Справа № 721/470/17
Провадження №1-кп/713/13/18
ВИРОК
іменем України
15.02.2018 м. Вижниця
Вижницький районний суд Чернівецької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , представника потерпілого ОСОБА_11 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000090 від 07.05.2016 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянство України, з освітою повною загальною середньою, неодруженого, приватного підприємця, в силу положень ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 ч.2 КК України, -

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянство України, з освітою повною загальною середньою, одруженого, на утриманні неповнолітня дитина, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України, -

УСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 ч.2 України, - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я за таких обставин.

ОСОБА_7 , 07.05.2016 року, біля 11.15 год. перебуваючи в приміщенні прийомного покою Комунального закладу «Путильська ЦРЛ», в смт. Путила по вул. Українська, 38, під час словесного конфлікту з ОСОБА_10 , який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, наніс останньому два удари рукою в голову та грудну клітку. Внаслідок нанесених ударів заподіяв потерпілому ОСОБА_10 умисне легке тілесне ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того за інкримінованих ОСОБА_7 обставин, у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України обвинувачується його син ОСОБА_8 , який згідно обвинувального акту:

07.05.2016 року, біля 11.15 год. перебуваючи в приміщенні прийомного покою Комунального закладу «Путильська ЦРЛ», в смт. Путила по вул. Українська, 38, під час словесного конфлікту з ОСОБА_10 , який виник на ґрунті неприязних відносин, умисно, наніс останньому удари руками та ногами по різним частинам тіла, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді «синця грудної клітки», які відносяться до умисних легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого згідно обвинувального акту обвинувачення: ОСОБА_7 - за ст.125 ч.2 КК України, ОСОБА_8 - за ст.125 ч.1 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину не визнав і показав, що вночі зателефонував син ОСОБА_12 і повідомив, що ОСОБА_10 спричинив вогнепальне поранення. По приїзду на місце нікого не побачив і поїхав до лікарні. Підтвердив, що коли виходив з лікарні то побачив автомобіль, у якому перебував ОСОБА_10 до якого підійшов та став запитувати про причину стрілянини. Останній зачинився в автомобілі і на вулицю не виходив. Після повернувся в лікарню, де у прийомній побачив ОСОБА_10 з яким виникла словесний конфлікт щодо вогнепального поранення його сина. Щодо нанесення декілька ударів рукою в голову та грудну клітку не заперечував. Стверджував, що конфлікт був спровокований неправомірними діями потерпілого щодо його сина ОСОБА_12 та тривав біля 2-3 хвилин. Крім того підтвердив, що в ОСОБА_10 до конфлікту між ними було наявні тілесні ушкодження (синці на лівому вусі). Вважає, що ОСОБА_10 його спровокував на вказані дії.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні злочину не визнав і показав, що а вулиці біля лікарні між ними та ОСОБА_10 конфлікту не було, а тривала словесна перепалка щодо неправомірних дій по відношенню до його брата. Стверджував, що ОСОБА_10 ударів не наносив, а стояв за дверима прийомного покою. Підтвердив, що припиняв конфлікт між батьком і просив не застосовувати фізичного насильства до ОСОБА_10 , після чого вони вийшли. Конфлікт виник через відмову ОСОБА_10 , пояснити причину нанесення брату ОСОБА_12 вогнепального поранення. У приміщенні знаходився лікар ОСОБА_13 . Вся подія відбулась миттєво, біля 2-3 хвилин, і за вказаний період можна було нанести декілька ударів. Підтвердив, що в ОСОБА_10 до конфлікту між ними були наявні тілесні ушкодження (синець на лівому вусі та почервоніння обличчя). Вважав, що кримінального злочину не вчиняв.

