Номер провадження: 11-кп/785/355/18
Номер справи місцевого суду: 496/3888/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 07.12.2017 року відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Слобідка Кодимського району Одеської області, громадянина України, одруженого, освіта середня спеціальна, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого на підставі ст. 89 КК України,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України,

встановив:
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України з призначенням покарання у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Комунального закладу «Біляївська центральна районна лікарня» 793,05 грн.

Скасовано, після набрання вироком законної сили, арешт автомобілю «Фольксваген», номерний знак НОМЕР_1 та мопеда «Фада», номерний знак НОМЕР_2 , накладені ухвалами Біляївського районного суду Одеської області від 21.07.2016 року.

Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину за наступних обставин.
17.07.2016 року, близько 18 год. 20 хв., він, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), рухався по перехрестю вулиць Костіна, Отамана Головатого та Успенської в м. Біляївка Одеської області, де організовано круговий рух транспортних засобів, на якому порядок проїзду не визначений дорожніми знаками та де водії транспортних засобів повинні керуватися між собою правилами проїзду перехресть рівнозначних доріг, а також надавати перевагу в русі транспортним засобам, що наближаються праворуч.

Знаходячись на визначеному дорожньою розміткою кругу, під час зміни напрямку руху, виїжджаючи на вул. Костіна, ОСОБА_7 , порушивши вимоги п.п. 1.5, 2.3, 16.12 Правил дорожнього руху України, не переконався в безпеці руху, не надав дорогу та допустив зіткнення з мопедом «Fada FD 50 QT» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_8 , що рухався з боку вул. Отамана Головатого в сторону вул. Костіна.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажир мопеду «Fada FD 50 QT» ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого переламу правої ключиці, закритої черепно-мозкової травми у формі струсу мозку, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 , не заперечуючи встановлені судом фактичні обставини справи, зазначив, що вважає вирок суду в частині призначення додаткового покарання необґрунтованим, з таких підстав:

- суд першої інстанції не врахував, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, повінню відшкодував потерпілій завдану шкоду, тому вона не мала до нього матеріальних претензій;

- суд першої інстанції не встановив обставин, що обтяжують його покарання та не врахував, що на час розгляду справи його дружина перебувала на восьмому місяці вагітності;

- суд першої інстанції не врахував також, що він є учасником бойових дій, а користування автомобілем є основним засобом утримання родини;

Ґрунтуючись на цьому, ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції, виключивши з нього додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 не з`явились, причини неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим апеляційний розгляд відбувся за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Як вбачається з журналу судового засідання та мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, обвинувачений повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, внаслідок чого, суд, за погодженням зі сторонами захисту та обвинувачення, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів.

При цьому, суд встановив, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини справи, правильно їх розуміють і їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Дійсно, відповідно до приписів ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, сторони у кримінальному провадженні не оспорюють фактичні обставини справи, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив, що враховує: характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, той факт, що він раніше судимий (а.с. 55), повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.57), є учасником бойових дій (а.с. 59), повністю відшкодовував родині дитини матеріальну та моральну шкоду (а.с. 54), думку потерпілої, яка не мала матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого (а.с. 29), а також приймає до уваги досудову доповідь органу з питань пробації, відповідно до висновку якої, виправлення ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства з застосуванням пробаційних програм, наглядових та соціально-виховних заходів (а.с. 61-62).

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом першої інстанції не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, із застосуванням покарання у виді штрафу.

Призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд першої інстанції у вироку не мотивував.

Перевіривши доводи обвинуваченого та висновки суду першої інстанції, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги в частині застосування додаткового покарання, обґрунтованими, адже суд жодним чином не мотивував застосування додаткового покарання, з огляду на те, що воно є альтернативним.

Згідно з приписами ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Виходячи з цього, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді штрафу, але, не врахувавши наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, дійшов помилкового висновку про необхідність застосування додаткового покарання.

Отже, колегія суддів, зважаючи на сукупність обставин, що пом`якшують покарання, характеристику особи обвинуваченого, вчинення злочину у тверезому стані, наявність альтернативи у санкції ч. 1 ст. 286 КК України вважає, що його покарання можливе без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Окрім того, суд першої інстанції зазначив у вступній частині вироку, що ОСОБА_7 раніше судимий.
Разом з тим, п. 5 ч. 1 ст. 89 КК України передбачено, що такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до основного покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт або арешту, якщо вони протягом року з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_7 був засуджений 06.07.2011 року Кодимським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі, а на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік, тобто останній злочин вчинений через п`ять років з дня відбуття покарання, що свідчить про те, що судимість погашена.
Отже, судом першої інстанції безпідставно зазначено у вступній частині вироку, що ОСОБА_7 є раніше судимою особою.
Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом першим частини першої статті 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Отже, з мотивів, наведених вище, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції, в частині призначення покарання, - зміні.

Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 408, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 07.12.2017 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначення покарання, - змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_7 за ст. 286 ч. 1 КК України до штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вступну частину вироку суду першої інстанції в частині зазначення відомостей про особу обвинуваченого, викласти в наступній редакції:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Слобідка Кодимського району Одеської області, громадянина України, одруженого, освіта середня спеціальна, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого на підставі ст. 89 КК України.

Виключити з абзацу чотирнадцятого мотивувальної частини вироку посилання на наявність у ОСОБА_7 судимості.
В решті вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.
Судді Апеляційного суду Одеської області:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4