23.04.2018 363/1613/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2018 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора обвинуваченого захисника-адвоката ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді кримінальне провадження № 0000381 щодо

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

уродженця і жителя АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні малолітні дитину 2015 року народження, освіта середня, непрацюючого, несудимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 і ч. 2 ст. 190 КК України,

встановив:
14.12.2015 року в денний час доби ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів з метою заволодіння грошовими коштами, познайомився з потерпілою ОСОБА_6 , проживаючою в тому ж будинку в кв. АДРЕСА_3 , якій ОСОБА_4 представився приватним підприємцем, що займається продажем та установкою металопластикових вікон і дверей, до якої увійшов у довіру і підписав з нею договір, що не відповідає дійсності, пообіцявши встановити двері в її квартирі, за що отримав грошові кошти в сумі 5 300 грн., проте наміру виконувати свої зобов`язання не мав та обманув останню, заволодів вказаними коштами, якими розпорядився на власний розсуд.

27.12.2015 року в денний час доби ОСОБА_4 по АДРЕСА_4 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів з метою заволодіння грошовими коштами, познайомився з потерпілою ОСОБА_7 , проживаючою в тому ж будинку в кв. АДРЕСА_5 , якій ОСОБА_4 представився представником корпорації «Прано», що займається продажем та установкою металопластикових вікон, до якої увійшов у довіру і підписав з нею договір, що не відповідає дійсності, пообіцявши встановити вікна в її квартирі, за що за допомогою банківського терміналу, який мав при собі, з кредитної картки «Приватбанк» потерпілої ОСОБА_7 № НОМЕР_1 здійснив переказ коштів в сумі 3 800 грн. на свій рахунок в тому ж банку № НОМЕР_2 , проте наміру виконувати свої зобов`язання не мав та обманув останню, заволодів вказаними коштами, якими розпорядився на власний розсуд.

У суді обвинувачений ОСОБА_4 показав, що за встановлених у справі обставин в с. Демидів познайомився з потерпілою ОСОБА_6 , якій запропонував та умовив підписати договір на придбання і встановлення металопластикових дверей в її квартирі. За це отримав від неї предоплату в сумі 5 300 грн., однак наміру виконувати договір не мав, фактично підприємницькою діяльністю не займався, її грошима заволодів і зник.

Такі ж дії вчинив і щодо потерпілої ОСОБА_7 в с. Катюжанка, якій представився представником корпорації «Прано», а її кошти в сумі 3 800 грн. переказав на свій рахунок банківським терміналом та ними розпорядився на власний розсуд.

Обвинувачений повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів, з його кваліфікуючими ознаками, а також способом заволодіння та розміром вилучених грошових коштів погодився, щиро покаявся у вчиненому, повністю відшкодував заподіяну потерпілим шкоду.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, якім повністю відшкодовано заподіяну матеріальну та моральну шкоду, які будь-яких претензій до обвинуваченого не мають, просили його суворо не карати й волі не позбавляти.

Виходячи з того, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам справи, зміст яких учасники судового розгляду розуміють правильно й не оспорюють, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою прокурора, обвинуваченого та захисника, визнав недоцільним дослідження доказів, які учасниками судового розгляду не заперечуються.

Таким чином, суд визнає доведеною вину ОСОБА_4 у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайством), вчиненого також повторно, і кваліфікує його злочинні дії за ч. 1 і ч. 2 ст. 190 КК України.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд враховує конкретні обставини справи та ступінь вчинених ним злочинів невеликої та середньої тяжкості, дані про його особу, його молодий вік, який ріс в багатодітній сім`ї, несудимий, злочини вчинив уперше, за місцем проживання характеризується позитивно, має малолітню дитину 2015 року народження, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, одружений.

Разом з тим, суд ураховує щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, що відповідно до ст. 66 КК України є пом`якшуючими покарання обставинами.

Беручи до уваги викладене, а також відсутність обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого передбачених ст. 67 КК України, коли обвинувачений в суді просив вибачення в потерпілих, враховуючи думки останніх, які будь-яких претензій до нього не мають і висловилися про призначення покарання не пов`язаного з позбавленням волі, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу.

У зв`язку із засудженням до покарання не пов`язаного з позбавленням волі ОСОБА_4 згідно ч. 1 ст. 377 КПК України слід звільнити з-під варти в залі суду.

На підставі викладеного і керуючись статтями 370 і 374 КПК України,

засудив:
визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 і ч. 2 ст. 190 КК України і за цим законом призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 190 КК України штраф у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.;
за ч. 2 ст. 190 КК України штраф у розмірі 70 (сімдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 190 (одна тисяча сто дев`яносто) грн.
На підставі ч. 3 ст. 72 КК України призначене покарання виконувати самостійно, яке складанню за сукупністю злочинів згідно ст. 70 КК України не підлягає.

В порядку ч. 1 ст. 377 КПК України ОСОБА_4 звільнити з-під варти в залі суду.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з моменту його проголошення шляхом подання апеляції через Вишгородський районний суд.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію цього вироку, яку негайно після проголошення вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: