Справа №345/142/14-к
Провадження № 1-кс/345/332/2018
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.04.2018 року м. Калуш
Слідчий суддя Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника адвоката ОСОБА_3 , прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_5 на постанову прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_4 від 31.10.2017 року про закриття кримінального провадження,-
Свою скаргу мотивує тим, що зазначена постанова є незаконною в частині, що стосується підстав закриття кримінального провадження, винесена без повного дослідження і оцінки всіх наявних доказів у матеріалах кримінального провадження, при її винесенні прокурор керувався своєю суб`єктивною думкою, а не чинним кримінальним процесуальним законодавством та наявними доказами у матеріалах провадженнях.
Вказує, що 10.06.2017 року прокурором Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_6 в черговий раз було винесено постанову про закриття відносно нього кримінального правопорушення на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України та закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
21.09.2017 року, не скасувавши п.2 постанови про закриття кримінального провадження від 10.06.2017 року, перший заступник керівника Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_7 своєю постановою скасував постанову прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_6 від 20.09.2017 року. Крім того, у відповідності до п.2 даної постанови прийняв рішення про направлення матеріалів досудового розслідування слідчому для подальшого розслідування. Вищевикладені дії ОСОБА_7 суперечать нормам КПК України, оскільки закінчилися строки досудового розслідування, встановлені ст.219 КПК України.
ОСОБА_5 вказує, що законодавець ні в КПК України, ні в жодному іншому законі чи нормативно-правовому акті не передбачив можливості закриття кримінального правопорушення. Скаржник зазначає, що прокурор ОСОБА_4 в оскаржуваній постанові від 31.10.2017 року перекручує матеріали провадження, перебирає на себе повноваження експерта. Зокрема, прокурор зазначає, що свідок ОСОБА_8 та свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 не були очевидцями , а про конфлікт дізналися зі слів осіб, які були на місці конфлікту. В той же час прокурор не дає оцінки та не вказує, що дані свідки бачили ОСОБА_13 після конфлікту, однак тілесних ушкоджень у нього не було, що підтверджує про відсутність у діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Тому ОСОБА_5 змушений звернутися до слідчого судді із вказаною скаргою.
Представник скаржника адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав, просить її задоволити.
Прокурор Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_4 в судовому засіданні просить в задоволенні скарги відмовити. В межах розслідування даного кримінального провадження проведено всі необхідні слідчі дії. Тому вважає скаргу безпідставною, а винесену ним постанову законною та вмотивованою.
Дослідивши надані суду докази, суд приходить до наступного висновку.
Частина 2 статті 9 КПК України закріплює обов`язок прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження. Лише за такої умови можливе виконання завдань кримінального судочинства.
Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст.ст. 2, 284 КПК України).
Відповідно до ст. 110 КПК України рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова слідчого, прокурора повинна складатись з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу. Постанова слідчого, прокурора повинна бути однозначною і не містити суперечностей.
Текст оскаржуваної постанови прокурора від 31.10.2017 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000284 від 02.03.2013 р., свідчить про те, що вищевказаних вимог при закритті кримінального провадження прокурором не дотримано.
Частиною першою статті 284 КПК України передбачено дев`ять самостійних підстав для закриття кримінального провадження.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Згідно з вимогами ч. 4 вказаної вище статті постанова про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного приймається прокурором.
При цьому ч. 1 ст. 284 КПК України передбачає підстави закриття кримінального провадження, а оскаржуваною постановою прокурор закрив кримінальне правопорушення стосовно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, що не передбачено нормами діючого кримінально-процесуального законодавства.
Крім того, зміст оскаржуваної постанови беззаперечно свідчить про недотримання прокурором вимог закону щодо всебічного, повного і неупереджено дослідження усіх обставин кримінального провадження, а також належної обґрунтованості прийнятої постанови, яке б не викликало жодних сумнівів в правильності прийнятого рішення.
Так, у постанові вказано «…аналізуючи висновки судово-медичної експертизи слід зазначити, що немає чіткого висновку, що тілесні ушкодження ОСОБА_13 спричинені саме шляхом нанесення ударів, однак факт отримання тілесних ушкоджень при ударах ділянками тіла до тупих предметів також не спростований». Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Таким чином, прокурором дано суб`єктивну оцінку висновкам судово-медичної експертизи №249/170Е від 10.09.2012 року, №81/249/170/е-12р.-2Д від 14.04.2014 року.
Крім того, закриваючи провадження, прокурор зазначає, що порівняння кількості та локалізації тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 та ОСОБА_5 явно вказує на те, що небезпека посягання ОСОБА_13 на ОСОБА_5 не вимагала спричинення ОСОБА_13 таких тілесних ушкоджень. Проте даний висновок прокурора є голослівним, не підтверджений належними доказами, зокрема висновком експертизи, в якій би проводилося порівняння характеру тілесних ушкоджень, які були наявні у ОСОБА_13 та ОСОБА_5 .
Також в оскаржуваній постанові від 31.10.2017 року вказано, що кримінальне провадження підлягає закриттю за малозначністю у зв`язку з тим, що у кримінальному провадженні формально містяться ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке не становить суспільної небезпеки. Проте прокурор жодним чином не обґрунтовує, на якій підставі ним зроблено вказаний висновок.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 КК України не є злочином вчинене суб`єктом злочину винне діяння, прямо передбачене КК України, якщо воно через малозначність не становить суспільної небезпеки. При цьому малозначне діяння слід відмежовувати від діяння, яке не містить складу злочину.
Так, якщо істотність матеріальної (майнової чи фізичної) шкоди визначена безпосередньо в законі через, наприклад певну кількість неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тяжкість тілесних ушкоджень тощо, то недосягнення певного рівня шкоди є свідченням відсутності складу злочину, а не малозначності діяння.
На думку слідчого судді, не може бути визнане малозначним діяння, передбачене ст. 125 КК України, оскільки припинення кримінального переслідування у випадках, коли подія злочину і склад злочину є наявними, можливе і за примиренням сторін, а можливість закриття справи про такий злочин через малозначність суперечить самій суті кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, передбаченого главою 36 КПК України.
Таким чином, постанова прокурора про закриття кримінального провадження № 0000284 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України є необґрунтованою і підлягає скасуванню.
Водночас відповідно до ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Слідчий суддя відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України у порядку передбаченому цим Кодексом здійснює судовий контроль за дотримання прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Згідно ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під часдосудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, слідчий суддя за результатами розгляду скарги не вправі зобов`язувати слідчого чи прокурора прийняти конкретне процесуальне рішення, в тому числі щодо завершення кримінального провадження.
Тобто, скарга в частині зобов`язання прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_4 протягом трьох днів з часу отримання ухвали слідчого судді вчинити дії визначені ст.219, п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України; зобов`язання припинити будь-які дії у даному кримінальному провадженні після вчинення ОСОБА_4 дій, визначених ст.219, п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України, є безпідставною і задоволенню не підлягає, оскільки порушує принцип процесуальної самостійності прокурора і виходить за межі повноважень слідчого судді.
У зв`язку із наведеним, скарга підлягає частковому задоволенню.
Доводи заявника про отримання його захисником копії оскаржуваної постанови лише 15.03.2018року в судовому засіданні не спростовані, а відтак слідчий суддя вважає скаргу поданою у визначений ч. 1 ст. 304 КПК України десятиденний строк.
На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України, -
у х в а л и в:
Скаргу задовольнити частково.
Постанову прокурора Калуської місцевої прокуратури ОСОБА_4 від 31.10.2017 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000284 від 02.03.2013 року скасувати.
В задоволенні решти вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя