Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/6714/16-к
Провадження № 1-кп/490/529/2016
У Х В А Л А
04 вересня 2017 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участі прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0002374 про обвинувачення

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Городок Хмельницької області, є українцем, громадянином України, здобув середню технічну освіту, є розлученим, має сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконує зварювальні роботи, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не вчиняв злочинів та не судився

у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 6 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :
Згідно обвинувального акту ОСОБА_6 звинувачено у тому, що

В ніч з 30 квітня 2015 року на 1 травня 2015 року, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , вбив ОСОБА_11 та заволодів його майном.
Після вислуховування сторін та дослідження письмових матеріалів кримінального провадження суд дійшов такого.

І. Щодо подальшого руху справи.
Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор заявив клопотання про:

-призначення у справі молекулярно-генетичної експертизи для з`ясування питання про те, чи належать залучені до матеріалів цього провадження, як речові докази, джинсові штани, обвинуваченому ОСОБА_6 ;

-про примусове відібрання в обвинуваченого зразків біологічного матеріалу - крові - з метою забезпечення проведення вказаної експертизи.

Захисник під час судового розгляду вказаного кримінального провадження заявив клопотання:

-про визнання згаданих прокурором джинсових штанів недопустимим доказом;

-про визнання недопустимим доказом біологічних зразків - нігтьових зрізів ОСОБА_6 ;

-про визнання недопустимим доказом резинових капців, що також були залучені до матеріалів цього провадження, як речові докази.

Розгляд цих клопотань призводить до таких висновків.

1. Щодо клопотання стосовно визнання недопустимим доказом нігтьових зрізів
ОСОБА_6 .
Під час судового розгляду захисник обґрунтовував це клопотання тим, що органами досудового розслідування був порушений процесуальний порядок відібрання нігтьових зрізів, а саме - про таке не було прийнято відповідного процесуального рішення та не був складений відповідний протокол.

Обвинувачений під час судового засідання вказане клопотання підтримав та наполягав на достовірності посилань, якими воно обґрунтовується.

Прокурор під час судового розгляду вказаного клопотання проти його задоволення заперечував, спираючись про те, що відібрання нігтьових зрізів в ОСОБА_6 здійснювалось у встановленому законом порядку, а питання про допустимість доказів має розглядатись під час наради суддів при постановленні вироку за наслідками дослідження усієї сукупності наявних у справі доказів.

Потерпіла під час судового засідання підтримала позицію прокурора.

Після вислуховування сторін та дослідження письмових матеріалів кримінального провадження суд дійшов такого.

1.1. Про порядок відібрання нігтьових зрізів в ОСОБА_6 свідчать наступні надані сторонами та досліджені судом докази.

З матеріалів справи вбачається, що 05 травня 2015 року старший слідчий СВ Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області ОСОБА_12 у приміщенні МОБСМЕ при денному освітленні з дотриманням вимог статей 40, 104, 223, 242, 245 КПК України відібрав у ОСОБА_6 зразки крові та нігтьові зрізи для проведення ряду імунологічних експертиз, про що був складений протокол отримання зразків для експертизи.

При цьому 06 травня 2015 року цим же слідчим була призначена молекулярно-генетична експертиза, на вирішення якої були поставлені такі питання:

-чи маються в піднігтьовому вмісті та на нігтьових зрізах [вилучених за вказаних обставин], кров чи клітинні елементи, якщо так, то який їх ДНК-профіль?

-кому належить виявлений ДНК-профіль - потерпілому ОСОБА_11 , підозрюваному ОСОБА_6 чи іншій особі?

Відповідно до висновку проведеного відповідно до вказаної постанови експертного дослідження № 412 від 19 травня 2015 року в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження у піднігтьовому вмісті нігтьових зрізів з лівої руки підозрюваного ОСОБА_6 виявлені клітини з ядрами, генетичні ознаки яких збігаються з генетичними ознаками зразку крові потерпілого ОСОБА_11 .

1.2. З метою оцінки відповідності обраного органами досудового розслідування порядку відібрання нігтьових зрізів вимогам діючого законодавства суду перш за все необхідно з`ясувати значення зразків для проведення експертизи для кримінального провадження.

В зв`язку з цим суд відзначає, що в слідчий та судово-експертній практиці вважається загальноприйнятим, що зразки - це об`єкти, які відображають властивості або особливості людини, тварини, трупа, предмету, матеріалу або речовини, а також інші зразки, необхідні стороні кримінального провадження або суду для призначення судової експертизи, а експерту - для проведення досліджень і надання висновку. Зразки, отримані для проведення експертизи, самі по собі не встановлюють обставин, що входять до предмету доказування, вони потрібні для порівняльного дослідження під час проведення експертизи та не містять на собі ані матеріальних, ані ідеальних відображень події злочину.

Матеріальні ж відображення події злочину, тобто - зміни навколишнього середовища, пов`язані з учиненням злочину, в слідчий та судово-експертній практиці та криміналістиці визначаються не як порівняльні зразки, але - як сліди злочину.
1.3. Повертаючись до обставин цієї справи, суд відзначає, що в цьому випадку нігтьові зрізи ОСОБА_6 органами досудового розслідування перевірялись саме на предмет того, чи не відбулись в них та у їх піднігтьовому вмісті певні зміни, що пов`язані саме з учиненням злочину, та взагалі не використовувались, як зразок для порівняння.

За такого в цьому випадку ці зрізи є слідами злочину.

1.4. Порядок отримання слідів злочину, що містяться на тілі певної людини, зокрема - обвинуваченого чи підозрюваного - є чітко врегульованим статтею 241 Кримінального Процесуального Кодексу України, частина 1 якої передбачає, що з метою виявлення таких слідів здійснюється спеціальна передбачена законом слідча дія - освідування особи.
При цьому стаття 241 КПК України детально регламентує порядок освідування особи, який передбачає, зокрема:

-винесення відповідної постанови прокурором /частина 2 статті 241 КПК України/;

-пред`явлення винесеної прокурором постанови особі, освідування якої проводиться /частина 3 статті 241 КПК України/

-фіксування виявлених на тілі особи слідів злочину шляхом фотографування, відеозапису та інших технічних засобів /частина 4 статті 241 КПК України/;

-складання протоколу освідування /частина 5 статті 241 КПК України/

При цьому вказана стаття не передбачає фіксування виявлених на тілі особи слідів, зокрема - у вигляді нашарування відповідного біологічного матеріалу - шляхом вилучення певних частин тіла /зокрема - зрізання нігтів/, а частина 4 вказаної статті не допускає вчинення дій, які принижують честь і гідність особи або є небезпечними для її здоров`я.

