АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/276/18 Справа № б/н Слідчий суддя - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2018 року про відмову в арешті майна,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Нікопольського ВП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Нікопольської місцевої прокуратури, по кримінальному провадженню №0004119 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України про арешт майна.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що по провадженню № 0004119 ніяких експертиз не проводилось і на теперішній час не призначено, не встановлені потерпілі, не заявлений цивільний позов, не встановлено що автомобіль, на який слідчий просить накласти арешт, перебуває в розшуку, до теперішнього часу жодній особі не було повідомлено про підозру. Згідно протоколу огляду від 22.01.2018р. ОСОБА_7 надав слідчому доступ до автомобіля «Фольцваген Фаетон», що свідчить про те, що він не переховує, не пошкоджує, не псує автомобіль, то б то він забезпечує всі умови для збереження автомобіля як речового доказу по провадженню. Крім того, кримінальне провадження № 0004119 внесене до ЄРДР за правовою кваліфікацією за ст. 290 КК України, санкція якої не передбачає конфіскації майна, спеціальна конфіскація також не застосовується. Таким чином, у відповідності до вимог ч.1 ст. 173 КК України, вважаю, що слідчим не доведені необхідність арешту автомобіля «Фольцваген Фаетон» і наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2018 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт майна.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги, прокурор посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необгрунтованою, оскільки на даному етапі проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню необхідно встановити дійсного власника транспортного засобу автомобіля, яким чином вказаний транспортний засіб потрапив на територію України, перевірити чи не знаходиться він в угоні, провести всі необхідні слідчі дії. Зазначає, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження автомобіль марки «Фольцваген фаетон» кузов НОМЕР_1 є безпосереднім предметом даного злочину. Таким чином, з метою збереження майна, з яким в послідуючому будуть проводитися слідчі дії, запобіганню вчинення нових злочинів, а також з метою запобігання приховування, пересування, або відчуження майна, необхідно накласти арешт на автомобіль марки «Фольцваген фаетон» номер кузова НОМЕР_1 , який зберігається на даний час у ОСОБА_8 , проживаючого АДРЕСА_1 . Майно, щодо якого має бути вирішене питання про арешт, є важливим речовим доказом, а його втрата може потягти неможливість виконання завдань кримінального провадження, зокрема проведення усіх слідчих дій.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально - протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вирішуючи з урахуванням положень ст. 132 КПК України питання про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, у зв`язку з яким слідчий порушує питання про арешт майна, колегія суддів вважає, що цей факт не знайшов свого підтвердження наданими до суду апеляційної інстанції матеріалами, крім того жодній особі не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України. За викладених обставин в колегії суддів відсутні підстави для висновку про наявність у даному кримінальному провадженні підозри у вчиненні кримінального правопорушення, достатньо обґрунтованої для вжиття за клопотанням слідчого заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру підлягає обов`язковому здійсненню зокрема у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. На думку колегії суддів, той факт, що станом на 12.03.2018 року у даному кримінальному провадженні будь-якій особі не було повідомлено про підозру, беззаперечно свідчить про відсутність у сторони обвинувачення обґрунтування такої підозри, достатнього для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження.

Також колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчим та прокурором не було в повному обсязі доведено наявності підстав для арешту вищезазначеного майна та необхідності у такому арешті, а також відповідності цього майна критеріям ст. 170 КПК України. Крім того, санкція ст. 290 КК України не передбачає конфіскації майна або спеціальної конфіскації, що також не відповідає меті застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого, цілком обґрунтовано дійшов висновку про відмову в його задоволенні, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги прокурора не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 лютого 2018 року про відмову в арешті майна у кримінальному провадженні №0004119 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

______________ _________________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3