АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/373/18 Справа № 201/465/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_6 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю ІК АКТИВ на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні за №0004341 від 27 грудня 2017 року,

за участю:
представника третьої особи
в режимі відеоконференції ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА :

В апеляційній скарзі представник третьої особи ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого ОСОБА_7 про арешт майна.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погодженого з прокурором, та накладено арешт на комплекс будівель та споруд, об`єкт житлової нерухомості розташований по АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10 від 20.08.2013 року і номер 10 від 31.07.2012 року.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що відомості, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що зазначені об`єкти нерухомості є майном, на яке було спрямоване кримінальне правопорушення та набуте особами в результаті вчинення злочину. З метою збереження речових доказів та недопущення їх подальшої реалізації, а також з метою забезпечення можливого цивільного позову, накладення арешту на зазначене майно є необхідним. При цьому накладення арешту на дане майно стосується лише заборони на його відчуження, зміну обсягу майна, перереєстрацію на будь-яких інших осіб і не стосується його правомірного використання власниками або користувачами, оскільки метою накладення арешту є його збереження на час досудового слідства та судового провадження у даному кримінальному провадженні.
В обґрунтування апеляційних вимог представник третьої особи ОСОБА_6 посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухвали слідчого судді, яка винесена з порушенням норм кримінального процесуального законодавства. Всупереч вимогам ст. 173 КПК слідчий суддя чітко не визначив правову підставу для арешту майна, також є безпідставними висновки суду, що нерухоме майно є предметом кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК. Не відповідають дійсності і висновки слідчого судді, що дане нерухоме майно є предметом кримінального правопорушення за ст. 191 КК, оскільки ТОВ ІК АКТИВ не вважає себе потерпілим та навіть в разі відчуження часток статутного капіталу товариства, його майно у тому числі нерухомість все одно залишається в його власності. Зазначає, що об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 10 придбаний ТОВ ІК АКТИВ на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2009 року, а право власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 10 виникло внаслідок рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2013 року, тому висновки суду, що дане майно набуте кримінально-протиправним шляхом є безпідставними. Таким чином, вважає, що у слідчого судді були відсутні правові підстави, передбачені п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК, для накладення арешту на майно.
В судовому засіданні представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, підтримав апеляційну скаргу і з підстав, зазначених в ній, просив її задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в задоволенні клопотання слідчого.
Заслухавши суддю-доповідача, думку представника третьої особи, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно пунктів 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Частиною п`ятою статті 173 КПК передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: перелік майна, на яке накладено арешт; підстави застосування арешту майна; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із значенням способу інформування заінтересованих осіб.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею не дотримані належним чином. Внаслідок чого ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з винесенням нової ухвали в суді апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК.
Так, в ухвалі суду першої інстанції відсутні будь-які висновки слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на майно та наявності правових підстав для такого арешту, натомість ним формально перенесено з клопотання слідчого відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення та висновки слідчого, що зазначені об`єкти нерухомості є майном, на яке було спрямоване кримінальне правопорушення та є набутим майном особами в результаті вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, з оскаржуваної ухвали слідчого судді не вбачається належних та достатніх мотивів і підстав ухвалення такого рішення, зокрема, в мотивувальній частині рішення містяться відомості про необхідність накласти арешт на квартиру, в той час як в резолютивній частині зазначено про накладення арешту на нерухоме майно, що належить ТОВ «ІК АКТИВ», у зв`язку з чим доводи представника третьої особи в цій частині є обґрунтованими.
Розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
З наданих матеріалів вбачається, що здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0004341 від 27.12.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 190 КК, а саме за заявою гр. ОСОБА_8 про те, що 06.10.2009 року ним було здійснено нотаріальну дію, відповідно до якої ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повинні були виплатити заявнику грошові кошти в суммі 3 000 000 доларів США, та до теперішнього часу умов договору так і не виконали.
Так, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 є засновником ТОВ «ІК АКТИВ», його частка у статутному капіталі становила 60 %, а дружини ОСОБА_11 40 %. В подальшому, 11 вересня 2009 року ТОВ «ІК АКТИВ» придбано комплекс будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 . З метою отримання додаткового прибутку, ОСОБА_8 прийнято рішення докапіталізувати підприємство шляхом залучення додаткових інвесторів, в якості яких виявили бажання виступити громадяни Турецької Республіки: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , внаслідок чого між ними була досягнута домовленість про придбання останніми часток належних ОСОБА_12 корпоративних прав ТОВ «ІК АКТИВ» у статутному капіталі за 3 000 000 доларів США, які мали бути перераховані на його банківський рахунок в повному обсязі не пізніше 01 вересня 2017 року.
За наполегливим проханням ОСОБА_9 та ОСОБА_13 юридичне придбання ними корпоративних прав вирішено здійснити шляхом складення ОСОБА_8 нотаріально посвідченої заяви про передачу на користь зазначених осіб часток у статутному капіталі ТОВ «ІК АКТИВ» у розмірі 19 % та 16 % відповідно. Така заява була складена та зареєстрована в державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців 06 жовтня 2009 року та з цього часу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 стали власниками даних часток у статуному капіталі товариства, оцінених в 3 000 000 доларів США, однак дані кошти не були сплачені ОСОБА_8 в обумовлений термін.
Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. ч. 1, 2 ст. 131 КПК).
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ст. 98 КПК, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які … містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом…
Згідно наданих матеріалів провадження, 02.01.2018 року за клопотанням захисника потерпілого адвоката ОСОБА_14 слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом комплексу будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , заволодівши шляхом обману та зловживання довірою частками корпоративних прав «ТОВ «ІК АКТИВ», протиправно набули права власності на вказане майно в певній частині відповідно до часток статутного капіталу.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що вказане вище нерухоме майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК і є речовим доказом у кримінальному провадженні, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК дає підстави для його арешту з метою збереження речового доказу.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом з тим, посилання слідчого в клопотанні про необхідність накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову є необґрунтованими, оскільки в наявних матеріалах відсутні будь-які відомості щодо пред`явлення обґрунтованої підозри будь-якій особі в даному кримінальному провадженні, а також щодо заявленого цивільного позову з обґрунтуванням його розміру.