До того ж, частина 7 статті 223 КПК України передбачає, що освідування особи проводиться за участі не менш, як двох понятих, за виключенням випадку, коли вчинення такої дії повністю та безперервно фіксується за допомогою відеозапису.

1.5. В цьому ж випадку, як доведено вище, нігтьові зрізи були саме відібрані в обвинуваченого ОСОБА_6 ..

До того ж, постанова про його освідування, як свідчать матеріали справи, не виносилась та обвинуваченому /на той час - підозрюваному/ для ознайомлення не надавалась.

До того ж, вилучення нігтьових зрізів відбувалось, як свідчить згаданий вище протокол, без участі понятих та при відсутності безперервного фіксування перебігу цієї дії за допомогою відеозапису.

Отже, в цьому випадку сліди, що містились на тілі ОСОБА_6 , були відібрані з грубим порушенням передбаченої законом процесуальної форми.
1.6. Таке порушення процесуальної форми в цьому випадку мали наслідком порушення права обвинуваченого на захист.

Так, відповідно до статті 18 КПК України та сталої практики Європейського Суду з прав людини одним з елементів прав на захист є право особи зберігати мовчання, тобто - не говорити нічого з приводу підозри чи обвинувачення проти нею, та жодна особа не може бути примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.

При цьому стала практика Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до частини 2 статті 8 Кримінального Процесуального Кодексу України має враховуватись під час розгляду кримінальних проваджень, вказує про те, що зміст права зберігати мовчання, inter alia, полягає у захисті обвинуваченого він неправомірного примусу із боку влади, що допомагає уникнути судових помилок та досягнути цілей, що закріплені у статті 6 Конвенції. Зокрема, право не свідчити про себе передбачає, що сторона обвинувачення не має вдаватись до використання доказів, отриманих від обвинуваченого проти його волі за допомогою примусу або тиску (див., inter alia, Постанови Європейського суду у справі "Саундерс проти Сполученого Королівства" (Saunders v. United Kingdom) від 17 грудня 1996 року, у справі "Хіні та МакГіннесс проти Ірландії","J.B. проти Швейцарії" (J.B. v. Switzerland), "Аллан проти Сполученого Королівства тощо).
1.7. Повертаючись до обставин цієї справи, суд відзначає, що предметом спору в цьому випадку є речовий доказ.
При цьому він був отриманий від ОСОБА_6 без відповідних передбачених законом роз`яснень мети його вилучення, без відповідного передбаченого законом роз`яснення прав під час такого вилучення та із застосуванням обману - під виглядом отримання зразку, який за своєю природою не може свідчити про вчинення злочину. Таке свідчить, що в цьому випадку речовий доказ був отриманий від ОСОБА_6 поза його волею.
Суд також відзначає, що всупереч встановленого законом порядку він був отриманий за рахунок втручання у фізичну недоторканість ОСОБА_6 .
Суд також враховує, що державне обвинувачення надає доказу, отриманому у такий спосіб, вирішальне значення.
За такого суд вважає доведеним, що в цьому випадку доказ був отриманий державним обвинуваченням із порушенням права ОСОБА_6 не свідчити проти себе, отже - з порушенням його права на справедливий суд та його права на захист.
Відповідно до прямих вказівок, що містяться у пункті 3 частини 2 статті 87 КПК України та вказівок, що містяться у пункті 4 частини 2 статті 87 КПК України /у розумінні, що ґрунтується на сталій практиці Європейського Суду з прав людини, що проаналізована вище) за такого цей доказ слід визнати очевидно недопустимим.
За такого відповідно до частини 2 статті 89 цього Кодексу суд має визнати такий доказ недопустимим на будь-якій стадій кримінального провадження, що тягне припинення його дослідження та неможливість використання відомостей, інформація про які міститься у цьому доказу, під час подальшого доказування у справі.
1.8. Заперечуючи проти визнання цього доказу недопустимим, прокурор посилався про те, що він був отриманий у встановленому законом порядку, а питання про його допустимість має бути вирішене лише у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку.
Але ці посилання прокурора суперечать наведеним вище доказам порушення порядку отримання вказаного доказу та вимогам діючого законодавства щодо порядку визнання недопустимими доказів у випадку, що аналізується.
Отже, це клопотання захисту підлягає задоволенню.

2. Щодо клопотання стосовно визнання недопустимим доказом резинових капців, вилучених під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 .
Під час судового розгляду захисник обґрунтовував це клопотання тим, що органами досудового розслідування був порушений процесуальний порядок фіксування слідів, що містяться на цьому речовому доказів, а саме - він не був належним чином упакованим, оглянутим, сфотографованим та належним чином описаним в протоколі огляду.

Обвинувачений під час судового засідання вказане клопотання підтримав та наполягав на достовірності посилань, якими воно обґрунтовується.

Прокурор під час судового розгляду вказаного клопотання проти його задоволення заперечував, спираючись про те, що вилучення вказаних капців здійснювалось у встановленому законом порядку, а питання про допустимість доказів має розглядатись під час наради суддів при постановленні вироку за наслідками дослідження усієї сукупності наявних у справі доказів.

Потерпіла під час судового засідання підтримала позицію прокурора.

Після вислуховування сторін та дослідження письмових матеріалів кримінального провадження суд дійшов такого.

2.1. Про порядок отримання цього речового доказу, його подальше використання та зберігання свідчать наступні надані сторонами та досліджені судом докази.

З матеріалів справи вбачається, що 04 травня 2015 року під час проведення санкціонованого слідчим суддею у встановленому законом порядку обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 у тамбурі була виявлена пара резинових капців чорного кольору, які були вилучені. В цьому ж протоколі вказані розміри капців, а також містяться вказівки про наявність на капцях певних нашарувань.

06 травня 2015 року слідчим була призначена судово-імунологічна експертиза, об`єктом дослідження якою були згадані вище капці.

Відповідно до висновку проведеного на підставі вказаної постанови експертного дослідження № 365 від 08 червня 2015 року: "08.05.2015 р. слідчим у відділення судово-медичної імунології МОБ СМЕ доставлений сейф-пакет. підписаний. Цілісність упаковки не порушена. Пакет був відкритий у присутності трьох співробітників відділення: двох експертів і лаборанта. В пакеті розміром 57 х 67,5 см. з написом від руки чорнилами синього кольору : " № 3262803 Україна МВС експертна служба УМВС МВР Фабула: 04.05.2015 в ході проведення обшуку в домоволодінні розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_6 . Вилучено: капці чорного кольору, на яких наявні нашарування речовини бурого кольору. Слідчий ОСОБА_13 підпис Поняті: 1. підпис. 2. підпис. Спеціаліст: підпис ОСОБА_14 . Дата та час пакування: 04.05.2015". Далі у висновку експерта зазначено, що в сейф-пакеті дійсно знаходились капці, та наведений опис виявлених на них нашарувань.

