АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/465/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/89/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.3 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000277 від 20 липня 2016 року, за апеляційною скаргою прокурора Чортківської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2016 року відносно ОСОБА_8 , яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 180 (сто вісімдесят) годин громадських робіт.

Згідно вироку суду, 18 липня 2015 року біля 21 години ОСОБА_8 , переслідуючи корисливі мотиви, з метою вчинення крадіжки, діючи умисно, прибув до території господарства ОСОБА_10 , що в АДРЕСА_2 , де, шляхом вільного доступу, через дерев`яну браму зі сторони городу, зайшов на територію такого, та з дерев`яної огорожі таємно викрав належний потерпілій килим овальної форми, зеленого кольору, торгової марки «Каділлак» моделі «08070А», вартістю 632,5 грн.

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування вироку Борщівського районного суду від 27 грудня 2016 року у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає, що Борщівський районний суд при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_8 не врахував положення п.п.7, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №10 Про судову практику у справах про злочини проти власності, а також вимоги ст.233 КПК України та безпідставно перекваліфікував дії обвинуваченого з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.185 КК України.

На думку апелянта, дії обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ознаками ч.3 ст.185 КК України, оскільки вчинена ним крадіжка поєднана із проникнення у сховище, а суд першої інстанції дав неправильну оцінку вказаній кваліфікуючій ознаці, а також призначив покарання, яке не відповідає суспільній небезпеці вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Просить ухвалити новий вирок, згідно якого визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України, звільнити його від основного покарання та призначити іспитовий термін 3 роки, а також покласти на нього обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та, навівши аналогічні викладеним у ній мотиви, просить її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як слідує з матеріалів провадження, висновок суду про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні крадіжки майна з господарства потерпілої ОСОБА_10 відповідає фактичним обставинам справи і ґрунтується на зібраних у справі доказах, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування кримінального закону та наявність в діях ОСОБА_8 такої кваліфікуючої ознаки, як проникнення у сховище, то колегія суддів з ними не погоджується.

Відповідно до обвинувального акту органом досудового розслідування дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ознаками ч.3 ст.185 КК України, як викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в інше сховище.

Згідно протоколу огляду місяця події від 20 липня 2015 року, який було досліджено судом першої інстанції, встановлено, що викрадений обвинуваченим ОСОБА_8 килим знаходився на дерев`яній огорожі, якою огорожено земельну ділянку, розташовану на території господарства потерпілої ОСОБА_10 .

Таким чином, під іншим сховищем в даному випадку органом розслідування визначено територію господарства потерпілої ОСОБА_10 ..

Перекваліфіковуючи дії ОСОБА_8 на ч.1 ст.185 КК України, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що відповідно до роз`яснень, наданих Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №10 Про судову практику у справах про злочини проти власності під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо. Не може визнаватися сховищем неогороджена і така, що не охороняється, площа або територія, на яку вхід сторонніх осіб є вільним, а також та, що була відведена та використовується для вирощування продукції чи випасу тварин (сад, город, ставок, поле тощо).

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення не містить визначених характеристик об`єкту інше сховище, а територія господарства потерпілої ОСОБА_10 , за відсутності вказаних вище ознак, не може бути кваліфікована як інше сховище в контексті диспозиції ч.3 ст.185 КК України.

Твердження прокурора про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого, обґрунтовані положеннями ст.233 КПК України, яка регламентує правові підстави проникнення до житла чи іншого володіння особи, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що обвинуваченому ОСОБА_8 інкриміновано незаконність проникнення в інше сховище, а не житло чи володіння. Крім того, вказана правова норма не спростовує доводів суду, викладених у вироку, щодо відсутності ознак іншого сховища в місці скоєння злочину ОСОБА_8 .

З цих же міркувань колегія суддів вважає необґрунтованими доводи прокурора з посиланням на п.7 Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №10 Про судову практику у справах про злочини проти власності, за яким крадіжка, грабіж або розбій, поєднані з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища кваліфікуються відповідно за частиною третьою статті 185, частиною третьою статті 186, частиною третьою статі 187 КК і додаткової кваліфікації та статтею 162 КК не потребують, оскільки це стосується правової кваліфікації дій особи, за умови наявності в неї ознак злочину, передбаченого ст.162 КК України, якою передбачено відповідальність за порушення недоторканості житла.

З урахуванням наведеного, підстав для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ознаками ч.3 ст.185 КК України за кваліфікуючою ознакою проникнення в інше сховище, як про це ставить питання прокурор, колегія суддів не вбачає.

Що стосується призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , то вирішення судом першої інстанції цього питання відповідає положенням, передбаченим ст.ст. 50, 65 КК України.

Зокрема судом прийнято до уваги, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності; за місцем проживання характеризується як особа щодо поведінки якого скарги не надходили; має на утриманні малолітню дитину. Також судом враховано думку потерпілої ОСОБА_10 , яка просила його суворо не карати.

Колегія суддів вважає, що покарання призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 у виді 180 годин громадських робіт повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, узгоджується із санкцією статті обвинувачення і є достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

Це рішення належним чином умотивоване і відповідає вимогам кримінального закону, а тому підстав для скасування чи зміни вироку через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі винного, на що вказує прокурор в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, підстав для скасування вироку місцевого суду та ухвалення нового вироку і призначення покарання, про яке ставить питання прокурор в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Чортківської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Борщівського районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2016 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2