В основу пред`явленого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення прокурором покладено: покази потерпілого ОСОБА_10 ; показання свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 ; витяг з ЄРДР №0000090; висновок експерта №66 від 19.05.2016 року; висновок експерта №167 від 08.11.2016 року; протокол проведення слідчого експерименту від 13.02.2017 року; висновок експерта №042-Д від 17.03.2017 року.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 показав, що 07.05.2016 року, приблизно о 07.00 год. зателефонував ОСОБА_14 і попросив відвезти у лікарню, оскільки вночі був побитий. По приїзду в лікарню до автомобіля підійшли батько та син ОСОБА_19 і він попросив ОСОБА_14 зачинити двері, побоюючись конфлікту. Однак ОСОБА_19 стали погрожувати фізичною розправою і він викликав поліцію. ОСОБА_7 кулаком розбив вікно, а тому сказав водієві заїхати на територію лікарні. В подальшому зайшов до прийомного покою, де знаходились медсестри, яких попросив покликати лікаря. До нього вийшов лікар ОСОБА_13 , а потім зайшли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які привіталися з лікарем і в цей час ОСОБА_7 намагався його вдарити, однак він присів і закрив лице. До ОСОБА_7 підійшов його син ОСОБА_8 , які стали наносити удари по різних частинах тіла. Першим вдарив ОСОБА_7 , конфлікт тривав близько хвилини, після втрутилися медичні сестри і лікар ОСОБА_13 , та припинили побиття, а ОСОБА_19 покинули приміщення. Через деякий час приїхала поліція, яким написав заяву. Після обстеження призначили лікування. Конфлікту не провокував, зброї при собі не мав, оскільки пістолет був вилучений перед заїздом у лікарню. Підтвердив, що вночі 07.05.2017 мав конфлікт з сином обвинуваченого та був побитий. Кримінальне провадження знаходиться на розгляді у Вижницькому районному суді.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що працює водієм ПП ОСОБА_10 07.05.2016 року зателефонував ОСОБА_10 і сказав відвезти його в лікарню. У автомобілі побачив у ОСОБА_10 тілесні ушкодження, синці на лівому вусі, припухла схроня. Підтвердив, що по дорозі в лікарню ОСОБА_10 декілька разів ставало погано. На території лікарні до автомобіля підійшли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і стали кричати та погрожувати ОСОБА_10 . На його прохання зачинив вікна, ОСОБА_10 зателефонував на «102». Це тривало протягом 3 хвилин, а потім ОСОБА_19 відійшли від автомобіля і він під`їхав до прийомного покою. ОСОБА_10 зайшов у прийомний покій, а за ним зайшли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Приблизно через 15 хвилин на вулицю вийшов ОСОБА_10 і сказав, що його побили і залишається в лікарні.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала, що працює медичною сестрою. 07.05.2016 року разом із ОСОБА_16 йшли в аптеку і бачили, як ОСОБА_13 та ОСОБА_10 розмовляли, а потім ОСОБА_7 забіг до приміщення прийомного покою, а за ним його син ОСОБА_8 . Потім ОСОБА_7 наніс удар ОСОБА_10 , який розмахував руками. Також це бачили ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які перебували у прийомному покої. Конфлікт між ними тривав 2-3 хвилини. До прийомного покою зайшов лікар ОСОБА_13 , але не вмішувався. Не пам`ятає, чи були інші громадяни у прийомному покої. Робота медичного закладу не припинялась. Ніяких заходів для припинення зазначених дій ніхто не вживав.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що працює медичною сестрою. 