Провадження 11-кп/792/526/17
Справа № 678/230/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретарів

судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008 від 3 січня 2017 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 16 червня 2017 року,-

В с т а н о в и л а :
Вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 16 червня 2017 року

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Требухівці Летичівського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно неодруженого, не працює, раніше судимого:

- 13 лютого 1998 року Летичівським районним судом Хмельницької області за ст. 140 ч. 3, ст. 140 ч. 2, 81 ч. 3, 89 ч. 1, 17 ч. 2, 81 ч. 3, 42 КК України (в редакції 1960 року) на 3 роки 1 місяць позбавлення волі;

- 11 грудня 2000 року Летичівським районним судом Хмельницької області за ст. 140 ч. 2, 81 ч. 3, 42 ч. 1 КК України (в редакції 1960 року) на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 27 грудня 2004 року Летичівським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 185 КК України на 3 роки обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням встановлено іспитовий строк на 2 роки, покладено обов`язки, передбачені п.п. 3, 4 ст. 76 КК України;

- 4 березня 2011 року Летичівським районним судом Хмельницької області за ч. 3 ст. 187 КК України на 7 років 2 місяці позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна, крім житла. Звільнився з місць позбавлення волі 5 лютого 2016 року;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 постановлено рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 16 червня 2017 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 5 січня 2017 року по 16 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у виді тримання під вартою залишено до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з неповною середньою спеціальною освітою, офіційно неодруженого, не працює, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_12 звільнено від відбування покарання у виді 4 років позбавлення волі, якщо він протягом визначеного іспитового строку строком 1 рік 6 місяців не вчинить нового злочину.

Покладено на ОСОБА_12 наступні обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід ОСОБА_12 не обирався.

Речові докази:

- марлевий тампон із змивом речовини бурого кольору разом із контрольним зразком, вилучений в ході огляду місця події по факту відкритого викрадення майна у ОСОБА_13 , який постановою слідчого від 3 січня 2017 року передано на зберігання до камери речових доказів Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області знищено;

- належне ОСОБА_12 взуття, що постановою слідчого від 3 січня 2017 року визнано речовим доказом і передано на зберігання до камери речових доказів Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області, повернуто обвинуваченому ОСОБА_12 .

Постановлено стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_12 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 1672,44 грн. по 836,22 грн., з них за проведення:

- судової експертизи № 55тр від 19 січня 2017 року - в сумі 1320,60 грн.;

- судової експертизи № 28-Д від 20 лютого 2017 року - в сумі 351,84 грн.