Далі матеріали справи свідчать, що після повернення вказаних капців до слідчого 15 червня 2015 року у справі була призначена молекулярно-генетична експертиза.

Відповідно до висновку проведеного на підставі вказаної постанови експертного дослідження № 508 від 01 липня 2015 року капці на дослідження були надані у сейф-пакеті, який був належним чином опечатаним експертами, що проводили попереднє експертне дослідження, на момент надходження об`єктів упаковка не була порушеною та забезпечувала зберігання об`єкту дослідження й запобігала несанкціонованому доступу до нього.

Експертами також було здійснене фотографування капців, що були предметом дослідження.

До суду вказаний речовий доказ був доставлений у сейф-пакеті, але - пакування не перешкоджало несанкціонованому доступу до речового доказу.

При цьому під час досудового розслідування ці речові докази дійсно не оглядались та протокол їх огляду не складався.

2.2. Процесуальний порядок отримання речових доказів під час обшуку та їх подальшого зберігання є врегульованим таким чином.

Відповідно до частини 7 статті 236 КПК України слідчий під час обшуку має право вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження.

При цьому відповідно до частини 2 статті 100 КПК України речовий доказ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, які наданий речовий доказ, зобов`язана зберігати його у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором обглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду.

При цьому в слідчий та судовій практиці слідчий огляд визначається, як дія, яка полягає у безпосередньому сприйнятті об`єктів з метою виявлення слідів злочину та інших речових доказів, з`ясування обставин події, а також обставин, що мають значення у справі.
Основним змістом слідчого огляду є чуттєве сприйняття властивостей, ознак об`єктів, що оглядаються, їх стану та зв`язку між ними. Це означає, що слідчий у процесі проведення цієї слідчої дії використовує в основному методи чуттєво-раціонального пізнання: спостереження, порівняння, аналіз, синтез об`єктів та їх властивостей. Застосування названих методів ґрунтується на діяльності органів чуття. Ця обставина відрізняє слідчий огляд від інших слідчих дій, які мають схожість між собою, зокрема із судовою експертизою, при проведенні якої у більшості випадків теж переслідується аналогічна мета, але для досягнення якої використовуються спеціальні знання.

2.3. В цьому випадку, як свідчать наведені вище докази, слідчий огляд речового доказу - капців - не проводився та протокол такого огляду не складався.

В зв`язку з цим суд відзначає, що формально-буквальне тлумачення пункту 5 частини другої статті 291 КПК свідчить про невідповідність способу зберігання вказаних доказів вимогам діючого законодавства, оскільки частина 2 статті 100 КПК України регулює лише питання зберігання доказів та передбачає складання протоколу слідчого огляду.

2.4. Водночас суду належить встановити, чи має таке недотримання вимог кримінального процесуального закону в цьому випадку наслідок у вигляді непридатності для використання речового доказу у кримінальному провадженні.

Вирішуючи це питання, суд враховує таке.

Як слушно зазначив захисник у своєму клопотанні, речовий доказ має бути визнаний таким, що не є придатним для використання у кримінальному провадженні, у разі, якщо суд позбавлений можливості зробити висновок, що саме цей речовий доказ був вилучений під час обшуку і з ним не проводились будь-які маніпуляції.

В цьому ж випадку, як свідчать наведені вище докази, обставини справи у їх сукупності поза розумним сумнівом свідчать про те, що резинові капці:

-дійсно були вилучені з тамбуру квартири АДРЕСА_3 , під час чого були опечатані за участі понятих;

-вони ж були предметом судово-імунологічного дослідження;

-вони ж були предметом молекулярно-генетичного дослідження.

Матеріали справи також свідчать, що в цьому випадку під час експертного огляду вказані капці були докладно описані, сфотографовані та опечатані.

Наведені вище відомості, сукупно із тим, що діюче законодавство не містить вимог про те, коли саме має бути проведений слідчий огляд речових доказів, дає підстави поза розумним сумнівом встановити, що надані суду капці дійсно були вилучені під час обшуку, на момент проведення судово-імунологічного та молекулярно-генетичного дослідження з ними не було проведено жодних незаконних маніпуляцій.

Таке доводить, що надані суду на експертизу капці були отримані з надійного джерела, яке може бути перевірено, та у встановленому законом порядку.

Отже, підстави для їх визнання недопустимим доказом та задоволення в цій частині клопотання захисника наразі є відсутніми.
2.5. В той же час суд відзначає, що в зв`язку із станом упакування вказаних капців на момент їх передачі до суду вони є придатними лише для огляду та впізнання та (з моменту після проведення молекулярно-генетичної експертизи, їх повернення до слідчого та подальшого ушкодження пакування/ не є придатними для проведення досліджень слідів нашарувань, що на них утворились.

3. Щодо клопотання стосовно визнання недопустимим доказом штанів, вилучених під час огляду за місцем проживання ОСОБА_15 .
Під час судового розгляду захисник обґрунтовував це клопотання тим, що огляд, за наслідками якого був вилучений цей речовий доказ, був проведений у житлі лише за згодою ОСОБА_15 та без відповідної ухвали слідчого судді. В той же час, як вказував далі захисник, матеріали справи до теперішнього часу не містять відомостей про те, що вказане житло дійсно є житлом ОСОБА_15 ..

Таке, як на думку захисника, ставить під сумнів законність джерела походження вказаного речового доказу.

Обвинувачений під час судового засідання вказане клопотання підтримав та наполягав на достовірності посилань, якими воно обґрунтовується.

Прокурор під час судового розгляду вказаного клопотання проти його задоволення заперечував, спираючись про те, що вилучення штанів здійснювалось у встановленому законом порядку, а питання про допустимість доказів має розглядатись під час наради суддів при постановленні вироку за наслідками дослідження усієї сукупності наявних у справі доказів.

Потерпіла під час судового засідання підтримала позицію прокурора.

Після вислуховування сторін та дослідження письмових матеріалів кримінального провадження суд дійшов такого.

3.1. Про порядок отримання цього речового доказу свідчить наступне.