07.05.2016 року, біля 10.00 год. разом з ОСОБА_15 вийшли до аптеки. У коридорі побачила лікаря ОСОБА_13 , який розмовляв з ОСОБА_7 . Потім ОСОБА_10 та Сіренчуки зайшли в приміщення прийомного покою і бачила, як ОСОБА_10 розмахував руками перед ОСОБА_7 і той зловив його за руки, а ОСОБА_8 розбороняв їх. Даний конфлікт тривав біля 2-3 секунд. Інші працівники лікарні конфлікту не спостерігали, тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 не бачила.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показала, що працює молодшою медичною сестрою. 07.05.2016 року у прийомному покої лікар ОСОБА_13 розмовляв із ОСОБА_10 , за ним зайшли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і стали його бити. Потім кинули ОСОБА_10 на диван. Конфлікт тривав 2-3 хвилини, вона виштовхала їх на вулицю і зачинила двері. Все бачили ОСОБА_13 і ОСОБА_18 , яка намагалась припинити конфлікт. Після закінчення конфлікту тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 не бачила, медичної допомоги не надавала. Робота медичного закладу не припинялась.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показала, що того дня чергувала у лікарні. Зайшов ОСОБА_10 і сказав, що потрібна допомога хірурга, якого покликала. Потерпілий стояв у дверях і зайшов лікар ОСОБА_13 . Після зайшли ОСОБА_19 і стали бити ОСОБА_10 , який впав на диван. Все відбувалося миттєво, потерпілий опору не чинив. Намагалась припинити конфлікт і отримала удар. Підтвердила, що у ОСОБА_10 була розбита брова. Лікар ОСОБА_13 допомагав припинити конфлікт. Після з ОСОБА_10 пішла у інше приміщення, а Сіренчуки вийшли у коридор. Робота медичного закладу не припинялась, про причину конфлікту на той час відомо не було. Підтвердила, що вночі у лікарню поступив ОСОБА_12 з вогнепальним пораненням.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що працює в.о. головного лікаря. Того дня зателефонувала чергова медична сестра ОСОБА_18 і сказала, що є пацієнт, якого необхідно оглянути. Прийшов до чергової медичної сестри у кабінет прийомного покою, де надають медичну допомогу і побачив біля дверей ОСОБА_10 , у якого було наявне тілесне ушкодження (синці на лівому вусі) і той скаржився на головний біль. Несподівано забіг ОСОБА_7 , а за ним ОСОБА_8 , які відштовхнули його і стали наносити удари ОСОБА_10 , який впав на диван. По яким частинам тіла та кількість ударів, які наносив ОСОБА_8 потерпілому вказати не може. Памятає, що ОСОБА_7 говорив ОСОБА_10 , що той більше стріляти не буде. Став розбороняти тримав ОСОБА_8 , а ОСОБА_7 продовжував наносити удари ОСОБА_10 . Після припинення конфлікт який тривав декілька хвилин Сіренчуки вийшли у коридор. ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 більше ударів, ніж ОСОБА_8 , сказав останнім, що у лікарні це робити не можна, вони вибачилися і пішли. Медсестра надала медичну допомогу ОСОБА_10 і вони викликали поліцію. Після огляду ОСОБА_10 скаржився на нудоту та головній біль. ОСОБА_10 госпіталізували у хірургічне відділення і стали надавати медичну допомогу, оскільки виникла підозра на струс головного мозку. Також у ОСОБА_10 були набряки на грудній клітці. Під час конфлікту робота медичного закладу не припинялась. Відомо, що в лікарню поступив син обвинуваченого ОСОБА_12 з вогнепальним пораненням, але на той час обхід хворих не робив, оскільки заступив на чергування о 08.00 год.