За вироком суду, 01 січня 2017 року близько 20 год. по АДРЕСА_3 ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , за попередньою змовою між собою, після спільного вживання алкогольних напоїв, з метою власного збагачення, вирішили заволодіти чужим майном - грошовими коштами ОСОБА_13 і, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи те, що їх дії носять протиправний характер, перебуваючи у дворі домоволодіння ОСОБА_13 , після розподілу своїх дій та ролей, ОСОБА_9 підійшов до вхідних дверей будинку та в той час коли біля них з середини стояв ОСОБА_13 , із прикладанням фізичної сили шарпнув за дверну ручку, вирвавши їх із запираючих клямок, проник до житла ОСОБА_13 . Далі, застосувавши до ОСОБА_13 насильство, яке не є небезпечним для його життя та здоров`я, ОСОБА_9 правою рукою, зігнутою у лікті, наніс один удар по його обличчю, від якого він втратив рівновагу та впав на підлогу, чим відповідно до висновку експерта № 5 від 10 січня 2017 року заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді крововиливів м`яких тканин лівої навколоочної ділянки обличчя з переходом на надбрівну дугу та лівий бічний схил носа, нижньої повіки правого ока, крововиливу під конюнктиву лівого очного яблука в зовнішньому куті ока, поверхневої рани м`яких тканин верхньої повіки лівого ока, садна шкіри лівої надбрівної ділянки голови. Після цього, ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , подолавши можливий супротив ОСОБА_13 , проникли всередину будинку, де, утримуючи його на підлозі, погрожуючи продовженням насильства відносно нього, ОСОБА_9 відкрито, повторно, викрав у нього зажаті у руці гроші в сумі 4000 грн. чим спричинили йому матеріальний збиток на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , як видно з її змісту, просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_9 із ч.3 ст. 186 КК України на ч.2 ст. 186 КК України, та в частині поставленої у вину суми коштів, які викрав ОСОБА_9 з іншою особою, змінити із 4000 грн. до 2000 грн.; виключити із вироку, як обтяжуючі покарання обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів; призначити ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.ст. 69, 69-1 КК України; судові витрати віднести на рахунок держави; на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 5.01.2017 року до дня набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції неправильно застосував норми кримінального закону, кваліфікувавши дії обвинуваченого за ч .3 ст. 186 КК України, хоча його дії, на думку апелянта, слід було кваліфікувати за ч. 2 ст. 186 КК України. Зазначає, що в ході судового розгляду місцевим судом встановлено, що ОСОБА_9 з іншою особою заволоділи грошовими коштами потерпілого у розмірі 2000 грн., які розділили між собою по 1000 грн. на кожного. На думку апелянта, висновки судових експертиз № 55тр від 19 січня 2017 року та № 28-Д від 20 лютого 2017 року не мають значення доказів у провадженні і їх призначення було безпідставним.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 в підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважає безпідставним визнання обтяжуючою покарання ОСОБА_9 обставиною рецидив злочинів, в решті вирок суду вважає законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, вирок суду щодо ОСОБА_9 , а також щодо ОСОБА_12 в порядку ст. 404 КПК України, зміні з наступних підстав.

Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_12 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло та насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, при наведених у вироку обставинах, підтверджуються зібраними в провадженні, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку.

Дії ОСОБА_9 та ОСОБА_12 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло та насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Посилання в апеляційній скарзі захисника про відсутність в діях ОСОБА_9 ознак складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та про наявність в діях обвинуваченого ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України безпідставні.

Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинуваченого у вчиненні злочину, за який він засуджений.

Твердження захисника про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_9 ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, були предметом перевірки суду першої інстанції та не знайшли свого підтвердження і вказують фактично на намагання винного пом`якшити відповідальність.

В суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, визнав фактично частково, показав, що приїхав у с. Ставниця Летичівського району Хмельницької області до матері ОСОБА_12 , після спільного вживання спиртного, на пропозицію ОСОБА_12 , пішли позичити гроші до ОСОБА_13 . На вулиці зустріли ОСОБА_13 , який погодився позичити їм гроші і запросив до себе додому, де в одній з кімнат взяв гроші та їм виніс у веранду, дав йому 200 грн., а для ОСОБА_12 - 400 грн. після чого пішли. Вийшовши за хвіртку, постояли та вирішили повернутись. Він пішов першим, в цей момент ОСОБА_13 хотів закрити двері, але йому наніс долонею руки удар від якого останній впав обличчям до підлоги, двері при цьому не зривав, підійшов до нього та коліном утримував його плече, почав шукати гроші, які у того були в руці. ОСОБА_12 , який одразу ж йшов за ним, розжав ОСОБА_13 руку, забрав гроші та вони швидко вибігли на вулицю, де гроші поділили порівну по 1000 грн., які в подальшому витратили в одному з кафе м. Хмельницького.

Обвинувачений ОСОБА_12 дав аналогічні покази, пояснив, що після спільного вживання спиртних напоїв з ОСОБА_9 , близько 21-22 год. 1 січня 2017 року, бажаючи продовжувати святкування, пішли до ОСОБА_13 позичити гроші, той був п`яний і їм в своєму будинку дав відповідно 200 грн. та 400 грн. Гроші взяв десь у кімнаті в хаті. Вони вийшли за хвіртку і вирішили спільно повернутись та забрати решту, що мав ОСОБА_13 . ОСОБА_9 йшов першим, ОСОБА_13 ще не встиг закрити двері, той, ймовірно, наніс удар, від якого потерпілий впав, однак механізм нанесення удару та локалізацію не бачив, тому що було темно і він йшов позаду спільника. ОСОБА_9 схилився над потерпілим, який лежав на спині, його більше ніхто не бив. ОСОБА_13 тримав у руках гроші в сумі 2000 грн., тому викрутив йому руку і ОСОБА_9 ці гроші в нього з руки взяв, після чого вони вибігли на вулицю і пішли додому, звідки забрали своїх співмешканок і поїхали на таксі у м. Хмельницький, де в одному з кафе витратили вказані кошти.

