АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №635/1875/15-к Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/979/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
УХВАЛА
Іменем України
29 березня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на вирок Харківського районного суду Харківської області від 21.11.2017р. відносно ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Виползово Дорогобужського району Смоленської області РФ, громадянин України, з середньо-спеціальноюю освітою, одружений, пенсіонер, раніше не судимий, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до 5(п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Його ж звільнено від відбування основного покарання у виді п`яти років позбавлення волі на підставі п. «ґ» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат у порядку передбаченому ст.ст.100, 124 КПК України, а також розв`язані цивільні позови.

Згідно вироку, 22.06.2014р. близько 9год. ОСОБА_9 керував технічно справним трактором Т-16 МГ р.н. НОМЕР_1 та рухався автомобільною дорогою «Київ-Харків-Довжанський» з боку м. Київа в напрямку м. Харкова, в районі 450км вказаної автомобільної дороги він грубо порушив вимоги п.п.10.1 Правил дорожнього руху України, а саме перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Порушення вимог Правил дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_9 проявив неуважність та під час зміни напрямку руху вліво допустив зіткнення з мотоциклом Honda Goldwing р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у попутному напрямку по лівій смузі руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоциклу Honda Goldwing ОСОБА_11 помер на місці пригоди, причиною смерті стала несумісна з життям поєднана травма тіла, водій мотоциклу Honda Goldwing ОСОБА_12 отримав середнього ступеню важкості тілесні ушкодження зачинена травма грудної клітини: переломи ребер, зачинений перелом голівки лівої малогомілкової кістки, зачинений перелом 2, 3 п`ясних кісток правої кисті, травматичне видалення чотирьох зубів на верхній щелепі; та тяжкі тілесні ушкодження у вигляді зачиненої травми живота: розрив селезінки з послідовним її видаленням, поверхневий розрив печінки, десерозація тонкої кишки, внутрішньочеревний крововилив.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду в частині визнання обвинуваченого винним та задоволенні цивільного позову скасувати. Так, цей апелянт зазначає, що висновки суду о винуватості ОСОБА_9 не підтверджуються дослідженими у суді доказами. Крім того, апелянт вважає, що оскільки в порушення ст.290 КПК України стороні захисту не були відкриті речові докази то й висновки експертиз з їх використанням є недопустимими. Поряд з цим, розмір моральної шкоди захисник вважає необґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, інших учасників судового провадження, які просили залишити вирок суду без змін, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію слід залишити без задоволення виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку суду (т.3 а.с.183), фактичні обставини справи встановлені у загальному порядку на підставі досліджених у суді доказах. При цьому, допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_9 винним себе у вчинені інкримінованого йому злочину не визнав.

Так, обвинувачений у суді першої інстанції пояснив, що 22.06.2014р. близько 9год., керуючи трактором Т-16, він рухався автомобільною дорогою «Київ-Харків-Довжанський» з боку м. Києва в напрямку м. Харкова та перевозив пісок, в районі 450км під час руху він побачив попереду на відстані приблизно 200м. автомобіль Газель, який стояв на правій обочині та частково на проїжджій частині з ввімкненим сигналом аварійної зупинки, в зв`язку з чим він подивився в дзеркало заднього виду, ввімкнув сигнал повороту праворуч та, змістившись вліво, почав об`їзд автомобіля Газель з лівого боку, але останній несподівано почав рухатися, виїхавши на проїжджу частину, через що ОСОБА_9 був змушений рухатись лівіше, в цей момент він почув рев мотоциклу і майже одразу відчув удар, від якого трактор завалився вліво. Обвинувачений наполягає, що він рухався до моменту зіткнення прямолінійно зі швидкістю 20км/год. по лівій смузі дороги на відстані близько 1,5м. від огорожі з лівого боку, ніякого маневру ліворуч не здійснював, радіус його зміщення ліворуч при об`їзді Газелі складав менше 45градусів, а трактор внаслідок зіткнення з мотоциклом повернув ліворуч приблизно на 40градусів та змістився на відстань близько 1м., з моменту початку об`їзду Газелі до моменту зіткнення з мотоциклом він проїхав близько 40 метрів. Обвинувачений вважає, що дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія мотоциклу, який рухався зі значним перевищенням допустимої в межах населеного пункту швидкості руху.

Проте позиція обвинуваченого щодо своєї невинуватості була спростована у суді сукупністю досліджених доказів оскільки факт дорожньо-транспортної пригоди в наслідок якої ОСОБА_11 помер на місці в ході судового розгляду підтвердили допитані потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_13 .

Звідси колегія суддів приходить до висновку про відсутність розбіжностей у наведених показаннях, щодо часу, місця та наслідків дорожньо-транспортної пригоди встановлених судом.

Крім того, ці обставини повністю узгоджуються з іншими наведеними у вироку доказами.

Таким чином вищезазначені обставини дорожньо-транспортної пригоди не викликають сумнівів ні у колегії суддів, ні в інших учасників судового провадження.

З висновку судової автотехнічної експертизи №10808 від 28.11.2014р., вбачається, що показання водія трактора Т-16 ОСОБА_9 відносно механізму розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору є неспроможними. А сам водій трактора ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п.9.2 «б», 9.4. та 10.1 Правил дорожнього руху України, технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія ОСОБА_9 визначалась шляхом виконання ним вимог п.10.1, Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, його дії не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (т.2 а.с.169-175).

Цей висновок в подальшому був повністю підтверджений висновком комплексної комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №5414/8579 від 26.09.2016р. з фототаблицею, згідно якого першопочатково права частина крила переднього колеса мотоцикла контактувала з зовнішньою боковиною шини лівого переднього колеса трактора, в даному випадку мало місце попутне косе блокуюче зіткнення мотоцикла та трактора, під час первинного контакту мотоцикл знаходився з лівої сторони відносно трактору та декілька позаду, а трактор знаходився декілька попереду та з правої сторони відносно мотоциклу, в момент первинного контакту повздовжні вісі мотоцикла та трактору знаходились під кутом близько 10-30 градусів. Показання водія трактора ОСОБА_9 відносно механізму розвитку даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є неспроможними. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій трактора ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п.9.2 «б», 9.4. та 10.1 Правил дорожнього руху України, технічна можливість уникнути зіткнення транспортних засобів для водія ОСОБА_9 визначалась шляхом виконання ним вимог п.10.1. Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру, його дії не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (т.2 а.с.211-236).

Вищевикладені експертні висновки знайшли своє повне підтвердження у допитах експертів.

Так, експерт ОСОБА_14 підтримав висновки судової комплексної трасологічної та транспортно-трасологічної експертизи №7672/7673 від 30.10.2014р., судової автотехнічної експертизи №7720 від 29.09.2014р., судової транспортно-трасологічної експертизи №9447 від 21.10.2014р. та пояснив, що розташування подряпини на дорожньому покритті, виключає прямолінійний рух трактору безпосередньо перед зіткненням і це підтверджується характером механічних пошкоджень транспортних засобів та їх кінцевого розташування.

Експерт ОСОБА_15 підтримав висновки судової автотехнічної експертизи №10808 від 28.11.2014р. та пояснив, що здійснення водієм трактору маневру з права наліво безпосередньо перед зіткненням беззаперечно підтверджується наявністю та розташуванням подряпини на дорожньому покритті в місці дорожньо-транспортної пригоди. Експерт також зазначив, що сама по собі швидкість мотоциклу перед зіткненням не впливає на оцінку дій ОСОБА_9 та наявності в діях останнього невідповідності вимогам Правил дорожнього руху, що знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

З допиту експерта ОСОБА_16 випливає, що він повністю підтвердив висновки комплексної комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №5414/8579 від 26.09.2016р., а висновки експертизи щодо наявності невідповідності діям водія трактору вимогам правил дорожнього руху, які знаходились в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, є категоричними, ґрунтуються на дослідженні слідової інформації, а саме подряпини на дорожньому покритті, та механічних пошкоджень транспортних засобів, кут між повздовжніми вісями мотоцикла та трактору в момент первинного контакту був встановлений виходячи з наявних механічних ушкоджень транспортних засобів.

Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що порушення вимог п.п.10.1 Правил дорожнього руху України допущене водієм трактору ОСОБА_9 які призвели до дорожньо-транспортної пригоди повністю підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Таким чином, апеляційній доводи щодо відсутності доказів винуватості обвинуваченого спростовуються вищенаведеним аналізом.

Відповідно до ч.12 ст.290 КПК України, якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Як вбачається з тексту вироку, суд першої інстанції не обґрунтовував свої висновки речовими доказами на які посилається захисник.

Висновки ж експертів на підставі аналізу цих речових доказів, на думку колегії суддів, виходячи з положення ст.87 КПК України, не можна визнати недопустимими, а тому і ці апеляційній доводи не знаходять свого правового підтвердження.

Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, дітям, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина в результаті дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції задовольнив частково.

Обґрунтовуючи своє рішення в цій частині суд зазначив, що визначаючи розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, керувався ст.ст.1167, 1168 ЦК України та врахував принципи розумності і справедливості, а також характер правопорушення, вищевказані обставини ДТП, глибину та тривалість моральних страждань і переживань, які переніс потерпілий ОСОБА_7 у зв`язку з втратою сина, порушення налагодженого ритму його життя, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, матеріальне становище обвинуваченого, який є пенсіонером за віком.

З наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що і характер і розмір моральної шкоди знайшли своє обґрунтування у вироку суду, а призначену суму 250000грн. з урахуванням звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання і заявленої суми в 1000000грн., неможна вважати не справедливою.

Звідси, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.405, 407-409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок Харківського районного суду Харківської області від 21.11.2017р. відносно ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді