Справа № 408/33/18-к
Провадження № 11-кп/782/116/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши 11 квітня 2018 року у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сєвєродонецьку кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Біловодського районного суду Луганської області від 07 лютого 2018 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плотина Станично-Луганського району Луганської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, який не має реєстрації та постійного місця проживання, раніше судимого 18 серпня 2006 року Апеляційним судом Луганської області за п.п. 4, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років; звільнений 25 грудня 2014 року на підставі ухвали Полтавського районного суду від 17 грудня 2014 року згідно з ст. 107 КК України умовно-достроково на 4 роки 2 місяці 27 днів,
засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 71 КК України приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком Апеляційного суду Луганської області від 18 серпня 2006 року та за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців
ВСТАНОВИЛА
Вироком суду встановлено, що ОСОБА_6 19 грудня 2017 року, приблизно о 20.15 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, через двері, які не обладнані замикаючими пристроями, увійшов у двір домоволодіння, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Далі через вхідні двері, які теж не обладнані замикаючими пристроями, проник у середину сараю звідки виніс і поклав на металеву тачку, яку взяв з собою, речі на загальну суму 420 гривень, що належать ОСОБА_7 . Після чого, ОСОБА_6 витягнув тачку з зазначеними речами із двору на вулицю, але розпорядитися викраденим не встиг, оскільки був затриманий ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі обвинувачений просить переглянути його кримінальну справу. Зазначає, що не згоден з кваліфікацією його дій за ч. 3 ст. 185 КК України. Також не погоджується з призначеним покаранням у виді позбавлення волі на строк 4 років 6 місяців. Просить звернути увагу суду, що вину у скоєному визнає повністю та є інвалідом ІІ групи. Той факт, що він раніше був судимий ні якого відношення к даній кримінальній справі не має, оскільки він вчинив злочин за ч. 2 ст. 185 КК України.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- обвинувачений, який підтримав її вимоги, посилаючись на доводи, які в ній викладені;

- прокурор, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність та обґрунтованість вироку.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, з таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені злочину, а також кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України є правильними, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки обвинувачений вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднану з проникненням у інше приміщення.

Доводи обвинуваченого про неправильну кваліфікацію його дій є безпідставними. За обставинами кримінального провадження встановлено, що обвинувачений при вчиненні крадіжки проник до огородженого подвір`я та до сараю, що ним не оспорюється в апеляційній скарзі.

Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
При цьому колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 проник до іншого приміщення з метою заволодіння чужим майном.
Також колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність за своєю суворістю призначеного покарання тяжкості злочину та особи обвинуваченого, є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який раніше судимий, вчинив новий злочин в період невідбутої частини покарання за попередньої судимістю, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття; обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів.

Судом першої інстанції призначено мінімальне покарання, що передбачено санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, яке є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів, з чим погоджується колегія суддів.
Окрім того судом першої інстанції остаточне покарання вірно визначено на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки ОСОБА_6 після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, тому суд до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
У матеріалах кримінального провадження відсутні дані про встановлення обвинуваченому ІІ групи інвалідності, у зв`язку з чим в цій частині доводи обвинуваченого є необґрунтованими.

За таких обставин, колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які є підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, вирок Біловодського районного суду Луганської області від 07 лютого 2018 рокущодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3