Дата документу Справа № 332/1224/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 332/1224/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1478/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185,
ч. 1 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2017 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Таллін, громадянин України, який має повну загальну середню освіту, неодружений, не працюючий, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та засуджений:

-за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 місяця арешту, що згідно ст. 72 КК України відповідає 2 місяцям обмеження волі;
-за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладанням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по справі не обирався.

Вироком вирішено цивільний позов та доля речових доказів,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочинів проти власності за наступних обставин.
10 квітня 2017 року, приблизно о 15 годині 45 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись у торговому залі магазину ТОВ «АТБ-Маркет», розташованому за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тенісна, буд. 12-а, таємно викрав зі стелажу 3 вакуумні упаковки з сьомгою, вартістю 127 гривень за 1 шт., чим спричинив вказаному підприємству майнову шкоду на загальну суму 381 гривню.
Того ж дня, приблизно о 16 годині 50 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись у торговому залі магазину ТОВ «АТБ-Маркет», розташованому за адресою: м. Запоріжжя, вул. Тенісна буд. 12-а, викрав зі стелажу 4 вакуумні упаковки з сьомгою вартістю 127 гривень за 1 шт., які сховав під одяг, тим самим виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але не довів злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був зупинений охоронцем вказаного магазину під час виходу з магазину.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини провадження, які суд визнав доведеними, вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Так, судом при призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України встановлено ступінь тяжкості злочинів, які є злочинами середньої тяжкості, враховано особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, перебуває на обліку в наркологічному диспансері з 10 квітня 2017 року з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіатів та алкоголю, не має постійного джерела доходів. Цивільний позов не відшкодовано. Наведене свідчить, що судом призначено покарання, яке не відповідає тяжкості, суспільній небезпеці вчиненого злочину та даним про особу обвинуваченого через його м`якість.
Просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.
Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вирок суду просив скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, звільнивши обвинуваченого від його відбування з іспитовим строком 1 рік, вислухавши обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 вчиненні інкримінованих йому злочинів, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 , в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються. В апеляційній скарзі не оспорюються і висновки суду щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції виконав вимоги ст. 65 КК України.
Колегія суддів знаходить необґрунтованими доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів і даним про особу обвинуваченого.
При призначенні покарання обвинуваченому суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які у відповідності до ст. 12 КК України відносяться злочинів середньої тяжкості, та дані про особу ОСОБА_7 .
Так, суд обґрунтовано визнав щире каяття обвинуваченого в якості обставини, що пом`якшує покарання, врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, який раніше в силу ст. 89 КК України судимий не був, перебуває у цивільному шлюбі, офіційно не працевлаштований та стоїть на обліку в наркологічному диспансері.
Крім того, суд першої інстанції врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також взяв до уваги критичну оцінку обвинуваченим вчинених ним дій.
Наведені обставини в їх сукупності дали суду підстави для призначення ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України покарання у вигляді арешту, а за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді обмеження волі, які не є найбільш суворими видами покарань, передбачених санкцією статті кримінального закону за дані злочини.
Колегія суддів не погоджується з доводами прокурора з приводу того, що призначені покарання за кожний окремий злочині, а остаточне покарання за їх сукупності є м`яким, оскільки судом враховано всі обставини, які за законом повинні бути враховані при вирішенні питання щодо призначення особі покарання. Інших відомостей, які могли б бути враховані при призначенні покарання, але не були враховані судом, в апеляційній скарзі не наведено.
Не встановлено під час апеляційного розгляду обставин, які свідчили б про неможливість виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів без призначення йому найбільш суворого виду покарання у вигляді позбавлення волі за наявністю інших, більш м`яких видів покарань, передбачених ч. 1, 2 ст. 185 КК України.
Висновки суду в частині звільнення обвинуваченого від відбування призначеного йому покарання з випробуванням в апеляційній скарзі не оспорюються.
З урахуванням наведеного колегія вважає, що особі призначене покарання, яке відповідає критерію справедливого покарання та відповідає вимогами ст. 65 КК України та його меті.
Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2017 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4