гривень 00 копійок.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно; за ч. 3 ст. 185 КК України, вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) поєднане з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище; та за ч. 2 ст. 186 КК України, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
Суд першої інстанції, роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, апелянтом не оспорюються та не оскаржуються, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав, щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне відшкодування завданого збитку, усунення заподіяної шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також суд першої інстанції врахував, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивну характеристику за місцем проживання, відсутність зв`язків з антигромадськими елементами, індивідуальні властивості особи: стать, вік, стан здоров`я, родинний стан, спосіб життя, (раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, офіційно працевлаштований), що свідчить про те, що оточуюча обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), а саме: їх класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, конкретні обставини, що характеризують поведінку винної особи до вчинення караного діяння, пов`язані з вчиненням правопорушення, після вчинення діяння, позицію потерпілого у провадженні та вважав за необхідне призначити покарання у межах санкції ст.ст. 185, 186 КК України у виді позбавлення волі та з визначенням остаточного покарання у порядку ст. 70 вказаного Кодексу та зі звільненням від відбування покарання, у відповідності до вимог ст. 75 КК України та покладенням обов`язків з числа ст. 76 КК України, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується, а відтак доводи апеляційної скарги прокурора, про те, що при призначенні покарання судом фактично не враховано конкретні обставини по справі і те, що злочини, передбачені ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, згідно ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, та не враховано належним чином кваліфікуючу ознаку, як повторність вчинення, що суттєво підвищує небезпеку таких злочинів, є необґрунтованими.
Крім того, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінально караних діянь.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, на думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вищезазначених вимог.
Стосовно доводів апелянта про те, що судом не враховано тієї обставини, що в рамках вказаного кримінального провадження існують дві потерпілі особи, відносно однієї з яких ОСОБА_7 вчинив два тяжких кримінальних правопорушення та завдану матеріальну шкоду як на досудовому розслідуванні так і під час судового розгляду не відшкодував, є безпідставними, так як у матеріалах кримінального провадження міститься розписка представника ТОВ «Епіцентр» ОСОБА_10 /а.с. 73/, про повернення викрадених речей, а потерпілий ОСОБА_9 , стосовно якого вчинено два кримінальних правопорушення, зазначив в судовому засіданні, що заперечує стосовно апеляційної скарги прокурора, та просив вирок першої інстанції залишити без змін.
Крім того, судом першої інстанції вмотивовано призначено покарання із застосуванням ст. 75 КК України. При цьому суд послався на можливість належної соціалізації обвинуваченого та його допустиму репутацію, що свідчить про невстановлення судом фактів наявності зв`язків з антигромадськими елементами, зловживання алкогольними напоями, наркотичними засобами та інші. Врахував суд також характер вчиненого кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення кримінальних правопорушень, відсутність за їх результатами будь-яких тяжких наслідків для інтересів суспільства, які б безумовно превелювали над принципом поваги до свободи особистості і дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення більш суворого покарання, з чим погоджується колегія суддів.
Таким чином, інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2017 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,- без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4