Так, в силу ч. 6 ст. 170 КПК, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Зважаючи на те, що в даному провадженні необхідно провести ряд слідчих та інших процесуальних дій, тому для забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та для запобігання ризику відчуження даного речового доказу, колегія суддів вважає обґрунтованим та доцільним накладення арешту на вказане майно.
Враховуючи наведене, доводи апелянта про те, що в даному провадженні відсутні підстави, передбачені ст. 170 КПК, для накладення арешту на майно, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК).
Згідно ч. 10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений на у встановлений цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, …. майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ч. 4 ст. 173 КПК у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
Враховуючи принцип розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що для досягнення завдань застосування такого запобіжного заходу як арешт майна, буде достатнім накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження таким майном і це не призведене до суттєвого обмеження прав власника такого майна.
Відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.
Разом з тим, у випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у розумні строки, відповідно до ст. 28 КПК, не будуть вжиті належні заходи для встановлення та перевірки відповідних обставин, апелянт не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК питання про скасування накладеного арешту.
Крім того, що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність правових підстав для накладення арешту з огляду на те, що в даному кримінальному провадженні відсутні підозрювані особи, не заявлено жодного цивільного позову, ТОВ «ІК АКТИВ» не є юридичною особою, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, є обґрунтованими в цій частині, однак апеляційний суд, задовольняючи клопотання слідчого, накладає арешт на майно на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, а саме з метою забезпечення збереження речових доказів. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Посилання представника третьої особи, що арештоване майно не може бути предметом кримінального правопорушення за ст. 191 КК колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки згідно наданих матеріалів та витягу з ЄРДР досудове розслідування здійснюється в даному кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК та будь-яких відомостей щодо здійснення досудового розслідування злочину за ч. 3 ст. 191 КК в матеріалах справи відсутні та суду не надавалися.
Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що на даному етапі досудового розслідування відсутні належні докази, які давали б беззаперечні підстави суду прийти до висновку про відсутність ознак кримінального правопорушення та необхідності в накладенні арешту.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи представника третьої особи в частині невмотивованості ухвали слідчого судді є обґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК.
Керуючись ст. ст. 170-173, 405, 407, 422 КПК, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_6 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю ІК АКТИВ задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні за №0004341 від 27 грудня 2017 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором ОСОБА_15 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004341 від 27 грудня 2017 року за ч. 4 ст. 190 КК, а саме комплекс будівель та споруд, об`єкт житлової нерухомості, розташований по АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10 від 20.08.2013 року і 10 від 31.07.2012 року задовольнити.
Накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження майном, а саме: на комплекс будівель та споруд, об`єкт житлової нерухомості, розташований по АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10 від 20.08.2013 року і 10 від 31.07.2012 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4