Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/73/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.01.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0007324 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.10.2017 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Вуктил, Вуктильського району, Республіки Комі, Російської Федерації, українець, громадянин України, розлучений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

-31.10.2002 Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 186, ст. 70 КК України до позбавлення волі на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

*29.01.2004 Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць, звільнений 20.12.2004 року умовно-достроково;

*28.10.2005 Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 11 місяців, звільнений 19.11.2008 року умовно-достроково;

*13.08.2009 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі на 3 роки;

*26.11.2009 року Заводським районним судом м.Миколаєва за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на 4 роки 6 місяців; звільнений 30.11.2013 року по відбуттю строку покарання;

*24.04.2014 Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 190 КК України до обмеження волі на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

*23.04.2015 Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 190 КК України до позбавлення волі на 2 роки;

*20.05.2015 Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на 3 роки;

*07.12.2015 Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на 3 роки, 26.12.2016 звільнений по відбуттю строку покарання.

*28.09.2017 Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі на 4 роки,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання більш суворим покаранням за даним вироком менш суворого покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.09.2017 року за ч.2 ст.186 КК України, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст.100 КПК України

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за те, що він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, та відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за наступних обставин.

26.06.2017 близько 03 год. 50 хв. ОСОБА_8 перебував в приміщенні кафе "Кактус", що розташований за адресою: м. Кропивницький, вул. Є. Тельнова, 15-М, де спільно з потерпілим ОСОБА_9 вживали алкогольні напої.

В цей час між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виникла суперечка, в ході якої у останнього виник умисел на відкрите заволодіння чужим майном. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 діючи умисно, повторно, відкрито з корисливих спонукань шляхом ривка зірвав з шиї ОСОБА_9 золотий ланцюжок плетіння "Бісмарк" 583 проби, вагою 14,49 грама, довжиною 65 см, вартість якого, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №17-1141 від 21.07.2017, становить 10446,42 грн., разом із золотим хрестиком із розп`яттям 583 проби, вагою 5,99 грам, вартість якого, згідно висновку судової товарознавчої експертизи №17-1141 від 21.07.2017, становить 4318,43 грн.

Після чого, ОСОБА_8 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 14764,85 грн.

Крім того, 09.07.2017 близько 18.00 години ОСОБА_8 проходив разом із потерпілою ОСОБА_10 біля магазину "Вересень", що розташований по вул. Соборній, 25 в м. Кропивницький, яка в лівій руці тримала сумку.

В цей момент у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, а саме жіночої сумки з її вмістом, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_11 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, з корисливих мотивів схопив одною рукою сумку потерпілої ОСОБА_10 , яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, всередині якої знаходилися грошові кошти в сумі 1500 грн., картка "UKRSIBBANK", яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, мобільний телефон марки "Nокіа 2610", вартість якого, згідно висновку експерта №197 від 20.07.2017, становить 176,67 грн., в якому знаходилась сім-картка оператору мобільного зв`язку "МТС", яка матеріальної цінності для потерпілої не становить, а другою рукою ОСОБА_8 штовхнув ОСОБА_10 від чого остання, не втримавши рівноваги, впала на землю, таким чином вихопивши сумку з рук потерпілої.

В результаті падіння, потерпіла ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді синців на правій лопатці, лівій лопатці, правому плечовому суглобі, правому плечі, обох колінних суглобів, саден на правому плечі, обох колінних суглобів, які, відповідно до висновку судово-медичного експерта №926/902 від 18.07.2017, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Після чого, ОСОБА_11 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1676,67 грн.

В апеляційній скарзі не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеність вини та кваліфікацію дій, обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок районного суду змінити в частині призначеного покарання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що він з 2002 року хворіє та перебуває на обліку в Кропивницькому СНІД центрі, оскільки на даний час має 4 клінічну стадію СНІДу та приймає АРВ терапію. Також з 2011 року має діагноз ОСОБА_12 2014 року перебуває на обліку в обласному тубдиспансері з діагнозом туберкульоз легень.