До матеріалів кримінального провадження долучений документ від 03 травня 2015 року під назвою "Протокол огляду приміщення", у якому зазначено, що 03 травня 2015 року на підставі заяви ОСОБА_15 був проведений огляд житла за адресою: АДРЕСА_4 .

При цьому у своїй заяві від 03 травня 2015 року ОСОБА_15 зазначав, що вказана квартира є його житлом.

Далі, з "Протоколу огляду приміщення" від 03 травня 2015 року вбачається, що фактично огляд всієї квартири не здійснювався, був здійснений лише огляд вмісту пакету, який знаходився у певному місті приміщення кухні. У "Протоколі огляду приміщення" також зазначається, що у вказаному пакеті, окрім іншого, містились джинсові штани темно-синього кольору марки "Wkangler", на яких були виявлені сліди бурого кольору, та міститься опис виявлених на джинсах слідів.

Окрім того, з "Протоколу огляду приміщення" від 03 травня 2015 року та заяви ОСОБА_15 вбачається, що у повній відповідності із позицією ОСОБА_15 описана вище слідча дія здійснювалась у його присутності та за його участі.

З тексту заяви також вбачається, що вона поза розумним сумнівом була складена ОСОБА_15 після проведення дій, про які йдеться у заяві. При цьому у своїй заяві ОСОБА_15 зазначав, що /далі - мовою оригінала/: "Осмотр был произведен без нарушений. Претензий не имею."

3.2. Оцінюючі реальний зміст вказаної дії суд виходе з практики Європейського Суду з прав людини, яка орієнтує, що під час розгляду кримінального провадження суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії справи, але не тільки її зовнішню сторону. ("Девеер проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).

В зв`язку із цим суд відзначає, що відповідно до частини 2 статті 93 Кримінального Процесуального Кодексу України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом:

1)проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій;

2)витребування від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок;

3)отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок

Загальним для цих видів збирання доказів є те, що докази подаються уповноваженому державному органу (на його вимогу або за ініціативою громадянина чи організації).

Різниця між вказаними видами збирання доказів полягає у тому, що в перших двох випадках ініціатива в поповненні доказового матеріалу виходить від слідчого (суду), а в третьому - від особи, яка володіє доказом.

При цьому правова природа отримання доказів, на відміну від витребування, є іншою, оскільки отримання полягає у прийманні того, що надсилається, надається або вручається, тобто при отриманні певна особа добровільно передає, надає, представляє матеріали слідчому чи прокурору. Цей спосіб збирання речових доказів стороною обвинувачення являє собою обов`язок слідчого, прокурора прийняти подані органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, службовими і фізичними особами речі. При цьому суб`єктом одержання (збирання) доказів є слідчий, якому передаються не докази, але - відповідні речі або документи. При цьому за допомогою даного способу збирання речових доказів стороною обвинувачення можуть бути отримані, зокрема, від фізичних осіб будь-які речі, які мають значення для кримінального провадження, за винятком речей, вилучених законом з обігу.

Процесуальна діяльність з збирання доказів характеризується, як сукупність операцій, одні з яких виконує слідчий, а другі - особа, яка володіє доказовим матеріалом.

При цьому отримання доказів під час проведення слідчих (розшукових) дій або негласних слідчих (розшукових) дій охоплює:

1)організацію та проведення відповідної слідчої дії;

2)виявлення об`єкта, відображення цього факту та індивідуальних ознак об`єкта в матеріалах справи;

3)долучення доказів до справи.

Витребування доказів охоплює:

1)направлення вимоги особі чи організації;

2)надання об`єкта, відображення цього факту та індивідуальних ознак об`єкта в матеріалах справи;

3)долучення доказів до справи.

Подання доказів же передбачає:

1)доставку слідчому (суду) учасником процесу, посадовою особою підприємства, установи, організації, а також іншими громадянами предмета або документа для долучення об`єкта до справи;

2)відображення факту подання, обставин виявлення та індивідуальних ознак об`єкта в матеріалах справи;

3)прийняття рішення про долучення доказу або про повернення об`єкта особі, яка його подала.

При цьому суд відзначає, що законодавець прямо не встановлює порядок витребування та подання предметів і документів, що призводить до того, що в діяльності слідчих подання доказів закріплюється по-різному.

В той же час відповідно до згаданої вище норми частини 2 статті 100 КПК України отримані слідчим, прокурором від фізичних осіб речі підлягають огляду, фотографуванню та докладному опису в протоколі огляду.

3.3. Повертаючись до обставин розгляду цього кримінального провадження, суд відзначає, що в цьому випадку, як свідчать наведені вище відомості про обставини отримання штанів:

-згадана слідчим дія - огляд приміщення - фактично не здійснювалась, приміщення слідчим не досліджувались та не описувались;

-пакет, у якому були знайдені джинсові штани, фактично не виявлявся слідчим, але місце його знаходження слідчому було відомо на момент складання процесуального документу;

-у документі під назвою "Протокол огляду приміщення" відображені місце знаходження пакету на момент його отримання слідчим, а також його індивідуальні ознаки та ознаки виявлених у ньому речей;

-з залученої до матеріалів справи заяви ОСОБА_15 вбачається, що місце знаходження пакету ним слідчому було вказане добровільно, та він не заперечував проти його долучення до матеріалів кримінального провадження.

Отже, процесуальна діяльність з отримання джинсових штанів слідчим складалась з:

-отримання ним вказівки ОСОБА_15 про місце знаходження речей, що мають відношення до справи, та наданні ОСОБА_15 можливості отримання цих речей для долучення до матеріалів кримінального провадження;

-відображенні слідчим факту наявності, обставин виявлення та індивідуальних ознак відповідних об`єктів в матеріалах справи у документі під назвою : "Протокол огляду приміщення";

-долучення цих об`єктів до матеріалів кримінального провадження.

Таке доводить, що в цьому випадку речовий доказ - джинсові штани - були долучені до матеріалів кримінального провадження не внаслідок проведення слідчої дії або їх витребування, але внаслідок їх отримання від фізичної особи - ОСОБА_15 ; за наслідком такого отримання слідчим був складений процесуальний документ під назвою: "Протокол огляду приміщення".

Отже, реалії справи в цьому випадку полягають у тому, що вказаний доказ був отриманий від громадянина ОСОБА_15 внаслідок його добровільних дій щодо надання цього предмету органу досудового розслідування; слідчий же лише отримав цей доказ.
Вказівки ж у протоколі про ніби отримання цього доказу внаслідок проведення слідчої дії є лише формальними; вони є наслідком обраної слідчим форми /яка дійсно не є цілком вдалою/ закріплення отримання речей від громадянина.

