ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5222/17
провадження № 1-кп/753/333/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001757 від 15.02.2017 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дмитро-Білівка Казанківського р-ну Миколаївської обл., українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого в ТОВ «Старбуд» будівельником, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , 15.02.2017 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, перебуваючи біля пішохідного переходу на перехресті вулиць П. Григоренка та вул. С. Крушельницької в м. Києві, керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на відкрите заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, підійшов до гр. ОСОБА_6 , яка стояла біля світлофору і розмовляла по мобільному телефону, шляхом ривка вирвав з її рук мобільний телефон «Moto G+» ІМЕІ1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в якому знаходилися сім-карта мобільного оператора «Vodafone», з абонентським номером НОМЕР_3 та флеш-карта пам`яті на 64 GВ, після чого, ОСОБА_4 , утримуючи при собі вказане майно, побіг в напрямку будинку № 1/5 по вул. С. Крушельницької в м. Києві. ОСОБА_6 почала бігти за останнім та кричати: - «Стій, віддай телефон», на що він не відреагувавши, побіг далі. Пробігши приблизно 50 метрів, ОСОБА_4 викинув вищевказаний телефон, тим самим розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 8400 грн. 00 коп., після чого зник в невідомому напрямку.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 винним себе визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та суду показав, що справді за обставин, викладених в мотивувальній частині вироку, він, 15.02.2017 року, ввечері, перебуваючи на перехресті вулиць П. Григоренка та С. Крушельницької в м. Києві, керуючись раптово виниклим умислом підійшов до раніше не знайомої йому дівчини, яка розмовляла по мобільному телефону та вирвавши його із її рук. Тримаючи телефон при собі він побіг, однак пробігши близько 50 метрів викинув його.
Обмежившись у судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України поясненнями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників судового провадження щодо визнання фактичних обставин, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає доведеною винність ОСОБА_4 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж) та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 186 КК України.
Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння, те, що тяжких наслідків не настало, матеріальна шкода відсутня, а також відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав у повному обсязі.
Судом також враховуються і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який працює, характеризується виключно позитивно, має постійне місце проживання за місцем реєстрації, на спеціальних обліках не перебуває, на утриманні має малолітню дитину доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно даних досудової доповіді виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Також, судом враховується і думка потерпілої, яка в поданій до суду заяві зазначила про відсутність будь-яких матеріальних претензій до обвинуваченого.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З огляду на викладене, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами є призначення покарання у виді штрафу в межах, встановлених санкцією частини статті.
Також, у судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має дитину, якій на день набрання чинності Законом не виповнилося 18 років.
Відповідно до вимог ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Пунктом «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких за вчинення умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Судом встановлено, що обвинувачений має малолітню дитину доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якої не позбавлений батьківських прав та якій на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» не виповнилось 18 років. При цьому ОСОБА_4 скоїв злочин, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Кримінальне правопорушення вчинено 15.02.2017 року, тобто до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».
Оскільки обставин, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_4 встановлено не було, суд вважає за можливе звільнити останнього від призначеного покарання.
Питання речових доказів підлягає вирішенню на підставі положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1190 грн.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання.
Речові докази по провадженню, а саме:
- мобільний телефон «Moto G+» ІМЕІ1: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 , в якому знаходилися сім-карта мобільного оператора «Vodafone», з абонентським номером НОМЕР_3 та флеш-карта пам`яті на 64 GВ, який передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 - залишити у власності останньої;
- диск CD-R із записом відтворення події від 15.02.2017 року - зберігати при матеріалах кримінального провадження Київської місцевої прокуратури № 2.
Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя