Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 січня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

представника медичного закладу ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

особи, щодо якої застосовано примусові

заходи медичного характеру, ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за поданням Територіального медичного об`єднання Психіатрія у м. Києві про припинення примусових заходів медичного характеру щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Києва, громадянки України,

що зареєстрована та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимої,

за апеляційною скаргою ОСОБА_10 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 30 грудня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.05.2014 року до ОСОБА_10 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.377 КК України.

Як встановив суд, 2 квітня 2012 року близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_10 прибула до службового кабінету № 25 у приміщенні Деснянського районного суду м. Києва, розташованого за адресою: м. Київ, пр-т Маяковського, 5-в, і, будучи незадоволеною прийнятим рішенням суду, з мотивів особистої неприязні до судді ___________________________________

Справа № 11-о/796/2/2018
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_11
Категорія: ст.514 КПК України.
Доповідач: ОСОБА_1
ОСОБА_12 спричинила їй тілесне ушкодження у виді підшкірного крововиливу на задній поверхні шиї зліва, яке відносить до легких тілесних ушкоджень.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30.12.2014 року задоволено подання ТМО Психіатрія у м. Києві про припинення примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання диспансерної амбулаторної психіатричної допомоги щодо ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі із змінами та доповненнями ОСОБА_10 просить ухвалу суду першої інстанції та ухвалу суду першої інстанції про відмову у роз`ясненні судового рішення скасувати і закрити кримінальне провадження за поданням ТМО Психіатрія у м. Києві.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки кримінальна справа з обвинувальним висновком щодо неї надійшла до суду до набрання чинності КПК України 2012 року, однак суд першої інстанції всупереч вимогам п.11 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України розглянув подання, керуючись нормами чинного КПК України. Також всупереч вимогам ст.422 КПК України 1960 року або ст.514 КПК України суд розглянув питання про зміну примусових заходів медичного характеру не за поданням головного психіатра органу охорони здоров`я, якому підпорядкований медичний заклад, де тримають особу, і не за заявою лікаря-психіатра. Подання підписано від імені директора ТМО Психіатрія у м. Києві, який не входив до складу комісії лікарів-психіатрів, що складали висновок, і наявні сумніви стосовно особи, яка підписала вказане подання. При цьому ОСОБА_10 вважає висновок комісії лікарів-психіатрів № 2 від 22.12.2014 року завідомо неправильним, адже він не містить достатньої інформації для прийняття рішення про доцільність застосування таких заходів, наявність у неї психічного захворювання, яке б свідчило про її неосудність, у зв`язку з чим суд прийняв рішення на підставі неповно з`ясованих обставин справи. Також у судовому засіданні суду першої інстанції було порушено її право на захист, оскільки захисник не знайомився з матеріалами справи, його правова позиція не була узгоджена і суперечила позиції захисту ОСОБА_10 , тому вона подала заяву про відмову від захисника, яку суд не розглянув.

Підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, як вказано в апеляційній скарзі, є і скасування постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 23.05.2014 року про застосування примусових заходів медичного характеру ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29.08.2017 року. При цьому ОСОБА_10 звертає увагу, що фактично, примусові заходи медичного характеру до неї не застосовувалися, на незадовільні умови тримання в медичному закладі, незаконність постанови про застосування примусових заходів медичного характеру та, фактично, їх безпідставну зміну, а не припинення, оскільки ознак тяжкого психічного розладу, який згідно із Законом України Про психіатричну допомогу є підставою для визнання особи неосудною, у неї виявлено не було. І відповідно до повідомлення заступника директора з наукової роботи і судової психіатрії та експертизи УНДІ соціальної і судової психіатрії та наркології ОСОБА_13 від 08.10.2014 року виявлений у неї експертами змішаний розлад особистості, стан декомпенсації, не позбавляє можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, і не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник медичного закладу ТМО Психіатрія у м. Києві ОСОБА_14 просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_10 без задоволення. Зазначає, що згідно з ст.27 Закону України Про психіатричну допомогу виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. З урахуванням вказаних вимог Закону, положень ст.514 КПК України, ст.ст.94, 95 КК України після проведення необхідного лікування комісією лікарів-психіатрів було відмічено покращення стану ОСОБА_10 , у зв`язку з чим до Подільського районного суду м. Києва направлено подання про припинення застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом з послідуючим наданням амбулаторної психіатричної допомоги за місцем проживання. Акт комісії лікарів-психіатрів щодо необхідності зміни примусових заходів медичного характеру складено відповідно до наказу МОЗ України № 435 від 29.05.2013 року Про затвердження форм первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я, які надають амбулаторно-поліклінічну та стаціонарну допомогу населенню, незалежно від підпорядкування та форми власності, яким затверджена форма первинної облікової документації № 104/о Акт комісії лікарів-психіатрів на особу, яка перебуває на примусових заходах медичного характеру та відповідні інструкції. В акті детально розписана динаміка перебігу психічного стану ОСОБА_10 та обґрунтовано необхідність припинення застосування примусових заходів медичного характеру на надання амбулаторної психіатричної допомоги. Що стосується посилань на лист заступника директора з наукової роботи та експертизи УНДІ соціальної і судової психіатрії та наркології, то він є окремою думкою, не містить жодного наукового чи клінічного обґрунтування висновку, і ця думка висловлена без фактичного огляду ОСОБА_10 та ознайомлення з медичною документацією, а тому не може бути доказом у справі.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи особи, що якої застосовано примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_10 , яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити з огляду на те, що постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 23.05.2014 року, якою було застосовано примусові заходи медичного характеру, скасовано, і на відсутність підстав для застосування до неї таких заходів; доводи захисника ОСОБА_9 на підтримку позиції ОСОБА_10 , який просив ухвалу суду першої інстанції скасувати і відмовити у задоволенні подання ТМО Психіатрія у м. Києві; доводи представника медичного закладу ТМО Психіатрія у м. Києві ОСОБА_8 , яка просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення; доводи прокурора ОСОБА_7 , який погодився із захисником про необхідність скасування ухвали суду першої інстанції та відмови у задоволенні подання медичного закладу, однак виключно у зв`язку із скасуванням постанови про застосування примусових заходів медичного характеру; дослідивши докази у визначених судом апеляційної інстанції межах, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити частково, з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Згідно з п.11 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, з урахуванням положень, передбачених § 3 розділу 4 Закону України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів.
Предметом розгляду суду першої інстанції було не кримінальне провадження, яке надійшло від прокурора з обвинувальним висновком, а подання директора ТМО Психіатрія у м. Києві на підставі заяви лікарів-психіатрів про припинення застосування заходів медичного характеру у примусовому порядку із звичайним наглядом, яка, фактично, є заявою про зміну застосування примусових заходів медичного характеру, адже в ній порушувалося питання про зміну такого заходу у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Тому суд вірно застосував норми чинного КПК України відповідно до принципу дії Кодексу в часі.