3.4. Наведене дозволяє оцінити посилання захисника про недопустимість цього доказу таким чином.

У своєму клопотанні захисник посилається про наявність підстав стверджувати, що огляд житла ОСОБА_15 здійснювався з порушенням встановленого законом порядку огляду житлових приміщень, встановленому у статті 237 КПК України.

Проте, як доведено вище, в цьому випадку реалії справи полягали у тому, що огляд житла - квартири АДРЕСА_5 - в цьому випадку не здійснювався, мало місце отримання доказу від громадянина.

Суд також відзначає, що це доказ був отриманий з дотриманням принципів, що були викладені у Кримінальному Процесуальному Кодексі України, зокрема - відповідно до вимог частини 2 статті 100 КПК України був оглянутий слідчим та описаний у протоколі.

Джерело отримання цього доказу /він був отриманий від ОСОБА_15 який є свідком у справі/ може бути перевіреним, адже ця особа може бути допитаною у суді.

За такого підстави вважати, що він був отриманий з непередбаченого законом джерела, яке неможливо перевірити, наразі є відсутніми.

Отже, підстави для визнання джинсових штанів недопустимим доказом наразі є відсутніми, через що клопотання захисту про таке не підлягає задоволенню.
4. Щодо клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи контактних слідів на речовому доказі - джинсових штанів.

Під час судового розгляду прокурор обґрунтовував це клопотання необхідністю додаткової перевірки обставин кримінального провадження, а також тим, що інші можливості для перевірки того, чи є ОСОБА_16 причетним до вчиненого вбивства, наразі є вичерпаними.

Потерпіла під час судового засідання вказане клопотання підтримала та наполягала на його задоволенні.

Захисник під час судового розгляду вказаного клопотання проти його задоволення заперечував.

Він вказував, що джинсові штани, про дослідження яких просить прокурор, є недопустимим доказом, через що не можуть використовуватись під час подальшого доказування у справі.

Обвинувачений під час судового засідання підтримала позицію захисника.

До того ж він додав, що джинсові штани зберігались у спосіб, що надавав можливість доступу до них сторонніх осіб, а за такого - можливість для протиправних маніпуляцій із ними з метою спотворення доказів щодо його винуватості.

Після вислуховування сторін та дослідження письмових матеріалів кримінального провадження суд дійшов такого.

4.1. Перш за все, суд відзначає, що в цьому випадку об`єктом злочинного посягання є життя людини.

Відповідно до статті 3 Конституції України саме життя людини визнається найвищою соціальною цінністю, а згідно до статті 27 Основного Закону кожна людина має невід`ємне право на життя і ніхто не може свавільно позбавити життя людину.

Окрім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року Конвенція про захист прав та основоположних свобод /далі - Конвенція/ та практика Європейського суду з прав людини визнаються в Україні джерелом права

Відповідно до статті 2 Конвенції право кожного на життя охороняється законом та нікого не може бути умисно позбавлено життя.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Андронікоу та Константіноу проти Кіпру", передбачене статтею 2 Конвенції право на життя «... є одним з найбільш фундаментальних положень Конвенції і охороняє одну з основних цінностей демократичного суспільства».

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини перше речення статті 2 Конвенції зобов`язує державу не тільки утримуватись від умисного або незаконного позбавлення життя, але також вживати відповідних заходів для захисту життя тих, хто знаходиться під її юрисдикцією. Обов`язок захищати право на життя за статтею 2 Конвенції визначається у поєднанні з загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, яка зобов`язує «гарантування кожному, хто перебуває під [її] юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування, коли особу вбито в результаті використання сили (див. mutatis mutandis рішення від 19 лютого 1998 року у справі «Kaya v. Turkey», 1998-I, п. 105). Головна мета такого розслідування полягає у забезпеченні ефективного виконання національних законів, які захищають право на життя.

Для того, щоб розслідування стверджуваного незаконного вбивства було ефективним воно має бути здатне привести до встановлення обставин смерті людини та встановлення і покарання відповідальних осіб

Прогалини ж у розслідуванні, які підривають його здатність встановити причину смерті або відповідальних осіб, чи то прямих виконавців створюють ризик недодержання такого стандарту.

/див. рішення Європейського суду з прав людини у справах

«Муравська проти України» «Гонгадзе проти України», «Шевченко проти України», "Меркулова проти України" та інші/

Аналіз наданих суду в цьому випадку доказів свідчить про відсутність сумлінності під час їх збирання протягом досудового розслідування, що призвело до того, що у справі наразі відсутні вичерпні докази з цього питання.

Отже, в цьому випадку є наявними саме такі прогалини розслідування, які підривають його здатність встановити причину смерті ОСОБА_11 , через що створюється ризик недодержання позитивного обов`язку держави щодо розслідування підозрілих смертей.

За такого клопотання прокурора, зміст якого полягає у наданні можливості державі шляхом вчинення додаткових слідчих дій усунути ці прогалини є слушним та таким, що сприяє додержанню вимог статті 2 Конвенції, отже - вірним за своєю суттю.
4.2. Суд також відзначає, що заявлене прокурором клопотання є вірним за своєю формою.

Так, в цьому випадку прокурором ставиться питання про дослідження речового доказу - джинсових штанів - з метою виявлення на ньому контактних біологічних слідів, що дозволять стверджувати про їх належність обвинуваченому.

Виявлення таких слідів та їх дослідження поза розумним сумнівом потребує спеціальних пізнань.

Відповідно ж до статей 332, частини 1 статті 242 КПК України за такого у справі слід провести відповідне експертне дослідження.

4.3. Обвинувачений стверджує, ніби достовірне виявлення слідів, про які йдеться у клопотанні прокурора, наразі взагалі не є можливим, адже джинсові штани зберігались в умовах, які не виключали стороннього втручання.

Але з такими твердженнями погодитись неможливо за такого.

З наведеного вище документу під назвою "Протокол огляду приміщення" вбачається, що оглянуті речі, зокрема - джинсові штани - були опечатані; доказів протилежного матеріали справи не містять.

З протоколу пред`явлення речей для впізнання від 05 травня 2015 року вбачається, що 05 травня 2015 року в період часу з 14 години 40 хвилин до 14 години 55 хвилин вказані джинсові штани були розпаковані та пред`явлені для впізнання поруч з іншими однорідними предметами для впізнання ОСОБА_17 .

Таке вимогам діючого законодавства не суперечить.

