Номер провадження: 11-кп/785/233/18
Номер справи місцевого суду: 515/287/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000250 від 16.05.2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 19.08.2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Вишневе Татарбунарського району Одеської області, українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, військовозобов`язаний, перебуває у фактичних шлюбних стосунках, має малолітню дитину, працюючий за наймом, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, а в останнє:
-03.08.2016 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75 та 76 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,-

засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 та ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та йому призначено покарання:

-за ч.3 ст. 185КК України, та йому призначено покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним йому вироком Татарбунарського районного суду від 03.08.2016 року, йому остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі, строком 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

В силу ст.ст. 75,76 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.
За ч.2 ст.15 - ч.3 ст.185 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки та 6 місяців.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, до покарання, призначеного даним вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 03.08.2016 року у виді 6 місяців позбавлення волі і остаточно йому визначено 5 (п`ять) років і 6 місяців позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі закритого типу без конфіскації майна.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, у строк відбуття покарання йому зараховано строк попереднього ув`язнення з 29 по 30 грудня 2016 р. з розрахунку - один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
та
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області, українка, громадянка України, з середньою освітою, не заміжня, має на утриманні малолітню дитину, працююча за наймом, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судима,

засуджена цим вироком ч.3 ст.185 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст.ст. 75 та 76 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік.
Стягнуто з обвинувачених судові витрати на користь держави: з ОСОБА_8 - в сумі 528 грн. 60 коп.; з ОСОБА_7 - в сумі 4777 грн.68 коп.,-
встановив
Відповідно до вироку суду, 17 квітня 2016 року, приблизно о 19 годині, обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи в с. Ліски Кілійського району Одеської області, зателефонував ОСОБА_8 , яка знаходилась в с. Зарічне Татарбунарського району Одеської області, та вступив з нею в попередню змову, спрямовану на викрадення телевізора марки «Supra» моделі STV-LC2225 WLWHITE, належного ОСОБА_9 , з домоволодіння, належного останній, по АДРЕСА_3 .
В подальшому, з метою реалізації протиправного умислу, спрямованого на заволодіння зазначеним майном, ОСОБА_7 того ж дня приїхав з с. Ліски Кілійського району до с. Зарічне Татарбунарського району і приблизно о 21 годині 30 хвилин, через не зачинену хвіртку пройшов до подвір`я будинку по АДРЕСА_4 . Після цього через незаперті двері проник до зазначеного будинку, звідки таємно викрав телевізор марки «Supra» моделі STV-LC2225 WLWHI TE, вартістю 2660 грн., належний ОСОБА_9 , а ОСОБА_8 в цей час залишилась на вулиці неподалік від згаданого будинку та вела спостереження за навколишньою обстановкою, тим самим забезпечувала можливість ОСОБА_7 довести до кінця злочинний умисел. Далі, обвинувачений погрузив викрадене майно в автомобіль, на якому приїхав, та вивіз його до с. Ліски, де реалізував своєму братові ОСОБА_10 .
В результаті протиправних дій обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 було заподіяно збиток на 2660 гривень.
Крім того, 29 грудня 2016 року, приблизно о 03 годині, ОСОБА_7 за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, матеріали справи відносно якої виділені в окреме провадження, умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, проник на територію домоволодіння по АДРЕСА_2 , де з підсобного приміщення у вигляді ангару намагався таємно викрасти ручний автомобільний насос вартістю 136 грн. та автомобільний колісний диск-шину, а також автомобільну шину марки «Debica» розміром 165 R 13, загальною вартістю 614 грн.15 коп., але був застигнутий потерпілим ОСОБА_11 , якому належить вказане майно, на місці вчинення злочину. Отже, скоєний обвинуваченим ОСОБА_7 злочин до кінця, не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
На вказаний вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій він зазначив, що вважає постановлений відносно нього вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

В обгрунтування своїх доводів обвинувачений послався на те, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та які були досліджені під час судового розгляду і на підставі яких був постановлений обвинувальний вирок, є недостатніми та допустимими, оскільки ані сторона обвинувачення, ані суд не навели належного обґрунтування цих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про його провину у інкримінованих йому правопорушень.

Так, обвинувачений вказує, що не один із свідків, окрім обвинуваченої ОСОБА_8 не вказують на те, що саме він скоїв інкриміновані йому правопорушення.

При цьому, обвинувачений зазначає, що під час досудового розслідування, органами досудового слідства з місця пригоди не вилучались будь-які докази, які б прямо вказували на його причетність до скоєного, не проводились негласні слідчі дії розшукові дії, які б викривали його у скоєному.

На підставі викладеного, просить вирок, постановлений місцевим судом відносно нього скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Не погоджуючись з поданою обвинуваченим ОСОБА_7 апеляційною скаргою, прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_12 були подані заперечення, в яких він вказує, що вважає оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим.