Розгляд питання про зміну застосування примусових заходів медичного характеру було порушено за письмовою заявою директора ТМО Психіатрія у м. Києві та двох лікарів-психіатрів, до якої було додано висновок комісії лікарів-психіатрів, яким обґрунтовувалась необхідність зміни такого заходу, що не суперечить вимогам ст.514 КПК України, ст.95 КК України.

Водночас, в судовому засіданні судом першої інстанції не було розглянуто клопотання ОСОБА_10 про заміну захисника, у зв`язку з чим доводи про порушення її права на захист є слушними.

Крім того, ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29.08.2017 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_10 постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 23.05.2014 року, якою до неї було застосовано примусові заходи медичного характеру, скасовано. Підставою для цього слугувало невиконання вказівок суду, який розглядав справу в апеляційному порядку, при повторному розгляді справи судом першої інстанції. Зокрема, скасовуючи постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 18.09.2012 року, апеляційний суд в ухвалі від 30.01.2013 року надав вказівки про необхідність в ході нового судового розгляду забезпечити право підсудної на захист і дослідити докази як стосовно інкримінованого ОСОБА_10 діяння, так і стосовно її психічного стану, що під час нового розгляду виконано не було.

Також суд апеляційної інстанції дав вказівку перевірити і відомості в повідомленні заступника директора з наукової роботи і судової психіатрії та експертизи УНДІ соціальної і судової психіатрії та наркології ОСОБА_13 від 08.10.2014 року та листі ТМО Психіатрія у м. Києві від 10.09.2014 року стосовно відсутності у ОСОБА_10 ознак тяжкого психічного розладу, який потребує лікування в умовах стаціонару, і що виявлений у неї психічний розлад не позбавляє можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, скасовуючи постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дав оцінку судовому рішенню в контексті невідповідності критеріям законності та обґрунтованості, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_10 у цій частині колегія суддів не переглядає. До того ж, це не узгоджується з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, якою визначено межі апеляційного розгляду.

Доводи ОСОБА_10 про необґрунтованість акту комісії лікарів-експертів, а так само інших висновків судово-психіатричної експертизи також підлягають ретельній перевірці під час розгляду кримінальної справи щодо неї, необхідність чого викладена в ухвалі Апеляційного суду міста Києва від 29.08.2017 року, оскільки мають істотне значення для правильного вирішення саме цієї справи.

У зв`язку з тим, що судове рішення про застосування примусових заходів медичного характеру на даний час не прийнято, то, відповідно, відсутні і підстави для зміни таких заходів. А тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання ТМО Психіатрія у м. Києві і часткового задоволення апеляційної скарги.

При цьому апеляційні вимоги ОСОБА_10 про скасування ухвали Подільського районного суду м. Києва від 23.01.2015 року про роз`яснення ухвали Подільського районного суду м. Києва від 30.12.2014 року та закриття провадження за поданням ТМО Психіатрія у м. Києві задоволені бути не можуть. Предметом розгляду суду апеляційної інстанції є ухвала про зміну примусових заходів медичного характеру, на яку ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, за якою було відкрито апеляційне провадження, в межах якої суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення. До того ж, ухвала про роз`яснення судового рішення вже переглядалася в апеляційному порядку, повторний апеляційний розгляд нормами КПК України не передбачений, і за умови скасування ухвали про зміну застосування примусових заходів медичного характеру вона жодних правових наслідків не має.

Що стосується подання ТМО Психіатрія у м. Києві, то за наслідками його розгляду може бути прийнято рішення про його задоволення або відмову у задоволенні, а не закриття провадження, що кримінальним процесуальним законом не передбачено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 30 грудня 2014 року, якою задоволено подання Територіального медичного об`єднання Психіатрія у м. Києві про припинення примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання диспансерної амбулаторної психіатричної допомоги щодо ОСОБА_10 , скасувати.

У задоволенні подання Територіального медичного об`єднання Психіатрія у м. Києві про припинення примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання диспансерної амбулаторної психіатричної допомоги щодо ОСОБА_10 відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3