Далі, 04 травня 2015 року слідчим була призначена судово-імунологічна експертиза, об`єктом дослідження якою були згадані вище джинсові штани. При цьому об`єкти на дослідження були направлені 07 травня 2015 року.

Відповідно до висновку проведеного на підставі вказаної постанови експертного дослідження № 366 від 09 червня 2015 року: "08.05.2015 р. слідчим у відділення доставлений поліетиленовий пакет білого кольору, підписаний, прошитий степлером, опечатаний. Цілісність пакету та відтиски печаток не порушені. Пакет з речовим доказом був відкритий в присутності трьох працівників відділення: двох експертів і лаборанта. В пакеті розміром 31 х 37 см., до якого прикріплений фрагмент паперу білого кольору з написом: "В данном пакете находятся джинсовые брюки, которые по заявлению ОСОБА_18 были добровольно выданы ст. сл-ль Центр. РО НГУ подпись ОСОБА_13 " та опечатаний 3-ма круглими печатками: "№ 1 08624206 Україна Центральний районний відділ миколаївського міського управління УМВС України в Миколаївській області"

Далі у висновку експерта зазначено, що в пакеті дійсно знаходились джинсові штани, та наведений їх опис та опис виявлених на них нашарувань.

Далі матеріали справи свідчать, що після повернення вказаних штанів до слідчого 19 червня 2015 року у справі була призначена молекулярно-генетична експертиза.

Відповідно до висновку проведеного на підставі вказаної постанови експертного дослідження № 523 від 01 липня 2015 року джинсові штани на дослідження були надані у пакеті, який був належним чином опечатаним експертами, що проводили попереднє експертне дослідження, на момент надходження об`єктів упаковка не була порушеною та забезпечувала зберігання об`єкту дослідження й запобігала несанкціонованому доступу до нього.

Експертами також було здійснене фотографування пакету та джинсових штанів, що були предметом дослідження.

За наслідками дослідження, як свідчать позначки на супроводжувальному листі № 12/5898 від 02 липня 2015 року, об`єкт дослідження було переупаковано в первинну упаковку та опечатано відбитком печатки відділу "ДОСЛІДЖЕНО № 13 НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області".

До суду вказаний речовий доказ був доставлений у пакеті, якій був опечатаним так, як вказано у супроводжувальному листі до висновку експертів № 523 від 01 липня 2015 року, та пакування перешкоджало несанкціонованому доступу до речового доказу.

Після огляду під час судового засідання речовий доказ був упакований в нове пакування, що унеможливлювало несанкціонований доступ до речового доказу, головуючим у справі та секретарем судового засідання

Наведені вище відомості у їх сукупності не дають підстав вважати, що з наданими суду джинсовими штанами здійснювались незаконні маніпуляції.

До того ж, для проведення експертного дослідження, про яке йдеться у клопотанні прокурора, як свідчить методика його проведення, значення мають не сліди, що утворились від короткочасного контакту з тілом чи біологічним матеріалом людини, але - сліди, що утворились внаслідок контакту з тілом людини протягом тривалого контакту. Саме у такому разі /а саме - у разі, якщо протягом тривалого часу відбувалось тертя предмету по шкірі/ на шкірі утворюються мікроушкодження, які не викликають будь-яких відчуттів у людини і невидимі оком, але із базального шару шкіри на речові докази потрапляють клітини, що містять ядра. Та саме ці клітини в цьому випадку й є предметами дослідження.
Утворення ж таких слідів за обставин, встановлених вище, в цьому випадку виключається.
Наведене у сукупності поза розумним сумнівом доводить, що речовий доказ - джинсові штани - наразі є придатними для проведення досліджень, спрямованих на достовірне вирішення питання про наявність на них контактних слідів, та подальшого дослідження таких слідів.

4.4. Захисник стверджує, ніби вказаний прокурором речовий доказ - джинсові штани - є вочевидь недопустимим.

Але ці твердження, як доведено вище, не відповідають дійсним фактичним обставинам справи.

Отже, це клопотання прокурора підлягає задоволенню; у справі слід призначити молекулярно-генетичну експертизу з метою пошуку слідів на вказаному прокурором доказі та їх подальшого дослідження.

5. Щодо установи, якій має бути доручене проведення експертного дослідження .
Прокурор просив доручити проведення експертного дослідження експертам НДЕКЦ УМВС України в Миколаївській області.

Захист проти проведення експертного дослідження цією установою заперечував, спираючись про те, що вона є відомчою, отже - не має повноважень на достовірне проведення експертного дослідження.

До того ж, враховуючи, що раніше експертні дослідження в межах цієї справи згаданою прокурором установою проводились з чисельними порушеннями, підстав довіряти експертам цієї установи захист не має.

Вирішуючи питання про експерту установу, якій слід доручити проведення експертизи в цьому випадку, суд, з урахуванням позицій сторін, доходе такого.

5.1. Перш за все, суду належить з`ясувати вид експертного дослідження, що призначається цією ухвалою.

При визначенні виду експертного дослідження суд виходе перш за все з предмету експертного дослідження.

Предметом же експертного дослідження в цьому випадку є контакті сліди людини, які слід порівнювати з біологічним матеріалом, отриманим від людини.

Такі предмети є спеціальними та підлягають дослідженню в рамках судово-медичного експертного дослідження.
Таке розуміння відповідає Переліку основних видів судових експертиз, затвердженому наказом Міністра юстиції України від 15.07.97 № 285/7-А (у редакції наказу від 17.01.2002 N 4/5), яким проведення досліджень, предметом яких є біологічні сліди людини, не віднесені до криміналістичних, та статті 7 Закону України "Про судову експертизу".

Наказами Міністерства Внутрішніх Справ України № 605 від 20 червня 2013 року та послідуючим Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України № 102 від 08 лютого 2017 року молекулярно-генетичні дослідження віднесені до криміналістичних.

В зв`язку із цим суд відзначає, що класифікація експертиз, що запроваджена цими наказами, перш за все, має відомчий характер, застосовується лише в організації роботи експертної служби МВС України, яка /служба/ покликана здійснювати експертне забезпечення органів Внутрішніх Справ України та не має відношення до здійснення правосуддя. В той же час, відповідно до підпункту 5 пункту 3; підпункту 62, а також підпункту 68 Положення про Міністерство Юстиції України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 02 липня 2014 року /з послідуючими змінами/ експертне забезпечення правосуддя здійснюється саме міністерством Юстиції України, яке координує діяльність інших експертних установ.

За такого, оскільки в цьому випадку експертне дослідження призначається судом, запроваджена в системі МВС України класифікація видів експертиз не може використовуватись при його призначенні.