Так, прокурор зазначає, що з усіма доказами сторона захисту була ознайомлена, в судовому засіданні ці докази спростовані не були, а їх допустимість не оспорювалась. При цьому прокурор вказує, що сторона захисту не була позбавлена можливості надавати свої докази, однак таких заходів вжито не було і відповідних доказів суду не надано.

Просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок суду відносно нього - без змін.

Вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченої ОСОБА_8 в апеляційному порядку не оскаржував ся.

З метою забезпечення участі обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційного суду, йому неодноразово направлялись повідомлення з вказівкою про необхідність з`явитись в судове засідання, але всі виклики обвинуваченим були проігноровані, останній за місцем мешкання відсутній, в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги суду не заявляв.

В зв`язку з тим, що апеляційна скарга була подана самим обвинуваченим ОСОБА_7 і в ній не ставиться питання про погіршення становища, а також його участь у судовому засідання за нормами КПК в даному випадку не є обов`язковою, апеляційний суд розглянув апеляційну скаргу у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні, з наступних підстав:
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду на відповідність його вимогам закону та в межах поданих учасниками кримінального провадження апеляційних скарг, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений заперечував факт вчинення ним злочинів за обставин, які викладені в обвинувальному акті. При цьому він пояснив, що ніяких злочинів не вчиняв і винним себе не визнає.

Незважаючи на заперечення обвинуваченим ОСОБА_7 скоєння ним кримінальних правопорушень, апеляційний суд вважає, що його провина повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції і це підтверджується наступними доказами.

Так, обвинувачена ОСОБА_8 , яку було засуджено цим вироком і яка апеляційну скаргу не подавала, в суді першої інстанції повністю визнала себе винною, щиро покаялась та пояснила, що 17.04.2016 року вона перебувала в гостях у ОСОБА_13 , де також знаходилась ОСОБА_9 та її цивільний чоловік. В цей час їй зателефонував ОСОБА_7 та запитав у кого можна вкрасти телевізор, а також спитав чи є телевізор у ОСОБА_9 , на що вона відповіла затверджено. Через деякий час вона та ОСОБА_7 зустрілись біля дома ОСОБА_9 , після чого той зайшов у будинок, а вона спостерігала за обстановкою. Потім ОСОБА_7 виніс з дому ОСОБА_9 телевізор, погрузив його на автомашину та поїхав в с. Ліски. Пізніше він телефонував їй та вмовляв взяти крадіжку телевізора на себе і сказати слідчому, що вона продала йому телевізор, так як він є раніше судимою особою.

Потерпіла ОСОБА_9 підтвердила суду, обставини свого перебування 17.04.2016 року, разом з цивільним чоловіком та ОСОБА_8 в домі ОСОБА_13 , коли останній зателефонував ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_8 кудись пішла. Коли пізніше вони з чоловіком прийшли додому, то побачили відкриті двері, на полу були сліди взуття та виявили крадіжку телевізора. Пізніше її та чоловіка викликали до поліції і вони записали заяву про крадіжку телевізора, а через деякий час в поліції їй повернули телевізор та пояснили, що знайшли його в м. Кілія, а потім з`ясувалось, що телевізор викрали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що обвинувачений ОСОБА_7 є його брат, який в травні 2016 року запропонував йому купити у нього телевізор, який сам купив в м. Кілія. Він погодився і купив у брата телевізор за 1700 гривень, а пізніше до нього приїхали робітники поліції та вилучили телевізор, пояснивши. що його було вкрадено.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що приблизно 17 квітня 2016 року він, за проханням обвинуваченого ОСОБА_7 повіз його в с. Зарічне Татарбунарського району Одеської області, так як той пояснив, що хоче забрати речі у цивільної дружини. Там він довго чекав ОСОБА_7 , який повернувся разом з ОСОБА_8 із сумкою в руках. Потім вони з ОСОБА_7 поїхали в с. Ліски Татарбунарського району, а ОСОБА_8 залишилась в с. Зарічне.

Провина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується також заявою ОСОБА_9 від 16.04.2016 року про викрадення у неї телевізора / а.с. 106 /; протоколом видачі від 19.06.2016 року ОСОБА_10 телевізору марки «Supra»; якій він раніше придбав у ОСОБА_7 / а.с. 107 /, протоколом огляду телевізора / а.с. 110 113 /; висновком товарознавчої експертизи, згідно якої вартість телевізора «Supra» складає 2660 гривень / а.с. 116-118 /; протоколом проведення слідчого експерименту від 23.02.2017 року за участю обвинуваченої ОСОБА_8 під час якого вона пояснила обставини скоєння нею крадіжки телевізора потерпілої ОСОБА_9 , разом з обвинуваченим ОСОБА_7 / а.с. 120-127 /.