Такі їх показання узгоджуються з даними протоколів слідчих експериментів за участю підозрюваних ОСОБА_12 та ОСОБА_9 .

Дослідивши зібрані в провадженні докази, суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив показання обох обвинувачених про відсутність в їхніх діях ознак проникнення у житло, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність їх вини у вчиненні злочину, за який їх засуджено, та обґрунтовано відхилив доводи в суді про те, що в діях обвинувачених наявні ознаки ч. 2 ст. 186 КК України, навівши в вироку належне мотивування своїх висновків, з такими висновками погоджується також колегія суддів.

Із показань потерпілого ОСОБА_13 вбачається, що 1 січня 2017 року у вечірній час до нього прийшли ОСОБА_9 та ОСОБА_12 позичити гроші і ОСОБА_12 позичив 200 грн. Вони вийшли і ймовірно відійшли до хвіртки, він вже закрив двері на замок і стояв у веранді, однак в цей час двері різко відчинились, зірвались із завіс, він побачив ОСОБА_9 , який ліктем у праве око наніс йому один удар, від якого впав на спину. ОСОБА_9 коліном його утримував до землі, поставив вимогу віддати гроші, після чого обоє з ОСОБА_12 почали шукати у нього гроші, ОСОБА_9 заламав йому руку і силою витягнув гроші, після чого вони пішли. В той вечір усі вони були в стані алкогольного сп`яніння. В нього було таким чином викрадено 4000 грн. купюрами по 200 грн.

Такі ж показання він давав під час слідчого експерименту.

Показання потерпілого в тій частині, що в нього було викрадено обвинуваченими саме 4000 грн., а не 2000 грн., є послідовними, обґрунтованих підстав сумніватися в таких його показаннях апелянтом не наведено ні в апеляційній скарзі, ні в апеляційному суді, а факт вживання потерпілим того дня спиртних напоїв, не дає підстав сумніватись в таких показаннях потерпілого, в чому намагається переконати апеляційний суд обвинувачений і його захисник.

Згідно заяви ОСОБА_13 про залучення до провадження, як потерпілого від 3 січня 2017 року, видно, що близько 20 год. 1 січня 2017 року по АДРЕСА_3 ОСОБА_9 та ОСОБА_12 із застосуванням насильства до нього відкрито викрали у нього, проникнувши в будинок, гроші в сумі 4000 грн. (т. 2 а.с. 25).

Протоколом огляду місця події та фототаблицями до нього від 3 січня 2017 року встановлено, що будинок по АДРЕСА_3 належить ОСОБА_13 (т. 2 а.с. 8-23).

Висновком судово-медичної експертизи № 5 від 10 січня 2017 року, у потерпілого ОСОБА_13 станом на 3 січня 2017 року виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів м`яких тканин лівої навколоочної ділянки обличчя з переходом на надбрівну дугу та лівий бічний схил носа, нижньої повіки правого ока, крововиливу під конюнктиву лівого очного яблука в зовнішньому куті ока, поверхневої рани м`яких тканин верхньої повіки лівого ока, садна шкіри лівої надбрівної ділянки голови, що могли утворитися від не менше, ніж одноразової дії тупого твердого предмету за механізмами «удар» (крововиливи), «удар-розтягнення-надрив» (поверхнева рана), «удар-тертя» (садно), про що свідчать локалізація, характер і властивості даних ушкоджень. Характер і локалізація тілесних ушкоджень у потерпілого не є специфічними чи характерними для утворення при падінні людини з висоти власного зросту, вони можуть мати давність утворення не менше 1-ї доби в межах 2-3 діб до моменту початку судово-медичної експертизи 03 січня 2017 року (т. 2 а.с. 31-32).