Також суд безпосередньо дослідив при розгляді даної справи надані стороною обвинувачення письмові докази, зокрема:

- витяг з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000090 від 07.05.2016 року;

- висновок судово-медичної експертизи №66 від 19.05.2016 року, проведеної на підставі постанови слідчого Путильського ВП ОСОБА_20 від 18.05.2016 року без №, лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_21 , який попереджений про відповідальність за ст.ст.384, 385, 387 КПК України за відмову або ухилення від дачі висновку експерта та або за дачу свідомо неправдивого висновку експерта, про що свідчить його підпис.

На підставі проведеної експертизи експерт прийшов до наступного:

1. При проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_10 , 1982 року народження наявні тілесні ушкодження: садно в лівій лобно-тім`яній ділянці, синці на рівні 7-8 ребер справа по середньо-підпаховій лінії, на лівому вусі, рани в тім`яній ділянці голови зліва. ОСОБА_10 , знаходиться на стаціонарному лікуванні в Путильській ЦРЛ з 07.05.2016 року з діагнозом: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забійна рана голови. Забій грудної клітки.

2. Тілесні ушкодження у вигляді синців, садна, виникли в результаті дії твердих тупих предметів, або удару об такі, можливо їх виникнення внаслідок неодноразового нанесення удару руками, рана могла виникнути внаслідок нанесення удару рукою на якій надіта печатка з металу, при обставинах і в строк, вказаних в фабулі постанови і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

4. Утворення вищевказаних тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зрості на тверду поверхню є малоймовірним. Висновок підписаний судовим експертом ОСОБА_21 ;

- висновок судово-медичної експертизи №167 (експертиза за матеріалами справи) від 08.11.2016 року, проведеної на підставі постанови слідчого Путильського ВП ОСОБА_20 від 03.10.2016 року, судово-медичною експертною комісією у складі голови комісії ОСОБА_22 , членів ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , які попереджені про відповідальність за ст.ст.384, 385, 387 КПК України за відмову або ухилення від дачі висновку експерта та або за дачу свідомо неправдивого висновку експерта, про що свідчать їх підписи.

На підставі даних комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000090, даних медичних документів на ім`я ОСОБА_10 , даних первинної судово-медичної експертизи підекспертного, відомих обставин справи комісія експертів прийшла до наступного:

1. ОСОБА_10 07.05.2016 року надійшов в хірургічне відділення Путильської ЦРЛ для стаціонарного лікування з приводу отриманих тілесних ушкоджень. Діагноз при госпіталізації: Забита рана голови. Забій лівої вушної раковини. Забій грудної клітки. Струс головного мозку. 23.05.2016 року ОСОБА_10 був виписаний зі стаціонару у зв`язку із завершенням курсу лікування. Діагноз заключний клінічний: ЗЧМТ (закрита черепно-мозкова травма). Струс головного мозку. Забій грудної клітки, забита рана голови.

2. Згідно даних медичної документації на ім`я ОСОБА_10 , в т.ч. первинної судово- медичної експертизи потерпілого ОСОБА_10 , на тілі останнього, станом на 07.05.2016 року (дата надходження в стаціонар), були наявні нижченаведені ушкодження: садно в лівій лобно-тім`яній ділянці; синець на рівні 7-8 ребер справа по середньо-підпахвовій лінії; синець в ділянці лівої вушної мушлі; забійна рана в тім`яній ділянці голови зліва; струс головного мозку.

3. При визначенні наявності на тілі ОСОБА_10 ушкоджень, і відповідно, кваліфікуванні останніх за ступенями тяжкості діагноз «Забій грудної клітки», виставлений під час перебування підекспертного на стаціонарному лікуванні, до уваги не приймався як такий, що не має об`єктивного обґрунтування.

4. При проведенні дійсної експертизи не отримано даних, які б дозволили визначити характеристики, особливості та параметричні ознаки слідоутворюючих частин травмуючих агентів, внаслідок дії яких виникли ушкодження на тілі ОСОБА_10 . Таким чином у комісії експертів відсутня можливість ідентифікувати ці травмуючі агенти.

5. Виявлені на тілі ОСОБА_10 і зазначені у п.2 дійсних «Підсумків» ушкодження виникли внаслідок не менш ніж як від чотирьох травмуючих дій твердих тупих предметів чи від співударяння з такими; ушкодження у вигляді забійної рани тім`яної ділянки волосяної частини голови та струсу головного мозку (як такі, що виникли від однієї травмуючої дії) відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я; ушкодження у вигляді синця лівої вушної мушлі, синця грудної клітки зліва, садна лобно-тім`яної ділянки зліва, як кожне зокрема, так і всі у сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень.