За другим епізодом обвинувачення провина ОСОБА_7 підтверджується доказами. які були набуті під час проведення досудового слідства, а потім знайшли своє підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Так потерпілий ОСОБА_11 пояснив суду, що 29.12.2016 року, приблизно о 03 годині. в своєю ангарі, він застав двох чоловіків, один з яких був обвинувачений ОСОБА_7 . Він почав з ним битися та виганяти з ангару, після чого вони втекли. Він заявив в поліцію про подію і вказав на ОСОБА_7 , як на особу, яка в чинила злочин. Пізніше співробітники поліції привезли до нього обвинуваченого ОСОБА_7 , у якого на обличчі були тілесні ушкодження, отримані під час бійки з потерпілим. Тоді ж співробітники поліції зробили огляд ангару і біля виходу з нього знайшли автомобільний насос та колесо з шиною, які ОСОБА_7 та інший чоловік намагалися вкрасти.

Свідок ОСОБА_15 розповіла суду, що з слів її чоловіка ОСОБА_11 їй відомо про спробу двома особами, одним з який був обвинувачений ОСОБА_7 , крадіжки з їх ангару.

Пояснення потерпілого ОСОБА_11 підтвердила свідок ОСОБА_16 , яка пояснила суду, що в ніч на 29.12.2016 року знаходилась на подвір`ї і чула як потерпілий ОСОБА_11 голосно кликав свою жінку ОСОБА_17 , а потім з його двору вибігли два чоловіка, один з яких був обвинувачений ОСОБА_7 , якого вона добре знає. Через деякий час до дому ОСОБА_11 приїхали співробітники поліції і вона розповіла їм все що їй відомо.

Провина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується також заявою потерпілого ОСОБА_11 про замах на крадіжку належного йому майна / а.с. 128 /; протоколом огляду місця події з фотознімками. в процесі якого були виявлені сліди злочину / а.с. 129-146 /; протоколом проведення слідчого експерименту від 23.02.2017 року за участю потерпілого ОСОБА_11 / а.с. 153-156, 178-192 / та іншими письмовими доказами, які були набуті під час проведення досудового слідства в передбаченому законом порядку і які достатньо та обґрунтовано доводять провину обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні правопорушення, яке йому інкримінують органи досудового слідства та обвинувачення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 по першому епізоду обвинувачення, у незаконному заволодінні чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, повторно, з пов`язаному з проникнення у житло і правильною кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 185 КК України.

Твердження обвинуваченого про вчинення крадіжки лише безпосередньо ОСОБА_8 , з посиланням на виявлення під час проведення огляду на місці події сліду взуття 39 розміру не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчать матеріали справи, районному суду протокол огляду місця події не надавався і предметом дослідження районного суду він не був. Більш того, зазначені матеріали вказують на те, що під час розгляду справи районним судом, стороною захисту не заявлялося клопотання про дослідження матеріалів, які були отримані в ході проведення огляду місця події.

При цьому, апеляційний суд вважає безпідставним твердження обвинуваченого з огляду на те, що окрім пояснень обвинуваченої ОСОБА_8 , винуватість підтверджена і іншими доказами, які наведені вище. Водночас приймає до уваги ту обставину, що обвинуваченою ОСОБА_8 надані показання, в яких вона вказує про прохання ОСОБА_7 щодо надання нею свідчень про скоєння злочину лише нею особисто в зв`язку з притягнення його до кримінальної відповідальності і з урахуванням даних про наявність у останнього судимості за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 03.08.2016 року (т.1 а.с.208-209), її покази знаходять своє підтвердження і апеляційний суд вважає їх правдивими та достовірними.

Інших даних, які вказували на підстави для обговорення ОСОБА_8 обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційним судом не отримано.

Також є вірними висновки суду першої інстанції про визнання обвинуваченого ОСОБА_7 винним за другим епізодом обвинувачення у скоєнні замаху на таємне викрадення чужого майна, повторно, за попередньою змовою групою осіб з проникненням до сховища, але злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі.

За наведених вище обставин, доводи про недоведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_18 є безпідставними, оскільки його винуватість встановлена судом на підставі наданих стороною обвинувачення доказами, які у апеляційного суду не викликають сумнівів, є належними та допустимими.

Також апеляційний суд вважає безпідставними твердження обвинуваченого з огляду на те, що стороною захисту, апеляційному суду не було надано доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків районного суду.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особу винного, характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, а також обставину, яка у в відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшує його покарання - відсутність матеріальної шкоди, позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка не наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання, наявність того, що на його утриманні перебуває четверо неповнолітніх дітей, а також відсутність по справі обставин які обтяжують призначення покарання та прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

При цьому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності і за висновком Татарбунарського районного відділу з питань пробації виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства / а.с. 38-41 /.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає, що його провина у скоєнні кримінальних правопорушень, за скоєння яких він засуджений вироком суду знайшла своє підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, а призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, характеризуючих особу обвинуваченого даних та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, в тому числі і тих які були зазначені обвинуваченим в апеляційній скарзі чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 19.08.2017 року відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 15-ч.3 ст. 185 КК України та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_4