Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/6567/17
Провадження № 1-кп/490/800/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 вересня 2017 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню освіту, є розлученим, має сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є безробітним та виконує громадські роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджувався:

- 22 квітня 1999 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за статтею 17 - частиною 3 статті 81; частиною 3 статті 81 Кримінального Кодексу України 1960 року - до 3 років 6 місяців позбавлення волі; був звільнений 08 серпня 2000 року на підставі Закону України "Про амністію" умовно-достроково з невідбутою частиною покарання у 10 місяців 05 днів;

- 05 червня 2002 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України 2001 року - до 3 років позбавлення волі, а за сукупністю цього та попереднього вироків остаточно - до 3 років 3 місяців позбавлення волі; був звільнений 02 червня 2005 року по відбуттю строку покарання;

- 06 вересня 2005 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України 2001 року- до 4 років позбавлення волі; був звільнений 26 червня 2009 року по відбуттю строку покарання;

- 21 липня 2010 року - Заводським районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - до 2 років позбавлення волі;

- 04 листопада 2010 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 187 Кримінального Кодексу України - до 7 років позбавлення волі, а за сукупністю злочинів, вказаних у цьому вироку, та злочинів, за які був засуджений Заводським районним судом міста Миколаєва 21 липня 2010 року - до 7 років 6 місяців позбавлення волі;

- 27 квітня 2011 року - Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу України - до 1 року позбавлення волі, а за сукупністю цього та попередніх вироків від 21 липня 2010 року та від 04 листопада 2010 року - остаточно - до 7 років 7 місяців позбавлення волі; був звільнений 07 вересня 2016 року по відбуттю строку покарання

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово засудженим за вчинення злочинів проти власності, зокрема - за вчинення розкрадань та розбійного нападу - знов вчинив злочин проти власності за таких обставин.

18 липня 2017 року біля 21-00 години він, знаходячись біля домоволодіння АДРЕСА_2 (магазин меблів), вирішив заволодіти чужим майном.

Реалізуючи свій злочинний намір та діючи з метою заволодіння чужим майном з корисливих мотивів він, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом відкриття вікна проник до комори вказаного будинку, звідки вилучив належні ОСОБА_6 :

-прожектор фірми "Delux" - вартістю 450 грн.;

-прожектор фірми "Delux" - вартістю 450 грн.;

-санчата - вартістю 150 грн.;

-реактивну тягу - вартістю 250 грн.;

-Інтернет кабель довжиною 20 м. - вартістю 60 грн.;

-решітку гриль - вартістю 200 грн.;

-стійку від автомобіля - вартістю 300 грн.;

-стійку від автомобіля - вартістю 300 грн.;

-стійку від автомобіля - вартістю 300 грн.;

-стійку від автомобіля - вартістю 300 грн.;

а всього майна на суму 2.760 грн.

Проте, змоги розпорядитись вказаним майном ОСОБА_4 не отримав, адже був затриманий службою охорони.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені
Дії обвинуваченого слід кваліфікувати за частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України - як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно та поєднану з проникненням у інше приміщення.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Вина обвинуваченого у вчиненні злочину за встановлених судом обставин підтверджується наступним.

Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину визнав повністю.

Він зазначив, що 18 липня 2017 року проходив повз домоволодіння АДРЕСА_2 , та вирішив зайти на вказану територію із тим, щоб задовольнити природні потреби.

Пройшовши на територію вказаного домоволодіння повз відкриті ворота, він побачив там уламки дерев`яних виробів, які, як на його думку, лежали без нагляду та не були нікому потрібні.

За такого, задовольнивши природні потреби, він взявся їх збирати, оскільки у його вдома було лише пічне опалення, та йому були потрібні дрова.

Через деякий час він побачив сарай, у якому не було дверей, але було відкрите вікно.

Сподіваючись знайти там дерев`яні вироби, він підсвітив собі ліхтариком з мобільного телефону, після чого заліз у вікно.

Там він намацав якісь вироби у коробках, та почав їх викидати з тим, щоб забрати, але через певний час був затриманий представником служби охорони.

Потерпілий під час судового розгляду кримінального провадження факт таємного викрадення належного йому майна та обставини затримання обвинуваченого підтвердив.

При цьому він пояснив, що приміщення, у яке проник обвинувачений, перебуває в оренді у його сім`ї, а у йому зберігаються речі, належні йому /потерпілому/.

Перелік та вартість майна, яке намагався викрасти обвинувачений, сторонами кримінального провадження не заперечується.