6. В контексті надання відповіді на питання 3 про призначення дійсної експертизи, комісія зазначає, що неякісний (в судово-медичному аспекті) опис ушкоджень на тілі ОСОБА_10 в медичних документах на його ім`я, не дозволяє комісії розмежувати ці ушкодження за часом їх виникнення.

7. У комісії експертів відсутні будь-які дані щодо наявності у ОСОБА_10 в підекспертний період будь-яких органічних захворювань. Водночас слід зазначити, що виявленні в процесі проведення експертизи зміни (ушкодження) на тілі ОСОБА_10 носять травматичний характер і будь-якого зв`язку з гіпотетично наявними органічними захворюваннями мати не можуть.

8. В контексті надання відповіді на п.6 постанови про призначення дійсної експертизи, комісія експертів зазначає, що з урахуванням характеристик, механізму утворення та локалізації ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_10 , не слід виключати можливості виникнення останніх внаслідок падіння підекспертного з висоти власного зросту навстоячки на площину з подальшим співударянням з виступаючим над її рівнем тупими твердими предметами, не залежно від того, чи падіння відбувалося зі статичного стану тіла чи падінню передувало попереднє придання тілу прискорення шляхом спричинення удару, поштовху.

Висновок підписаний комісією експертів ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ;

- протокол проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 13.02.2017 року, проведеного слідчим Путильського ВП ОСОБА_20 у прийомному покої лікарні з участю потерпілого ОСОБА_10 , судово-медичного експерта ОСОБА_21 , статиста ОСОБА_25 , у присутності понятих ОСОБА_26 , ОСОБА_27 . З даних якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 показав при яких обставинах 07.05.2016 року біля 11.00 год. в приміщенні прийомного покою КЗ «Путильська ЦРЛ» ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на протязі 2-3 хвилин наносили йому удари руками та ногами по різних частинах тіла: неодноразово кулаком по голові; в ділянку грудної клітки (здебільшого зліва); колінами в грудну клітку та ділянку тазу.

Протокол слідчого експерименту без зауважень підписаний учасниками слідчої дії.

- висновок судово-медичної експертизи №042-Д (експертиза за матеріалами справи) від 17.03.2017 року, проведеної на підставі додаткової постанови слідчого СВ Путильського ВП ОСОБА_20 від 14.02.2017 року, судово-медичною експертною комісією у складі голови комісії ОСОБА_22 , членів ОСОБА_23 , ОСОБА_28 , ОСОБА_24 , які попереджені про відповідальність за ст.ст.384, 385, 387 КПК України за відмову або ухилення від дачі висновку експерта та або за дачу свідомо неправдивого висновку експерта, про що свідчать їх підписи.

На підставі даних додаткової комісійної судово-медичної експертизи за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000090, даних медичних документів на ім`я ОСОБА_10 , даних первинної судово-медичної експертизи підекспертного, відомих обставин справи комісія експертів прийшла до наступного:

1. ОСОБА_10 з 07.05.2016 року по 23.05.2016 року перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Путильської ЦРЛ з діагнозом: ЗЧМТ (закрита черепно-мозкова травма). Струс головного мозку. Забій грудної клітки, забита рана голови.

2. Згідно даних медичної документації на ім`я ОСОБА_10 , в т.ч. первинної судово-медичної експертизи та первинної комісійної експертизи потерпілого ОСОБА_10 , на тілі останнього, станом на 07.05.2016 року (дата надходження на стаціонарне лікування), зафіксовано наявність нижченаведених ушкоджень: садно в лівій лобно-тім`яній ділянці; синець на рівні 7-8 ребер справа по середньо-підпахвовій лінії; синець в ділянці лівої вушної мушлі; забійна рана в тім`яній ділянці голови зліва; струс головного мозку.

