1-59/10

У Х В А Л А

28.03.2018 м.Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі колегії суддів:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3
захисника засудженої ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_4 про відновлення строку на касаційне оскарження вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.09.10 та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29.05.2013 щодо засудженої ОСОБА_5 за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 358 КК України,
в с т а н о в и в:
До суду надійшло клопотання від захисника підсудної в якому просить поновити строк на касаційне оскарження вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.09.10 та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29.05.2013 щодо засудженої ОСОБА_5 за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 358 КК України.
В обґрунтування зазначив, що 28.09.2010 Бориспільський міськрайонний суд Київської області виніс вирок у кримінальній справі №1-59/10, яким: визнав ОСОБА_6 виним у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 190 ч. 4, 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України та призначив покарання: за ст. 190 ч. 4 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належало йому на праві особистої власності; за ст. 358 ч. 1 КК України у виді 2-х років обмеження волі; за ст. 358 ч. 3 КК України у виді 2-х років позбавлення волі.

Визнав ОСОБА_5 (далі по тексту - Підсудна, Засуджена) винною у скоєні злочинів, передбачених ст. ст. 190 ч. 4, 358 ч. 2 КК України і призначив покарання: за ст. 190 ч. 4 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належало їй на праві особистої власності; за ст. 358 ч. 2 КК України у виді 2 років обмеження волі.

В подальшу Апеляційний суд Київської області виніс ухвалу від 23.03.2011, якою вирок суду першої інстанції змінив в частині призначення покарання ОСОБА_5 , а саме призначене покарання пом`якшив, шляхом звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки на підставі ст. 75, 76 КК України. Дану ухвалу суду апеляційної інстанції було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з питань розгляду цивільних та кримінальних справ від 08.11.2011, а справу відправлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За результатами апеляційного провадження, Апеляційний суд Київської області ухвалою від 29.05.2013 залишив без змін вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 .

Засуджена вважає дану ухвалу суду апеляційної інстанції незаконною, у зв`язку з чим вирішила оскаржити її в касаційному порядку. Однак, станом на день звернення до суду з касаційною скаргою, скаржником пропущений строк на касаційне оскарження судових рішень, що було зумовлено поважними причинами.

Так, засуджена дізналася про існування ухвали суду апеляційної інстанції від 29.05.2013 лише 18 січні 2018, коли до неї додому прийшли правоохоронні органи з метою доставки її до місця позбавлення волі для відбування покарання у виді 5 років позбавлення волі, яке було їй призначене вироком суду першої інстанції 28.09.2010.

Ознайомившись з матеріалами даної кримінальної справи було виявлено, що Бориспільський міськрайонний суд Київської області лише 27.11.2017 видав розпорядження про виконання вироку суду, що набрав законної сили. Крім того апеляційне провадження у даній кримінальній справі здійснювалося за відсутності засудженої, а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не була отримана засудженою засобами поштового зв`язку. Зазначене підтверджується матеріалами справи, зокрема: оскаржуваною ухвалою суду апеляційної інстанції, яка не містить запису про участь засудженої на судовому засіданні, протоколом судового засідання від 29.05.2013, в якому зазначено про можливість розгляду кримінальної справи без участі засудженої та великою кількістю судових повісток, які направлялися на її адресу, але були поверненні до суду назад у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

В судовому засідання захисник підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор не заперечував проти поновлення строку на касаційне оскарження.

Заслухавши учасників процесу, суд приходить до переконання про задоволення даного клопотання з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.09.2010 Бориспільський міськрайонний суд Київської області виніс вирок у кримінальній справі №1-59/10, яким: визнав ОСОБА_6 виним у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 190 ч. 4, 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України та призначив покарання: за ст. 190 ч. 4 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належало йому на праві особистої власності; за ст. 358 ч. 1 КК України у виді 2-х років обмеження волі; за ст. 358 ч. 3 КК України у виді 2-х років позбавлення волі.

Визнав ОСОБА_5 (далі по тексту - Підсудна, Засуджена) винною у скоєні злочинів, передбачених ст. ст. 190 ч. 4, 358 ч. 2 КК України і призначив покарання: за ст. 190 ч. 4 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належало їй на праві особистої власності; за ст. 358 ч. 2 КК України у виді 2 років обмеження волі.

В подальшу Апеляційний суд Київської області виніс ухвалу від 23.03.2011, якою вирок суду першої інстанції змінив в частині призначення покарання ОСОБА_5 , а саме призначене покарання пом`якшив, шляхом звільнення засудженої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки на підставі ст. 75, 76 КК України. Дану ухвалу було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з питань розгляду цивільних та кримінальних справ від 08.11.2011, а справу відправлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За результатами апеляційного провадження, Апеляційний суд Київської області ухвалою від 29.05.2013 залишив без змін вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 .

Згідно з ч. 1 ст. 383 КПК України (в редакції від 1960 року) у касаційному порядку можуть бути перевірені вироки і постанови апеляційного суду, постановлені ним в апеляційному порядку.