Однак, незважаючи хвороби та стан здоров`я, він активно сприяв розкриттю злочину, повністю визнав свою вину у скоєному, щиро розкаявся, відшкодував потерпілим завдані збитки. Крім того має позитивні характеристики з місця проживання.

Апелянт вважає, що вказані обставини є підставою для застосування відносно нього положень ст.69 КК України та призначення йому більш м`якого покарання.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за що його засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції у порядку ч.3 ст.349 КПК України, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
При цьому районний суд дотримав вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого та роз`яснив йому наслідки застосування такої норми закону, зокрема неможливість оскаржити такі обставини в апеляційному порядку, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.
На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, стосовно яких, відповідно до вимог ч.1 ст.349 КПК України докази не досліджувались.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що районний суд обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, правильно кваліфікувавши його дії, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, та відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог зазначеного закону.
Зокрема, судом першої інстанції враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий в тому числі за аналогічні злочини, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку у лікаря нарколога, обставини, що пом`якшує покарання, - його щире каяття та визнання вини, відсутність обтяжуючих покарання обставин.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням, визначивши остаточне покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання більш суворим покаранням за даним вироком менш суворого покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.09.2017 року.

Оцінивши особу обвинуваченого, який має не зняті та не погашені судимості за аналогічні злочини, на шлях виправлення не став, належні висновки для себе не зробив, районний суд прийшов до правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе в умовах ізоляції від суспільства і застосування до обвинуваченого ст. 69,75 КК України є неможливим.

З вказаним рішенням погоджується і колегія суддів, саме таке покарання відповідає меті покарання визначеній ст.50 КК України, оскільки сприятиме виправленню засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не враховано те, що він тяжко хворіє та потребує лікування, не є підставами для пом`якшення обвинуваченому призначеного судом першої інстанції покарання, оскількижодних доказів на підтвердження вказаних обставин обвинуваченим ОСОБА_8 не подано до апеляційного суду.
Крім того, колегія суддів зазначає, що визнання вини у скоєному, щире каяття, та характеристику яка наявна в матеріалах кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , було в повній мірі враховано судом першої інстанції при призначенні покарання та викладені в оскаржуваному вироку, а тому доводи апелянта є безпідставними.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що при призначенні покарання судом не враховано пом`якшуючу покарання обставину - активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

В ході розгляду кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що в наданому до суду першої інстанції прокурором обвинувальному акті у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0007324 від 20 червня 2017 року стосовно ОСОБА_8 , відомості про вказану обставину, що пом`якшує покарання органом досудового розслідування не зазначено, що свідчить, про відсутність в діях обвинуваченого такої пом`якшуючої покарання обставини.

Що стосується посилання обвинуваченого на те, що при призначенні покарання судом не було враховано тієї обставини, що обвинувачений відшкодував заподіяні збитки потерпілим, то вони є помилковими, оскільки викрадений мобільний телефон марки «Nokia» модель 2610, СІМ - карта мобільного оператора МТС та банківська карта передані потерпілій ОСОБА_10 на зберігання, а щодо відшкодування збитків потерпілому ОСОБА_9 відомостей в матеріалах кримінального провадження не має, а в обвинувальному акті зазначено, що матеріальна шкода не відшкодована, вказує на відсутність в діях обвинуваченого такої пом`якшуючої покарання обставини, як добровільне відшкодування завданого збитку.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України, яке за своїм видом і розміром, необхідне і достатнє для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, а також відповідає меті покарання, визначеній ст. 50 КК України. Підстав вважати покарання призначене ОСОБА_8 несправедливим внаслідок суворості, а також підстав для його пом`якшення застосувавши до нього положення ст.69 КК України, як про те просить обвинувачений, колегія суддів не вбачає.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , а вирок суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим.
Керуючись ст. ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.10.2017 року, стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді: Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2