Наведене доводить, що в цьому випадку судом призначається судово-медична експертиза.

5.2. Відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про судову експертизу", Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, що затверджена Наказом міністерства Охорони Здоров`я № 6 від 17 січня 1995 року, зареєстрованим в Міністерстві Юстиції України 26 липня 1995 року за № 248/784 судово-медична експертиза проводиться в установах судових експертиз Міністерства охорони здоров`я України.

За такого проведення експертного дослідження в цьому випадку має бути доручене одній з таких установ та не може бути доручене Миколаївському НДЕКЦ або будь-якій іншій установі Міністерства Внутрішніх Справ України.

5.3. Під час вирішення питання про конкретну установу, якій слід доручити проведення експертизи, суд враховує таке.

В Миколаївському обласному бюро судово-медичних експертиз молекулярно-генетичні дослідження не проводяться.

До того ж, дослідження саме контактних слідів, про яке йдеться у цьому випадку, здійснюється лише у відділенні судово-медичної генетики Дніпропетровського обласного бюро судово-медичних експертиз.

Отже, проведення експертизи в цьому випадку необхідно доручити експертам Дніпропетровського обласного бюро судово-медичних експертиз.

6. Щодо організації проведення експертного дослідження.
6.1. Відповідно до затвердженої у встановленому законом порядку методики для проведення експертизи в розпорядження експертам слід надати джинсові штани та зразок крові обвинуваченого ОСОБА_6 .

6.2. Відповідно до статті 122 КПК України витрати за залучення експертів слід здійснювати за рахунок коштів державного бюджету.

7. Щодо надання зразку крові обвинуваченого для проведення експертного дослідження.
Обвинувачений надати зразок крові для проведення експертного дослідження в добровільному порядку відмовився.

В зв`язку із цим прокурор звернувся до суду з клопотання про надання йому дозволу на примусове відібрання зразку крові ОСОБА_6 для порівняльного дослідження.

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений проти задоволення клопотання прокурора заперечував, спираючись про те, що примусове відібрання в його відповідних зразків є неприпустимим примусом та потягне порушення його прав.

Захисник під час судового розгляду кримінального провадження проти задоволення заявленого клопотання заперечував.

Він посилався про те, що, по-перше, у такому немає потреби, адже зразок крові обвинуваченого вже був отриманий, та був визначений профіль ДНК обвинуваченого.

По-друге, захисник посилався про те, що сторона захисту має побоювання щодо того, що у разі отримання зразку крові ОСОБА_6 органи досудового розслідування протиправно використають отриманий ними зразок з метою штучного створення доказів винуватості ОСОБА_6 ..

По-третє ж захисник вказував, що, подаючи це клопотання, прокурор порушив порядок дій, що узгоджується із здоровим глуздом. Так, на думку захисника, необхідно було б спершу вирішити питання про наявність контактних слідів на джинсових штанах, та у разі виявлення таких слідів, придатних до ідентифікації. вирішувати питання про отримання зразків крові ОСОБА_6 .

Після вислуховування сторін та дослідження матеріалів кримінального провадження суд дійшов такого.

7.1. Матеріали справи свідчать, що дійсно під час досудового розслідування прокурором прокуратури Центрального району міста Миколаєва ОСОБА_19 була винесена постанова про відібрання зразків крові ОСОБА_6 для проведення ряду судово-імунологічних та судово-генетичних експертиз.

З залученого до матеріалів кримінального провадження протоколу від 05 травня 2015 року вбачається також, що 05 травня 2015 року такі зразки в ОСОБА_6 були отримані.

Разом із цим, як вже зазначалось вище, відповідно до вимог статей 223, 241, 245 КПК України відібрання біологічних зразків має здійснюватись, зокрема, в присутності двох понятих.

В цьому ж випадку, як свідчить зміст згаданого вище протоколу, відібрання зразків здійснювалось за відсутності понятих.

До того ж, з тексту вказаного протоколу вбачається, що відбирання зразків крові здійснювалось одночасно з відбирання нігтьових зрізів, яке, як доведено вище, було здійснене з порушенням встановленого порядку та порушенням права обвинуваченого на захист.

Наведені обставини у їх сукупності дають підстави вважати, що у разі проведення експертного дослідження з використанням отриманого за таких обставин зразку крові обвинуваченого результати цього дослідження можуть бути поставленими під обґрунтований сумнів.

Таке не дозволяє використовувати цей зразок та наслідки його дослідження під час подальших досліджень, про можливість чого посилається захисник, та тягне необхідність у разі проведення додаткових досліджень використовувати інші зразки для порівняння.

7.2. З метою оцінки міркувань захисту щодо можливості використання отриманого зразку для штучного створення доказів, а також - щодо того, що відібрання зразків потягне за собою порушення прав ОСОБА_6 , суду належить з`ясувати дійсний порядок відібрання, зберігання та використання зразка, про відібрання якого йдеться.

Відповідно до затверджених методик такий відбір здійснюється з пальця або з ліктьової вени у присутності понятих.

Отриманий внаслідок відбору зразок має вигляд плям на перевіреній марлі або білій бавовняній тканині.

Відбір здійснюється стерильним одноразовим інструментом.

За наслідками відбору складається протокол, який підписується усіма учасниками слідчої дії.

При відборі крові поза межами відділення зразки одразу ж розміщують в паперовому пакеті, який в присутності учасників слідчої дії заклеюється або зав`язується і опечатується, потім транспортується у відділення, де проводиться дослідження.

Під час відбору може застосовуватись фото - та відео фіксація.

7.3. Наведене дозволяє стверджувати поза розумним сумнівом, що у разі відбору зразків крові можливість використання отриманих зразків з метою штучного створення доказів повністю виключається, а посилання захисту про можливість такого - не заслуговують на увагу.

7.4. Вирішуючи ж питання про те, чи потягне примусове відбирання зразків крові ОСОБА_6 у такому порядку порушення його прав, суд виходе з такого.

Перш за все, суд враховує, що примусове відібрання біологічних зразків для проведення експертного дослідження є прямо передбаченим частиною 3 статті 245 Кримінального Процесуального Кодексу України, тобто - є втручанням, що передбачене законом.