Враховуючи наведені покази обвинуваченого та потерпілого, а також думку учасників судового розгляду про можливість такого, суд, керуючись приписами частини 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

З залучених до матеріалів кримінального провадження довідки УІЗ ГУНП України в Миколаївській області № 26-19072017/48001 та копії вироку Центрального районного суду міста Миколаєва від 06 листопада 2010 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше засуджувався:

- 22 квітня 1999 року - за статтею 17 - частиною 3 статті 81; частиною 3 статті 81 Кримінального Кодексу України 1960 року;

- 05 червня 2002 року - за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України 2001 року;

- 06 вересня 2005 року - за частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України2001 року;

- 21 липня 2010 року - за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України 2001 року;

- 04 листопада 2010 року - за частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 187 Кримінального Кодексу України 2001 року.

Оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за наведених вище обставин доведеною.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого
Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує його щире каяття, сприяння у розкритті злочину та судовому розгляді кримінального провадження.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено, через що суд вважає, що ці обставини є відсутніми.

Мотиви призначення покарання.
При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись статтею 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 3 статті 185 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

1. Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_4 , суд враховує, що вчинений ним злочин є тяжким.

При цьому суд враховує характер та вартість майна, що стало предметом злочину.

Зокрема, суд враховує, що, як засвідчив потерпілий під час судового розгляду кримінального провадження, у приміщенні, до якого проник обвинувачений, він зберігав запасні частини до автомобіля, які вже були раніше замінені на нові, та саме таке майно. власно, й намагався викрасти обвинувачений. Таке свідчить, що дії обвинуваченого, навіть у разі їх доведення до кінця, мали наслідком скоріше певні незручності для потерпілого, ніж дійсне заподіяння йому відчутних наслідків у вигляді матеріальної шкоди.

Суд враховує також характер приміщення, до якого проник обвинувачений, та місце його знаходження, зокрема - ту обставину, що це майно примикало до території, що не утримувалась у належному стані, а також ту обставину, що це приміщення було фактично відкрите, не мало освітлення та інших ознак такого, що використовується для збереження речей, що дійсно становлять цінність.

Ці обставини у їх сукупності суд вважає такими, що істотно знижують ступінь суспільної небезпеки цього злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

2. Вивченням даних про особу винного встановлено, що він на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, але обстежувався стаціонарно в Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 1 та йому був виставлений діагноз: "Розлад психіки внаслідок зловживання канабіноідів і алкоголю".

Суд враховує також, що обвинувачений має родину, постійне місце проживання, сам звернувся за працевлаштуванням до Центрального районного центру зайнятості у місті Миколаєві, працевлаштованим не був, але за його згоди залучався до громадських робіт.

Суд також вважає достовірними покази обвинуваченого про те, що він добровільно звернувся до військового комісаріату за направленням на службу до Лав Збройних Сил України, адже таке підтверджується довідкою Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1 від 27 липня 2017 року № 2910.

Оцінка цієї інформації сукупно з іншими даними, що надані суду для оцінки особи винного, призводить до такого.

З характеристики, що надана обвинуваченому за останнім місцем відбуття покарання, вбачається, що під час відбуття покарання він ухилявся від суспільно-корисної праці та іншої суспільно-корисної діяльності.

Наведені докази ж свідчать, що, перебуваючи на волі, він прагне залучитись як до праці, так й до діяльності, що є суспільно-корисною.

Таке свідчить, що обвинувачений докладає зусиль щодо виправлення своєї поведінки та своєї належної поведінки у суспільстві.
До того ж, з характеристики, що надана його сусідами, вбачається, що до сусідів він ставиться з повагою, за місцем проживання наразі характеризується позитивно.

3. Органи досудового розслідування для оцінки особи винного надали характеристику, що надана обвинуваченому Центральним ВП ГУ НП України в Миколаївській області, у якій вказується, що обвинувачений веде антигромадський спосіб життя, порушує громадський спокій, зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами.

Але ці відомості не можна вважати достовірними, адже вони самі по собі нічим не підтверджуються та спростовуються об`єктивними доказами, що були наведені вище.

Зокрема,

-відомості про "антигромадський спосіб життя" обвинуваченого спростовуються наведеними вище доказами про те, що обвинувачений залучається до суспільно-корисної праці;

-відомості про те, ніби обвинувачений зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами спростовуються наведеною вище довідкою Миколаївської обласної психіатричної лікарні

-відомості про те, ніби обвинувачений порушує громадський спокій, спростовується характеристикою, що була засвідчена його сусідами

Така недостовірність висновків у характеристиці не дозволяє в цілому вважати її достовірною та свідчить про те, що вона не є об`єктивною, але була надана в зв`язку з притягненням ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності з метою отримання певного судового рішення.

