Провадження № 11-сс/795/466/2017 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2017 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2017 року про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий слідчого відділу ЧВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_10 звернулася до суду з клопотанням, погодженим прокурором Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_11 , в якому просила, з метою забезпечення збереження речового доказу у кримінальному провадженні, запобіганню подальшого відчуження та реалізації нерухомого майна, накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді клопотання слідчого про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0011507 від 09.12.2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України було задоволено, накладено арешт на вказану квартиру із забороною власниці відчужувати її та розпоряджатися даним майном.

В обґрунтування свого рішення, слідчий суддя вказала, що наявні в матеріалах кримінального провадження дані дають достатні підстави вважати, що вказане нерухоме майно може бути предметом злочину, воно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а тому, з метою збереження для подальшого проведення у рамках кримінального провадження відповідних слідчих дій, дійшов висновку про необхідність накладення арешту на вказане майно.

Не погоджуючись з даною ухвалою, представник власника майна подав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_9 , в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2017 року про арешт майна та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт цього майна.

Вказує на процесуальні порушення, допущені судом стосовно розгляду клопотання у відсутність власника майна та на відсутність достатніх підстав вважати, що слідчим було доведено необхідність накладення арешту, який, на його переконання суперечить ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, яка забороняє будь-яке необґрунтоване обмеження права власності.

Так, вказує, що підставою для визнання квартири речовим доказом та накладення подальшого арешту, став допит потерпілого ОСОБА_8 , яким ніби використовується дана квартира з 2002 року, що не відповідає дійсності, оскільки низкою рішень судів доведено, що останній не мав ніколи права на дану квартиру, тому не може бути потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Крім того, вказує, що суд не звернув уваги на те, що в матеріалах справи наявна постанова про закриття кримінальної справи (а.с. 11-13), з тексту якої вбачається, що ОСОБА_8 проживає в даній квартирі незаконно.

А посилання суду як на підставу для накладення арешту на те, що невідома особа, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_12 заволоділа даною квартирою, не відповідає дійсності, оскільки з тієї ж постанови вбачається, що ОСОБА_12 особисто уклав договір купівлі-продажу вказаної квартири з ОСОБА_13 , дійсність якого була підтверджена судовим рішенням від 23.08.2007 року.

Заслухавши доповідача, адвоката, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення скарги, дослідивши матеріали судової справи та кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що остання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчим проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР України за № 0011507 від 09.12.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, за фактом підробки документів на квартиру АДРЕСА_1 з боку невстановлених осіб, та у кримінальному провадженні за №0008263 від 23.10.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння невстановленою особою майном квартирою АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_12 . Вказані матеріали об`єднані в одне провадження.

В ході досудового розслідування встановлено, що 15.02.1995 року невідома особа, знаходячись у м. Чернігові, шляхом обману та зловживанням довірою ОСОБА_12 , заволоділа належною йому квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а договір про купівлю-продаж від 15.02.1995 року, укладений між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , про продаж двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , укладений на підставі підробленого свідоцтва про право власності на квартиру.

Згідно Інформаційної Довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира АДРЕСА_1 знаходиться у приватній власності ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2016 року, а як слідує з протоколу допиту потерпілого ОСОБА_8 , використовується фактично ним з 2002 року.

З огляду на встановлені обставини, постановою слідчого Чернігівського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області від 24.10.2017 року, вищезазначене нерухоме майно у відповідності до ст. 98 КПК України визнано речовим доказом у об`єднаному кримінальному провадженні № 0011507.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладено на майно підозрюваного або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Крім того, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові.

Під час судового розгляду клопотання слідчий суддя повинен перевірити відповідність змісту клопотання вимогам закону, з`ясувати питання наявності правових підстав для накладення арешту та доцільності його накладення в межах даного кримінального провадження, як того вимагають вимоги ст. ст. 171, 173 КПК України.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею не дотримані.

Так, в порушення вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання накладення арешту виходив з того, що дана квартира визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому з метою збереження такого доказу, дійшов висновку про необхідність накладення арешту. При цьому слідчий суддя не перевірив наявність обґрунтованої підозри, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням і чи завдана така взагалі, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а також матеріалів, наданих його сторонами вбачається, що ОСОБА_8 , на підставі показань якого і внесено відомості до ЄРДР з приводу шахрайських дій щодо квартири, взагалі не надано будь-яких правовстановлюючих документів на його ім`я щодо даної квартири.

Так, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.08.2007 року ОСОБА_8 та ОСОБА_12 було виселено з квартири АДРЕСА_1 , дане рішення ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 05.12.2007 року було залишено без змін та видано виконавчий лист про виселення ОСОБА_12 та ОСОБА_8 зі спірної квартири, про виконання якого свідчить постанова державного виконавця від 23.04.2008 року про закриття виконавчого провадження щодо виселення ОСОБА_12 та ОСОБА_8 у зв`язку з реальним його виконанням.

Крім того, слідчий в обґрунтування клопотання посилався на те, що невідома особа, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_12 заволоділа квартирою, однак поза увагою суду першої інстанції залишилася постанова в.о. слідчого СВ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_14 про закриття кримінальної справи від 22.05.2008 року, порушеної за фактом шахрайства щодо майна ОСОБА_12 (спірної квартири) за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, якою було встановлено, що ОСОБА_12 особисто та добровільно уклав договір купівлі-продажу квартири з використанням підробленого за його проханням документу, що вказує на відсутність ознак обману та зловживання його довірою. Дані про скасування даної постанови в матеріалах провадження відсутні.

А рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.11.2008 року ОСОБА_12 було відмовлено у задоволенні його позову до ОСОБА_13 про визнання свідоцтва про право власності на житло та договору купівлі-продажу недійсними, таке рішення ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 13.02.2009 року було залишено без змін.

З копії договору купівлі-продажу від 03.11.2016 року вбачається, що ОСОБА_9 придбала у ОСОБА_13 квартиру АДРЕСА_1 . Право її власності на дану квартиру підтверджується і інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав, про яку йдеться і у клопотання слідчого.

Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.07.2017 року було задоволено позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні житлом, яке ухвалою Апеляційного суду від 17.11.2017 року було залишено в силі. Таким чином, в матеріалах провадження відсутні будь-які дані щодо незаконного володіння даною квартирою ОСОБА_9 .

Тому, виходячи із викладеного, ухвала слідчого судді не відповідає вимогам ст. 173 КПК України, оскільки поза увагою суду залишилося те, що в даному кримінальному провадженні нікому не пред`явлено підозру, не встановлено розміру шкоди, що позбавило суд можливості встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, і на даний час відсутні будь-які правові підстави накладення арешту на дану квартиру, з огляду на що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту, слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 листопада 2017 року про накладення арешту на майно скасувати.

В задоволенні клопотання слідчого ЧВП ГУНП в Чернігівській області про накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_9 відмовити.

Ухвала остаточна і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3