Справа № 755/8128/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"31" жовтня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі трьох професійних суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003406 від 12.03.2017 за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, без постійного місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого 16.03.2005 апеляційним судом Дніпропетровської області за п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України до позбавлення волі на строк 14 років та звільнений 09.02.2016 по відбуттю строку покарання,

- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_9 11.03.2017, приблизно о 22:40 год. зайшов у квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , де тимчасово проживав, спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ..

В той час, як ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відпочивали, ОСОБА_9 зайшов до кухні та почав вживати алкогольні напої.

Викидаючи сміття, ОСОБА_9 побачив поліетиленовий пакет у якому знаходився пристрій, схожий на вогнепальну зброю. Діставши з пакету даний пристрій, у ОСОБА_9 , на ґрунті неприязних відносин до ОСОБА_10 , виник злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті останньому.

Реалізовуючи свій умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_10 , близько 23:00 год. того ж дня, ОСОБА_9 , керуючись мотивом помсти, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання смерті людини, з пістолетом ПМ Серії КІКП №1650 направився до житлової кімнати №2, де на той час відпочивав ОСОБА_10 й підійшовши безпосередньо до нього здійснив три постріли у останнього.

Смерть ОСОБА_12 настала відразу на місці події від вогнепальних поранень голови та тулуба.

В цей час, перебуваючи в житловій кімнаті №1 та почувши постріли, ОСОБА_11 , з метою припинення злочинних дій ОСОБА_9 , відразу відправився до житлової кімнати № 2, після чого між ними виникла бійка.

Надалі ОСОБА_11 , усвідомлюючи небезпеку направлену на його життя та здоров`я, вибіг з квартири та з метою затримання ОСОБА_9 зачинив з-зовні вхідні двері до квартири, однак до приїзду працівників поліції ОСОБА_9 зник в невідомому напрямку через балкон квартири.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину кримінального правопорушення (злочину) передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини їх скоєння, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.
Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.
Також, крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами справи.
Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Допитаний в судовому засіданні з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, та попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпілий ОСОБА_7 показав, що потерпілий ОСОБА_13 був його братом. 11.03.2017 року вдень вони проводили час разом й близько 20 години 00 хвилин він з дружиною направився до місця свого проживання, а брат у квартиру по АДРЕСА_3 . Про те що сталося йому стало відомо лише наступного дня від працівників поліції. Доповним, що він особисто обвинуваченого раніше не знав, як і його брат, що стало причиною таких дій обвинуваченого йому не відомо, але зазначив, що на його переконання, останній заслуговує найсуворішого покарання.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, за вище встановлених обставин.

При кваліфікації дій обвинуваченого судом враховується таке.

З копії вироку апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.03.2005 слідує, що ОСОБА_9 був засуджений за п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України до позбавлення волі на строк 14 років.

У даному випадку 11.03.2017 ОСОБА_9 вчинив умисне вбивство ОСОБА_10 .

При цьому, судимість за раніше вчинене вбивство, на момент вчинення нового злочину та цей час, не знята і не погашена в установленому законом порядку, строки давності притягнення до відповідальності за перший злочин не минули, обставини передбачені ч. 4 ст. 49 КК, а саме звільнення судом від кримінальної відповідальності обвинуваченого, у зв`язку із закінченням строків давності, відсутні.
Пунктом 13 частини 2 статті 115 КК України передбачена кримінальна відповідальність за умисне вбивство вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 116-118 цього Кодексу.

З положень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» слідує, що за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК кваліфікуються дії особи, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком убивства, передбаченого статтями 116118 цього Кодексу. Відповідальність за повторне умисне вбивство настає незалежно від того, чи була винна особа раніше засуджена за перший злочин, вчинила вона закінчене вбивство чи готування до нього або замах на нього, була вона виконавцем чи іншим співучасником злочину. Під раніше вчиненим умисним вбивством розуміються не тільки вбивства, кваліфіковані за ст. 115 КК 2001 р. чи статтями 94 і 93 КК 1960 р., а й убивства, відповідальність за які передбачена іншими статтями КК .
Тож, суд, у даному конкретному випадку, враховуючи вищезазначені фактичні дані, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_9 саме за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки він своїми умисними діями скоїв умисне протиправне заподіянні смерті іншій особі, будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, спосіб життя, стан здоров`я, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки; ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, те, що відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини, ніхто не може бути свавільно його позбавлений та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування його ст. 69, чи норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у вигляді утримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому термін його попереднього ув`язнення, а саме з 15.03.2017 по день набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_9 визнати винуватим у пред`явленому обвинувачення за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою вважати продовженим до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відраховувати з 15.03.2017 зарахувавши у нього на підставі ч. 5 ст. 72 КК України термін його попереднього ув`язнення, а саме з 15.03.2017 по день набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експерта для проведення експертиз у сумі 11 862 гривні 76 копійок.

Речові докази: ТЗ «Мітсубісі Аутлндер», - залишити потерпілому ОСОБА_7 ..

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2
Суддя: ОСОБА_3