За такого суд не може сприйняти, як достовірні, й інші відомості, викладені у вказаній характеристиці, зокрема - про те, що обвинувачений є сімейним насильником та неодноразово порушував правила адміністративного нагляду. Неможливість сприйняття цих відомостей, як достовірних, ґрунтується ще й на тому, що жодних рішень судів про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за вчинення відповідних правопорушень суду не надано та наразі такі рішення судом не приймались.

Отже, відомості, що викладені у вказаній характеристиці, не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

4. Органи досудового розслідування, наполягаючи на тому, що обвинувачений має характеризуватись виключно негативно, посилаються про те, що він у червні 2017 року притягався до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 178 КУпАП, а саме - за появу у громадських місцях в п`яному вигляді.

Оцінюючи цю обставину, суд доходе такого.

По-перше, ця постанова може свідчити лише про поодинокий випадок, який, будучи одиничним, не може вважатись таким, що характеризує особу обвинуваченого в цілому та не здатен спростувати доведені вище обставини про те, що обвинувачений вживає заходи щодо залучення до суспільно-корисного способу життя.

По-друге, обґрунтованість винесення вказаної постанови об`єктивно викликає сумніви, адже у ній не йдеться власне про "громадське місце", але - про подвір`я житлового будинку. Сумнівності законності та обґрунтованості цій постанові надає й те, що вона була винесена тими ж органами, що й надав характеристику обвинуваченому, яка, як доведено вище, є цілком необґрунтованою та упередженою.

Отже, відомості, про які свідчить вказана постанова, суд не може визнати за такі, що істотно впливають на наслідки розгляду справи.

Призначення основного покарання.
Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання відповідно до санкції частини 3 статті 187 Кримінального Кодексу України з урахуванням вимог статті 69-1 Кримінального Кодексу України.

При цьому враховуючи встановлені вище на підставі достовірних та допустимих й належних доказів обставини щодо особи винного, зокрема - те, що він вживає заходи щодо залучення до суспільно корисного життя та його ставлення до скоєного, суд вважає, що його виправлення та перевиховання є можливим без застосування до нього покарання, через що вважає за можливе на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи таке рішення, суд враховує й наступне.

Частина перша статті 8 Кримінально-процесуального Кодексу України передбачає, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права.

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права означає те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави.

В цьому ж випадку призначення обвинуваченому реального покарання у вигляді позбавлення волі вочевидь не є домірним встановленим вище характеру та ступеню суспільної небезпеки вчиненого ним злочину.

Державне обвинувачення в обґрунтування необхідності призначення ОСОБА_4 реального покарання спирається про те, що він раніше неодноразово засуджувався та відбував покарання у вигляді позбавлення волі.

Але ці посилання не ставлять під сумнів обґрунтованість наведених вище висновків суду про можливість його виправлення без застосування реального покарання.

Так, по-перше, за раніше вчинені злочини обвинувачений відбув покарання, здебільшого - повністю.

По-друге, повторність вчинення злочинів є кваліфікуючого ознакою вчиненого ним діяння, через що не може повторно враховуватись під час оцінки його особи.

По-третє, санкція статті закону, що передбачає покарання за вчинений ОСОБА_4 злочин (з урахувнням такої ознаки, як повторність) передбачає покарання у розмірі, що дозволяє звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Оцінюючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд вважає за можливе, призначивши обвинуваченому передбачене законом покарання, звільнити його від його відбування з випробуванням.
Вирішення питання про долю речових доказів.
Речові докази у справі:

-2 прожектори фірми "Delux"

-санчата

-Інтернет кабель довжиною 20 м.

-решітку гриль

-стійки від автомобіля

на підставі пункту 5 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути потерпілій.

Вирішення питання про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.
Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_9 від 21 липня 2017 року відносно обвинуваченого був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В зв`язку ж із тим, що обвинувачений звільняється від відбування реального покарання, застосований відносного нього запобіжний захід слід змінити на особисте зобов`язання, звільнивши його з-під варти з зали суду.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 15 - частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, зокрема:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3)працевлаштуватись або перебувати на обліку у державній службі зайнятості, як безробітний, та працевлаштуватись, якщо йому буде запропонована відповідна робота (посада);
4)пройти курс лікування від розладу психіки внаслідок зловживання канабіноідів і алкоголем;

5)не вчиняти жодних дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого може бути завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю інших осіб, зокрема - членів його родини.

Обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Звільнити ОСОБА_4 з-під варти з зали суду.
Речові докази у справі -

-2 прожектори фірми "Delux"

-санчата

-Інтернет кабель довжиною 20 м.

-решітку гриль

-стійки від автомобіля

повернути потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_10 =

29.09.2017