Вищенаведені тілесні ушкодження виникли від дій твердих тупих предметів чи від співударяння з такими; ушкодження у вигляді забійної рани тім`яної ділянки волосяної частини голови та струсу головного мозку відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я; ушкодження у вигляді синця лівої вушної мушлі, синця грудної клітки зліва, садна лобно-тім`яної ділянки зліва, як кожне зокрема, так і всі у сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень.

3. В контексті надання відповіді на питання 2 про призначення дійсної експертизи, комісія зазначає, що неякісний (в судово-медичному аспекті) опис ушкоджень на тілі ОСОБА_10 наведений в медичних документах на його ім`я, не дозволяє комісії розмежувати ці ушкодження за часом їх виникнення в зазначеному в постанові часовому діапазоні «до 07.05.2016 року, протягом 07.05.2016 року...» окрім того, що всі вони вже були в наявності на тілі потерпілого на час поступлення в стаціонар (07.05.2016 року), що в свою чергу виключає можливість їх виникнення після вказаної дати.

Висновок підписаний комісією експертів ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_28 , ОСОБА_24 .

За клопотанням захисника ОСОБА_9 суд допитав експерта ОСОБА_23 , який суду пояснив, що відповіді на всі питання висвітлені у першій та другій експертизах. Експертизи проводені на підставі документації, яку надали з медичного закладу. Лікарі вказаного лікувального закладу могли зібрати якісніші матеріали, ніж ті, що надали. Стверджував, що не можливо розмежувати, виникли синці 6 чи 7 числа. Також по наданих на експертизу матеріалах не можливо розмежувати, хто і які саме заподіяв тілесні ушкодження. Кровотечу викликають забійні рани, але після удару кулаком вони не є характерними. Скільки часу згущується кров сказати не може, оскільки є різні рани. Синці могли виникнути як від одного удару, так і від декількох контактів.

Суд, заслухавши показання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які вважали себе не винуватими, захисника ОСОБА_9 , який вважав, що вини обвинувачених у вчиненні злочину не доведено, прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_10 , його представника ОСОБА_11 , які вважали обвинувачення доведеним, свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , експерта ОСОБА_23 , дослідивши та вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши надані стороною кримінального провадження кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до таких висновків.

Показання потерпілого ОСОБА_10 про нанесення йому ударів ОСОБА_7 частково підтверджуються протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим від 13.02.2017 року, показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_7 та частково показаннями допитаних у судовому засіданні свідків: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 .

Так показання свідка ОСОБА_15 суд визнає допустимим та належним доказом, оскільки вона підтвердила, що ОСОБА_7 наніс удар ОСОБА_10 , щодо нанесення ОСОБА_8 ударів потерпілому ОСОБА_10 даний свідок не підтвердила.

Покази свідка ОСОБА_16 суд визнає допустимим та належним доказом, оскільки вона підтвердила, що ОСОБА_10 наносив удари ОСОБА_7 , а ОСОБА_8 їх розбороняв. Проте свідок не вказала кількості нанесених ОСОБА_7 ударівпотерпілому та не зазначила, куди, в які частини тіла наносились.

Показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 є допустимими та належними доказами, оскільки підтверджують факт нанесення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ударів ОСОБА_10 . Проте ці свідки не підтвердили кількість нанесених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ударів ОСОБА_10 , та їх локалізацію, а тому суд оцінює їх критично.

Показання потерпілого ОСОБА_10 про нанесення ударів ОСОБА_8 , спростовуються протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим від 13.02.2017 року, з ілюстрацій фототаблиці під №8 та №9 до якого встановлено, що ОСОБА_10 не міг цього бачити, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 перебував за його спиною. Даним протоколом також спростовується обвинувачення ОСОБА_8 у нанесенні ОСОБА_10 легкого тілесного ушкодження у вигляді «синця грудної клітки зліва», оскільки з ілюстрації фототаблиці під №14 вбачається, що він наносив удар у спину потерпілого з права. Крім того обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні не заперечував, що саме він на провокацію ОСОБА_10 , який розмахував руками, наніс декілька ударів рукою в грудну клітку потерпілого.

