Ухвала

Іменем України
6 березня 2018 р.

м. Київ
Справа № 161/9412/16-к
Провадження №51- 3092 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 8 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 березня 2017 року
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Котовка Магдалинівського району Дніпропетровської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що відповідно до ст. 89 КК України не має судимості,
засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Цим же вироком вирішено питання судових витрат та ухвалено рішення щодо речових доказів.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 8 листопада 2017 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень ОСОБА_5 13 травня 2016 року близько 22.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись неподалік магазину "Боровичок", що по вул. Львівській м. Луцька, за попередньою змовою з особою, матеріали справи відносно якого виділено в окреме провадження, вчинили напад на потерпілого ОСОБА_6 з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Так, особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, з метою заволодіння майном потерпілого наніс один удар кулаком правої руки в обличчя потерпілого, один удар правою ногою у ліву частину поясниці, один удар коліном правої ноги у грудну клітку та один удар кулаком правої руки у ліву частину поясниці, а ОСОБА_5 один удар правою ногою у нижню частину тулуба ОСОБА_6 , що у сукупності з іншими ударами стало причиною втрати ним свідомості на певний час. З кишені шкіряної куртки потерпілого особа, справа відносно якого виділена в окреме провадження, незаконно заволоділа мобільним телефоном марки "Samsung galaxy trend 2" вартістю 1500 грн із сім-карткою оператора "МТС", чохлом до мобільного телефону чорного кольору вартістю 40 грн, паспортом громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_6 , а ОСОБА_5 - шкіряною курткою, яку зняв з потерпілого, вартість якої згідно висновку товарознавчої експертизи №308 від 23.06.2016 року становить 4266, 67 грн, у якій знаходились грошові кошти в сумі 1800 грн, чим спричинили потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 7606, 67 грн.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 з підстави невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість іпризначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Так, захисник вважає, що виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим при призначенні покарання можна застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з визначенням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі захисником ОСОБА_4 не оспорюються та не заперечуються.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Призначаючи ОСОБА_5 вид та міру покарання, суд відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, те, що ОСОБА_5 вину свою не визнав, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризувався нейтрально, та обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Обставиною, яка пом`якшує покарання, судом визнано добровільне відшкодування завданих збитків.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з рішенням місцевого суду стосовно призначеного ОСОБА_5 покарання. При цьому апеляційний суд зазначив, що враховуючи вчинення ним в стані алкогольного сп`яніння тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, а також пом`якшуючу обставину, з огляду на положення ч. 2 ст. 416 КПК України, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення основного покарання за ч. 2 ст.187 КК України нижче нижньої межі, як це передбачено ст. 69 КК України, яке необхідно відбувати реально, оскільки відсутні підстави для можливості звільнення останнього від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України.

Апеляційний суд дійшов правильного висновку, що покарання призначене засудженому ОСОБА_5 відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Підстав вважати призначене засудженому ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через його суворість, а також підстав для застосування щодо нього положень ст. 75 КК України, про що захисник зазначає у своїй касаційній скарзі, не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК Україниу відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 3 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 8 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3