У Х В А Л А
іменем України
23 березня 2018 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:
головуючий суддя ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення його від відбування покарання на підставі Закону України "Про амністію у 2016 році",

у с т а н о в и в :
Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 29 січня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у злочині, передбаченому частиною 1 статті 259 Кримінального кодексу та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, призначеного за цим вироком, приєднано 6 місяців позбавлення волі, що є частиною не відбутого покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 дні за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 02.07.2015, та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

06.03.2018 від обвинуваченого ОСОБА_4 надійшло клопотання про застосування у відношенні нього Закону України "Про амністію у 2016 році" у зв`язку з хворобою на туберкульоз та необхідність у лікуванні та підтримці рідних.

Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 підтримали клопотання про застосування закону про амністію та просили його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Прокурор ОСОБА_3 вважала клопотання безпідставним та просила відмовити у його задоволенні, оскільки ОСОБА_4 засуджений за злочин, який був вчинений після набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році".

Вислухавши учасників судового провадження, ознайомившись зі змістом заяви та доданими до неї документами, суд дійшов наступного:

Відповідно до статті 85 Кримінального кодексу України, на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні", амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Відповідно до пункту г) статті 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" (чинний з 07.09.2017 року), підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: г) яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572.

Відповідно до пункту б статті 9 Закону України "Про амністію у 2016 році" амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", а також до осіб: б) які раніше звільнялися з місць позбавлення волі умовно-достроково і знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Згідно статті 13 Закону України "Про амністію у 2016 році", дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Особи, засуджені за вчинення злочину, які відповідно до цього Закону підлягають звільненню від відбування (подальшого відбування) покарання, звільняються не пізніше ніж протягом трьох місяців з дня опублікування цього Закону.

Пунктом "в" статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" передбачено, що амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 29 січня 2018 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 259 Кримінального кодексу України. Зазначений злочин ОСОБА_4 вчинив 24 листопада 2017 року, тобто після дня набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році".

Крім того, ОСОБА_4 має непогашені судимості: за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 07.09.2009 за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України, за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 23.02.2010 за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, із застосуванням частини 4 статті 70 Кримінального кодексу України; за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 19.02.2014 за частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України; за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 03.11.2014 за частиною 2 статті 263 Кримінального кодексу України.

Тобто ОСОБА_4 на час вчинення останнього злочину, який є тяжким, мав непогашені судимості, у тому числі за тяжкий злочин.

Також, від відбування покарання, призначеного вироком Зміївського районного суду Харківської області від 02.07.2015 за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, та за сукупністю вироків відповідно до статті 71 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці, ОСОБА_4 був звільнений на підставі ухвали Балаклійського районного суду Харківської області від 06.09.2017 умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 2 дні.

Отже, відповідно до пункту "б" статті 9 Закону України "Про амністію у 2016 році", пункту "в" статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", засуджений ОСОБА_4 відноситься до осіб, до яких амністія не застосовується.

А враховуючи, що ОСОБА_4 визнаний винним у тяжкому злочині, вчиненому після набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році" (чинним з 07.09.2017 року), вказаний закон у відношенні нього не може бути застосований.

За таких обставин, клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення його від покарання на підставі Закону України "Про амністію у 2016 році" є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України "Про амністію у 2016 році", статтями 1, 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні", статтями 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:
1. Відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про звільнення його від відбування покарання на підставі Закону України "Про амністію у 2016 році".

2. Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Зміївський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1