Зазначений протокол проведення слідчого експерименту від 13.02.2017 року є належним доказом, оскільки прямо підтверджує існування та відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України, та є допустимим, оскільки отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Обвинувачення ОСОБА_7 у нанесенні ОСОБА_10 тілесного ушкодження у вигляді «забійної рани в тім`яній ділянці волосяної частини голови» не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки спростовується: показами допитаного у судовому засіданні експерта ОСОБА_23 , який вказав, що від ударів кулаком такі види ран не є характерними; протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим від 13.02.2017 року та показам свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , з яких встановлено, що потерпілий після отримання ударів упав на диван і від такого падіння не міг отримати дані тілесні ушкодження.

Показання свідка ОСОБА_14 суд визнає допустимими доказами, оскільки вони отримані у порядку, встановленому КПК України, та належними доказами, оскільки спростовують обвинувачення ОСОБА_7 в частині нанесення ним ОСОБА_10 тілесного ушкодження у вигляді «синця лівої вушної мушлі».

В цій частині покази свідка ОСОБА_14 узгоджуються з показами обвинуваченого ОСОБА_7 та допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , який підтвердив, що ще до того, як ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зайшли до приміщення прийомного покою лікарні у ОСОБА_10 був «синець лівої вушної мушлі».

При цьому суд враховує і покази потерпілого ОСОБА_10 про те, що 07.05.2016 року мав конфлікт з сином обвинуваченого ОСОБА_12 , в процесі якого був побитий.

Висновки СМЕ №66 від 19.05.2016 року, №167 від 08.11.2016 року, №042-Д від 17.03.2017 року суд визнає належними доказами, оскільки у своїй сукупності прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України, а зокрема наявності у потерпілого ОСОБА_10 тілесних ушкоджень у вигляді забійної рани в тім`яній ділянці волосяної частини голови, струсу головного мозку, синця лівої вушної мушлі, садна лобно-тім`яної ділянки зліва та синця грудної клітки, та є допустимими, оскільки отримані у порядку, встановленому КПК України та відповідають положенням Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.95 року №6.

За таких обставин твердження захисника ОСОБА_9 про визнання неналежним доказом заключення СМЕ №042-Д від 17.03.2017 року є помилковим.

Інших доказів на підтвердження винуватості обвинувачених ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.1 КК України - стороною обвинувачення не надано.

З витягу з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000090 від 07.05.2016 року вбачається, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні інкримінованих їм злочинів, вчинених за ідентичними обставинами, без зазначення конкретного формулювання обвинувачення по кожному з них.

Відповідно до положень ч.3 ст.368 КПК України Суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного з обвинувачених.

Ухвалюючи вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 суд дійшов висновку, що сукупністю наданих стороною обвинувачення належних та допустимих доказів, з достатньою повнотою встановлено, що 07.05.2016 року, близько 11.15 год. в приміщенні прийомного покою Комунального закладу «Путильська ЦРЛ», в смт. Путила по вул. Українська, 38, подія кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, мала місце, вину обвинуваченого ОСОБА_7 повністю доведено, а вчинене обвинуваченим діяння вірно кваліфіковано за даною статтею, оскільки ОСОБА_7 умисно наніс ОСОБА_10 два удари рукою в голову та грудну клітку, заподіявши потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини, є обраним способом захисту, і свідчить про бажання уникнути відповідальності за вчинене.