Відповідно до протоколу про результати здійснення негласних слідчих (розшукових) дій № 60 н.т./110/01-2017 від 30 січня 2017 року, проведено аудіо-відео контроль стосовно ОСОБА_9 на підставі ухвали слідчого судді апеляційного суду Хмельницької області , ОСОБА_9 розповів про співучасника, який його підштовхнув до даного вчинку, під час події вдарив потерпілого (т. 2 а.с. 126-127).

Обгрунтованих підстав вважати докази, покладені судом в основу вироку, недопустимими доказами, про що просить апелянт, немає.

З врахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи в частині розміру викрадених коштів, до уваги прийнятими бути не можуть.

Посилання захисника в апеляційній скарзі про неправильність кваліфікації дій обвинуваченого також не знайшли свого підтвердження в суді.

Зібрані та досліджені судом першої інстанції докази, яким суд першої інстанції, з якою погоджується колегія суддів, дають підстави вважати, що умисел на заволодіння коштами потерпілого у обвинувачених виник, коли вони перебували за межами будинку потерпілого, та вони, подолавши опір потерпілого, який вже зачинив двері, вчинили заволодіння чужим майном, з проникненням в житло, тому підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 3 на ч. 2 ст. 186 КК України, з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, немає.

Обвинувачений ОСОБА_9 раніше був засуджений неодноразово за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 140, 81 КК України (в редакції 1960 року), ст.ст. 185, 187 КК України, та знову вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 186 КК України, тому його дії вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України, за кваліфікуючою ознакою повторності, тому доводи захисника про відсутність такої ознаки в обвинувальному акті до уваги прийняті бути не можуть.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Покарання ОСОБА_9 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції в повній мірі врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, обставиною, що пом`якшує його покарання суд першої інстанції визнав часткове визнання вини, активне сприяння у розкритті злочину, готовність нести передбачену законом відповідальність, усвідомлення суспільної небезпечності вчиненого, те, що попросив вибачення в потерпілого, відсутність матеріальних претензій в потерпілого. Суд першої інстанції також врахував дані про особу обвинуваченого, який за період тимчасового проживання в с. Ставниця Летичівського району Хмельницької області до адміністративної відповідальності не притягувався, на обліках в лікарів нарколога, психіатра, невролога не перебуває, неодноразово судимий, через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі вчинив новий умисний тяжкий корисливий злочин після спливу нетривалого часу з моменту його звільнення з місць позбавлення волі, що вказує на небажання його ставати на шлях виправлення та вказує про підвищену суспільну небезпечність його особи. Врахувавши вищевикладені обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченому за ч. 3 ст. 186 КК України покарання в виді позбавлення волі в межах мінімального строку, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 186 КК України, яке слід відбувати реально.

Доводи апелянта про наявність підстав для призначення покарання за ч. 3 ст. 186 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією цієї статті, на увагу не заслуговують, позаяк обставини, передбачені ч. 1 ст. 69 КК України, за яких можливе призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 186 КК України, в даному провадженні відсутні; а обставини, на які посилається апелянт, давали суду підстави для призначення покарання в виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч. 3 ст. 186 КК України.

Відсутні підстави для застосування в даному провадженні і положень ст. 69-1 КК України. Обвинуваченому ОСОБА_9 судом призначене покарання за ч. 3 ст. 186 КК України в виді 4 років позбавлення волі, в мінімальному розмірі, визначеному санкцією відповідної частини цієї статті. Порушень вимог ст. 69-1 КК України при призначенні покарання не встановлено, тому доводи захисника про застосування положень цієї статті не грунтуються на законі, зважаючи також, що в даному провадженні відсутні всі підстави, в сукупності, які б давали підстави для застосування ст. 69-1 КК України.