Далі суд відзначає, що Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що примусове вилучення зразків крові для проведення експертного дослідження не порушує право особи зберігати мовчання та, з огляду на наведений вище зміст процедури відібрання зразків, потребує мінімального пасивного та безпечного втручання у його організм /див. рішення у справах "Саундерс проти Сполученого Королівства" (Saunders v. United Kingdom) від 17 грудня 1996 року, у справі "Хіні та МакГіннесс проти Ірландії","J.B. проти Швейцарії" (J.B. v. Switzerland), "Аллан проти Сполученого Королівства", "Яллох (jalloh) проти Німеччини" тощо).
Суд також відзначає, що в цьому випадку відібрання таких зразків є необхідним для захисту права на життя ОСОБА_11 , та, зрештою, захисту права самого ОСОБА_6 на справедливий суд
За такого суд вважає доведеним, що в цьому випадку примусове відібрання зразків крові ОСОБА_6 не призведе до порушення його прав.
7.5. Посилання захисту про те, що відібрання зразків крові ОСОБА_6 /добровільне чи примусове/ є доцільним здійснювати після вирішення питання про наявність контактних слідів на джинсових штанах в цьому випадку не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення з урахуванням такого.
В цьому випадку, як доведено вище, відібрання зразків крові ОСОБА_6 не потягне за собою порушення його прав та не надасть можливості штучно створити докази, зокрема, його винуватості. За такого відібрання таких зразків до початку проведення експертного дослідження дозволить належним чином організувати його проведення та провести його у найкоротші строки.
Захисник же фактично пропонує провести замість одного експертного дослідження два, що, з урахуванням місця проведення експертизи та необхідності здійснення її оплати потягне за собою невиправдані витрати у часі, а за такого - подальше зволікання із розглядом цього кримінального провадження.

Отже, клопотання прокурора про надання дозволу на примусове відібрання зразків крові ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

8. Щодо подальшого руху справи.
Оскільки наразі судом виконані усі інші дії, необхідні для розгляду цього кримінального провадження, в зв`язку з призначенням експертизи у судовому засіданні необхідно оголосити перерву на час, що є необхідним для її проведення.

ІІ. Щодо запобіжного заходу, який слід застосовувати відносно обвинуваченого.
Під час судового розгляду кримінального провадження прокурор просив про продовження строку дії обраного відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, спираючись про те, що ризики, що зумовили його обрання та продовження строку його дії, наразі не є усунутими.

Обвинувачений та його захисник під час судового розгляду кримінального провадження проти задоволення цього клопотання заперечували та просили про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу на менш суворий.

В обґрунтування посилались про відсутність доказів винуватості ОСОБА_16 , той факт, що вбивства ОСОБА_11 в дійсності ОСОБА_6 не вчинював, а також про його вік та стан його здоров`я.

Після вислуховування учасників судового розгляду та дослідження матеріалів кримінального провадження, суд дійшов такого.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_20 від 6 травня 2015 року відносно обвинуваченого був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В подальшому слідчими суддями Центрального районного суду міста Миколаєва, а також - судом - цей строк продовжувався неодноразово, востаннє - ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 січня 2016 року - до 24 вересня 2017 року.

Під час обрання цього запобіжного заходу та продовження строку його дії суд виходив з того, що існують ризики, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, адже його обвинувачено у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк, більший за 10 років.

В зв`язку із цим суд відзначає, що наразі доказів, що можуть підставити під сумніви ґрунтовність висунутої ОСОБА_6 підозри суду не надано.

Більше того, наразі судом призначається експертиза, результати якої можуть вказувати про необхідність збирання та дослідження додаткових доказів.

Позиція ж обвинуваченого, який наразі відмовляється від найпростіших дій щодо встановлення дійсних обставин справи, які /дії/, як доведено вище, не свідчать про надання ним доказів щодо себе /як то - надання зразків для дослідження/ свідчить про те, що він може вжити заходів щодо спотворення або знищення інших доказів, що мають значення для вирішення справи.

До того ж, наразі судом ухвалюється про примусове відбирання зразків крові ОСОБА_6 .

Окрім того суд враховує, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, характер якого свідчить, що запобігти ризикам вчинення повторного злочину без ізоляції від суспільства не є можливим.

Наведене у сукупності свідчить, що забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних рішень у справі та запобігання ризикам, вказаним вище, є можливим лише у разі застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання захисту наведених вище доводів не спростовують.

Що ж стосується відомостей про особу обвинуваченого, то на цей час обставини, що зумовили обрання відносно них запобіжного заходу, не змінились.

Отже, підстави для зміни запобіжного заходу наразі є відсутніми, через що клопотання прокурора про продовження строку його дії підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисту про зміну обраного відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу слід відмовити.
Керуючись ст. 331, 333, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

I.Клопотання захисника ОСОБА_7 про визнання недопустимим доказом нігтьових зрізів ОСОБА_6 - задовольнити.

Визнати недопустимим доказом нігтьові зрізи ОСОБА_6 , що тягне за собою припинення їх дослідження та неможливість використання цього доказу під час доказування у справі.

II.У задоволенні клопотань захисника ОСОБА_7 про визнання недопустимими доказами джинсових штанів та резинових капців - відмовити
III.Клопотання прокурора - задовольнити.
Призначити у кримінальній справі про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого пунктом 6 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187 Кримінального Кодексу України - судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу речових доказів, проведення якої доручити експертам Дніпропетровського обласного бюро судових експертиз.

Попередити експертів про кримінальну відповідальність за відмову від дачі свідчень та дачу заздалегідь неправдивих свідчень за статтями 384, 385 Кримінального Кодексу України

На вирішення експертів поставити такі завдання та запитання:

1)встановити ДНК-профіль обвинуваченого ОСОБА_6 ;

2)встановити ДНК-профіль контактних біологічних слідів на внутрішній стороні джинсових штанів, що були вилучені під час огляду місця проживання ОСОБА_21 ЄЛ.

3)чи збігаються виявлений ДНК-профіль контактних біологічних слідів з ДНК-профілем ОСОБА_6 .

Оплату за проведення експертизи здійснювати за рахунок держави.

IV.Клопотання прокурора - задовольнити.
Надати дозвіл прокурору Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 або за його дорученням - слідчому слідчого відділу Центрального ВП ГУ НП України у Миколаївській області, прямо зазначеному у дорученні, на примусове відібрання біологічних зразків крові ОСОБА_6 .

V.В розпорядження експертів надати зразок крові ОСОБА_6 та джинсові штани, що були вилучені під час огляду місця проживання ОСОБА_15 .

VI.До отримання висновків експерта у судовому засіданні оголосити перерву.

VII.Продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 діб - до 03 листопада 2017 року включно.

VIII.У задоволенні клопотання захисту про зміну запобіжного заходу - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя = ОСОБА_22 =

Судді = ОСОБА_2 =

= ОСОБА_3 =

06.09.2017