При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_7 покарання суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує, що:

- згідно копії паспорту ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Довгопілля Путильського району Чернівецької області;

- згідно довідки виконавчого комітету Довгопільської сільської ради Путильського району Чернівецької області №1464 від 10.09.2016 року ОСОБА_7 зареєстрований в АДРЕСА_1 , у склад його сім`ї входять: ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_4 колишня дружина, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 син, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 син;

- згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного комісією виконавчого комітету Довгопільської сільської ради Путильського району Чернівецької області - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований в с. Довгопілля Путильського району, але не проживає, розлучений, власного майна не має;

- згідно характеристики виконавчого комітету Довгопільської сільської ради Путильського району Чернівецької області №258 від 10.06.2016 року, - ОСОБА_7 на території сільської ради зареєстрований, але не проживає; розлучений; з дружиною виховали двох дітей; за час проживання в селі зарекомендував себе позитивно; по характеру скромний, ввічливий, доброзичливий;

- згідно довідки КЗ «Путильська центральна районна лікарня» №689 від 13.06.2016 року ОСОБА_7 на «Д» обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває;

- згідно довідки про судимість №166-13062016/73017 від 14.06.2016 року обвинувачений ОСОБА_7 в силу положень ст.89 КК України раніше не судимий.

Обставин, які пом`якшують покарання та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 згідно вимог ст.ст.66, 67 КК України судом не встановлено.

Таким чином судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_7 в силу положень ст.89 КК України раніше не судимий, вчинив умисний злочин невеликої тяжкості, вину у вчиненні злочину визнав частково, за місцем проживання характеризується позитивно, не одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

З урахуванням відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, думки прокурора та потерпілого, який просив покарати відповідно до закону, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 суд дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді штрафу у межах максимальної санкції, передбаченої ч.2 ст.125 КК України, що буде в даному випадку законним та справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Таке покарання буде відповідати ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, а також за своїм розміром здатним сприяти виправленню ОСОБА_7 та попередженню скоєння нових правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.

Підстав для застосування ст.ст.69, 69-1, 75 КК України судом не встановлено.

Ухвалюючи вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд дійшов до таких висновків.

Статтею 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

У статті 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно вимог ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Вимогами ст.370 КПК України, передбачено, що судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована 17.07.1997 року ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Бербера, Мессеге и Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року №5 "Зі змінами внесеними постановами від 04.06.1993 року №3 та від 03.12.1997 року №12", всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх не можливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.

Відповідно до роз`яснень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку", обвинувальний ухил при вирішенні питання про винуватість чи невинуватість підсудного є неприпустимим. Всі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь підсудного.

Докази винуватості ОСОБА_8 , на які посилався прокурор в судовому засіданні, ретельно перевірені та належним чином оцінені з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності.

Статтею 368 КПК України встановлено, що суд ухвалюючи вирок, повинен вирішити низку питань, до яких зокрема, віднесені питання, чи містять діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Оцінивши в сукупності вказані обставини та докази, які покладені в основу обвинувачення, суд визнає, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , однак в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували нанесення ОСОБА_10 саме ОСОБА_8 тілесного ушкодження у вигляді «синця грудної клітки», а отже і вчинення саме ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і на даний час вичерпані всі можливості отримання будь-яких достовірних доказів.

З безпосередньо досліджених доказів суд встановив, що всупереч положенням ст.62 Конституції України обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.373 КПК України, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, ухвалюється виправдувальний вирок.

Враховуючи викладене, а також виходячи з вимог ст.62 Конституції України, за якою усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь обвинуваченого, Суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 необхідно визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.125 ч.1 КК України та виправдати на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведенням, що дане кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Запобіжний захід до обвинувачених не застосовувався.

Цивільний позов не заявлено. Речових доказів та витрат на залучення експерта немає.

Керуючись ст.ст.36, 368, 369-371, 373, 374, 376 КПК України, Суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.125 ч.2 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1700,00 грн. (тисячу сімсот гривень) в дохід держави.

ОСОБА_8 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.125 ч.1 КК України та виправдати у зв`язку з недоведенням, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Вирок може бути оскаржений в Апеляційний суд Чернівецької області через Вижницький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: ОСОБА_1