Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-сс/781/50/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.03.2018 року м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 січня 2018 року про арешт майна, в кримінальному провадженні № 0000155 від 25 вересня 2017 року стосовно ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:
З представлених матеріалів судового провадження вбачається, що за клопотанням старшого слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_10 від 22 січня 2018 року, погодженого із прокурором відділу прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_6 , ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 січня 2018 року, на майно, а саме автомобіль марки ВАЗ 2107, автомобіль марки ВАЗ 21213, причіп марки П 5 01 підозрюваного ОСОБА_9 накладено арешт, із забороною ним розпоряджатися та користуватися.

Обґрунтовуючи своє рішення слідчий суддя зазначив про те, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення підозрюваним ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України та необхідність такого арешту з метою забезпечення можливої конфіскації майна ( п.3 ч.2 ст. 190 КПК).

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання про накладення арешту.

Свої вимоги підозрюваний обґрунтовує, тим, що обвинувачення його у заволодінні коштами очолюваного ним підприємства TOB «Вентура» та завдання збитків компанії «Ар-Джей-Ді-Ел ЛТД» ґрунтується на припущеннях, за відсутністю прямих та достовірних доказів, що при вирішенні питання про арешт майна, слідчим суддею не врахував відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27 ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.5 ст. 191 КК України.

Окрім цього, апелянт вказує, що слідчий суддя не звернув увагу на те, що до клопотання про арешт майна слідчий не додав документи, які б підтверджували його право власності на арештоване майно.

Також зазначає, що слідчий суддя постановив ухвалу без виклику особи, яка її оскаржує, про існування якої стало відомо випадково, її копію отримано лише 02 лютого 2018 року, а тому вважає, що згідно ч.3 ст. 395 КПК України, строк на апеляційне оскарження пропущено не було.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_12 та просив скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту, думку прокурора, який просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно матеріалів провадження оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена без виклику підозрюваного, про арешт майна стало відомо лише 02 лютого 2018 року, після прийняття оскаржуваної ухвали.

Виходячи з викладеного колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження захисником пропущений з поважних причин.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

За змістом п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна, тощо.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів та конфіскації майна як виду покарання.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, 25 вересня 2017 року за заявами Де ОСОБА_13 та Де ОСОБА_14 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000155 були внесені відомості про кримінальне правопорушення за ч. 3, 4 ст. 358 та ч.5 ст. 191 КК України.

Згідно постанови слідчого ОСОБА_10 від 10 жовтня 2017 року в даному кримінальному провадженні призначена судово-економічна експертиза щодо визначення розміру завданих TOB « Вентура» збитків.

25 жовтня 2017 року ОСОБА_15 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 27, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 та ч.5 ст. 191 КК України.

Згідно ч.5 ст.170 ПК України передбачено, що у випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально- правового характеру у виді конфіскації майна.

Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_11 оголошено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 27, ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358 та ч.5 ст. 191 КК України.

Санкція ч.1 ст.191 КК України передбачає можливість застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів робить висновок про обґрунтованість клопотання слідчого щодо необхідності арешту майна підозрюваного ОСОБА_12 з метою збереження майна для забезпечення можливої конфіскації майна.

Тому, доводи апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_12 щодо відсутності підстав для арешту майна, колегія суддів знаходить безпідставними та необгрунтованими.

Враховуючи наведене, зазначені вище положення Кримінального процесуального Кодексу України, у даному випадку застосування арешту майна, належного на праві приватної власності підозрюваному ОСОБА_15 , є доцільним та обґрунтованим.

З урахуванням вищевикладеного, ухвала слідчого судді від 24 січня 2018 року про арешт майна є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_12 колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 січня 2018 року про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000155 від 25 вересня 2017 року стосовно ОСОБА_9 без змін.
Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2 .