Своє рішення про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 186 КК України покарання в виді чотирьох років позбавлення волі, суд першої інстанції належним чином мотивував і колегія суддів вважає таке рішення переконливим, та вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

За таких обставин, враховуючи викладене, колегія суддів не може погодитись з твердженням захисника про призначення обвинуваченому судом явно несправедливого покарання внаслідок його суворості. Призначене покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для його пом`якшення, навіть з врахуванням виключення з вироку посилань про визнання обтяжуючими покарання обставинами вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння і рецидиву злочинів, немає.

Доводи захисника, що судом безпідставно обтяжуючими покарання обставинами рецидиву злочинів, а також вчинення злочину, в стані алкогольного сп`яніння є такими, що знайшли своє підтвердження в суді, в зв`язку з чим вирок суду в цій частині щодо ОСОБА_9 , а також ОСОБА_12 , в порядку ст. 404 КПК України, підлягає зміні в зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону з наступних підстав.

У обвинувальному акті, органом досудового слідства, з чим погодився прокурор, не було відображено про наявність обтяжуючої покарання обох обвинувачених обставини вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Вказані обставини, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню в кримінальному провадженні стороною обвинувачення. В силу ст. 92 КПК України обов`язок доказування цих обставин покладається на слідчого, прокурора. Зважаючи, що наявність таких обставин не знайшло свого відображення в обвинувальному акті, прокурором в суді не змінювалось обвинувачення, суд першої інстанції вийшов за межі обвинувачення та визнав обтяжуючою покарання обох обвинувачених обставину вчинення злочину в стані сп`яніння, що не відповідає завданням суду та суперечить вимогам ст. 337 КПК України, якою визначено, що суд розглядає провадження лише в межах обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Визнаючи обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 рецидив злочину, суд не врахував положень кримінального закону, що регулюють такі обставини.

Слід зауважити, що згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК, як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом ч. 4 ст. 67 КК України, як повторність, так і рецидив злочинів, суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання, як обставину, що його обтяжує.

Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_9 раніше засуджувався за злочини, передбачені ст.ст. 140, 81 КК України (в редакції 1960 року), ст.ст. 185, 187 КК України, та такі його дії кваліфіковані за ознакою повторності, тому в суду не було підстав враховувати при призначенні покарання, як обставину, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів.

Призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 покарання повністю відповідає меті покарання, визначеній в ч. 2 ст. 50 КК України, підстави для пом`якшення призначеного покарання з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Враховуючи те, що винуватість обох обвинувачених є доведеною, тому усі витрати за проведення судових експертиз в сумі 1672,44 грн., з обох обвинувачених порівну, призначення яких було викликане потребами досудового розслідування (т. 2 а.с. 56, 70), підлягають стягненню з них на користь держави.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що поставлені на вирішення експертизи питання стосувалися встановлення фактичних обставин справи, зібрання доказів, перевірки причетності до вчинення злочину обвинувачених або інших осіб. За вказаних обставин справи суд вважає, що призначаючи відповідні експертизи, слідчий забезпечив виконання завдань кримінального провадження згідно ст. 2 КПК України, діяв у відповідності до вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.

Інших підстав для зміни чи скасування вироку, в межах поданої апеляційної скарги, в колегії суддів не має.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення ОСОБА_9 за два дні позбавлення волі слід зарахувати період часу з 16 червня 2017 року по 20 червня 2017 року включно. З 21 червня 2017 року по 25 вересня 2017 року включно один день попереднього ув`язнення ОСОБА_14 за один день позбавлення волі, підстави для зарахування цього періоду часу з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, про що вказує в апеляційній скарзі захисник, відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 16 червня 2017 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_12 в порядку ст. 404 КПК України змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку Летичівського районного суду Хмельницької області від 16 червня 2017 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_12 посилання про визнання обтяжуючою покарання обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_12 обставиною вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а ОСОБА_9 ще й рецидив злочинів.

В решті вирок суду залишити без зміни.

В порядку ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 в строк відбуття покарання період попереднього ув`язнення з 17 червня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку: одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 25 вересня 2017 року включно, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, а обвинуваченим ОСОБА_9 в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2