В п. 15 Перехідних положень КПК України в новій редакції зазначено, що апеляційні та касаційні скарги, заяви про перегляд судових рішень у кримінальних справах, які були розглянуті до набрання чинності цим Кодексом, або у справах, розгляд яких не завершено з набранням чинності цим Кодексом, подаються і розглядаються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених § 3 розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до ч. 1 ч. 4 ст. 386 КПК України (в редакції від 1960 року) касаційні скарги на судові рішення, зазначені у частині першій статті 383 цього Кодексу, можуть бути подані протягом одного місяця з моменту проголошення вироку чи оголошення ухвали або постанови, які оскаржуються, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку чи постанови. У разі подачі скарги з пропуском встановленого частинами першою і другою цієї статті строку і при відсутності клопотання про його відновлення скарга чи подання постановою судді визнається такою, що не підлягає розгляду. Цей строк може бути відновлений у випадках і в порядку, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

В ст. 353 КПК України зазначено, у разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин особи, які мають право на подання апеляції, можуть заявити клопотання перед судом, який постановив вирок чи виніс ухвалу, постанову, про відновлення пропущеного строку. Питання про відновлення строку вирішується в судовому засіданні судом, який розглядав справу. Про день і час розгляду клопотання своєчасно повідомляються сторони, неявка яких в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання. За результатами розгляду клопотання суд виносить ухвалу, постанову, якою відновляє пропущений строк або відмовляє у його відновленні і визнає апеляцію такою, що не підлягає розгляду.

Таким чином, враховуючи вищевикладені положення КПК України, що діяли на момент винесення судом першої інстанції вироку у даній кримінальній справі, засуджена звертається до Апеляційного суду Київської області, як до суду який виніс оскаржувану ухвалу від 29.05.2013, з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.
Апеляційне провадження у даній кримінальній справі здійснювалося за відсутності засудженої ОСОБА_5 , а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не була отримана засудженою засобами поштового зв`язку. Зазначене підтверджується матеріалами справи, зокрема: протоколом судового засідання від 29.05.2013 та ухвалою суду апеляційної інстанції, яка не містить запису про участь засудженої ОСОБА_5 чи її захисника. Дані про вручення ОСОБА_5 копії вказаної ухвали в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до супровідного листа Начальника Бориспільського ВП ГУНП в Київській області від 18.01.2018 повідомлено Голову Бориспільського міськрайонного суду Київської області про затримання ОСОБА_5 на підставі вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області по справі №1-59/2010 від 28.09.2010.

29.01.2018 між ОСОБА_7 та адвокатом ОСОБА_4 було укладено Договір про надання адвокатського захисту засудженій ОСОБА_5 .

15.02.2018 адвокатом ОСОБА_4 було подано клопотання про продовження строку на касаційне оскарження. Тому захисником не було пропущено місячний термін на звернення до суду. Інших доказів про отримання засудженою ОСОБА_5 ухвали Апеляційного суду Київської області від 29.05.2013 до дати 18.01.2018 в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до п. 8ст. 129 Конституції України одним із фундаментальних принципів правосуддя є забезпечення апеляційного і касаційного оскарження рішення суду, окрім випадків, встановлених законом.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 № 9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 рп/2012).

Стосовно забезпечення правом на оскарження судових рішень правову позицію висловив Верховний суд України у своїй постанові від 03 березня 2016 у справі № 5-347кс15, в якій зазначив: «поняття «забезпечення права» за своїм змістом є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується у законі, бо воно передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляцію чи касацію.

Окрім того, право на оскарження судових рішень гарантується також нормами міжнародного права, яке є частиною національного законодавства.

Згідно з п. 5 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 кожен, кого засуджено за будь-який злочин, має право на те, щоб його засудження і вирок були переглянуті вищестоящою судовою інстанцією згідно з законом.

Аналогічне положення міститься в ч. 2 ст. 2 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: «кожен, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, має право на перегляд вищою судовою інстанцією винесеного йому вироку або призначеної міри покарання».

З огляду на ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», яка передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, необхідно вказати і на правові позиції Європейського суду з прав людини стосовно доступу до правосуддя та права перегляду судових рішень.

Суд приходить до переконання про наявність поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження, атому клопотання слід задовольнити.

На підставі наведеного, керуючись ч. 1 ч. 4 ст. 386 ст. 353 КПК України (в редакції від 1960 року),

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника ОСОБА_4 про відновлення строку на касаційне оскарження вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.09.10 та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29.05.2013 щодо засудженої ОСОБА_5 за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 358 КК України- задовольнити.

Поновити строк засудженій ОСОБА_5 на подачу касаційної скарги на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.09.2010 та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29.05.2013, які винесені у кримінальній справі №1-59/10.

На ухвалу суду протягом 15 діб з дня її винесення сторони можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Київської області, а засудженому протягом того ж строку з моменту вручення копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1