Постанова

Іменем України
19 квітня 2018 р.

м. Київ
справа №664/1090/14-к
провадження № 51-1627км18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 07 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 09 березня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000590, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.286 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 07 листопада 2016 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 14 серпня 2013 року о 07.30 год., керуючи пасажирським автобусом «БАЗ А 079.23» та рухаючись по автодорозі «Херсон Джанкой Феодосія - Керч» зі сторони м. Цюрупинськ у напрямку с. Раденськ Цюрупинського району Херсонської області в районі 18 км+650 м, у порушення вимог п. п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не пропустив автопоїзд у складі автомобіля «DAF 95 XF 380» з напівпричепом-цистерною PACTON НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 , який із увімкненим лівим покажчиком повороту розпочав рух із правого узбіччя та виїхав на смугу руху автобуса, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, уникаючи зіткнення із автопоїздом виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із автомобілем «ВАЗ 2102» під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 отримали тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили їх смерть, ОСОБА_13 були заподіянні тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 - середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 09 березня 2017 року вирок щодо ОСОБА_8 у частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_15 скасовано та призначено новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства. У решті вирок залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить судові рішення щодо ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження закрити. Вважає, що в діях його підзахисного відсутній склад злочину, передбачений ч. 3 ст. 286 КК України, оскільки відсутній причинний зв`язок між допущеними порушеннями правил безпеки дорожнього руху і наслідками, що настали.

Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_7 підтримав подану скаргу.
Потерпілий ОСОБА_6 просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_8 без зміни.
Прокурор ОСОБА_5 вважала, що касаційна скарга є необґрунтованою та просила її залишити без задоволення.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у порушенні Правил дорожнього руху, за обставин викладених у вироку, внаслідок чого потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили їх смерть, ОСОБА_13 - тяжкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 - середньої тяжкості тілесні ушкодження, обґрунтовані наявними в матеріалах справи доказами.
Зокрема, обґрунтовуючи висновок про доведеність винуватості засудженого в порушенні Правил дорожнього руху України, суд послався на показання потерпілих, свідків про обставини зіткнення автобуса « БАЗ А 079.23» під керуванням ОСОБА_8 із автомобілем «ВАЗ 2102» під керуванням ОСОБА_10 ,
Згідно з даними протоколу огляду місця події та схемою до нього, встановлено факт зіткнення автобуса «БАЗ А 079.23» та автомобіля «ВАЗ 2102», про що також свідчать характер та локалізація технічних пошкоджень на транспортних засобах.
Із даних, що містяться у висновку судової комісійної автотехнічної експертизи № 221 від 30.01.2014 року вбачається, що в даній дорожній обстановці дії водія ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України і знаходилися в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.
У судовому засіданні експерти ОСОБА_17 та ОСОБА_18 повністю підтримали висновок вище зазначеної експертизи.
Висновок суду про те, що порушення ОСОБА_8 вимог п. п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 5 листопада 2015 року № 5-218кс15, згідно якого під час розгляду кримінального провадження предметом дослідження має бути питання наявності чи відсутності обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України, - причинного зв`язку між допущеними порушеннями правил безпеки дорожнього руху, якщо такі мали місце та суспільно небезпечними наслідками ( заподіяння потерпілим тілесних ушкоджень).
А тому, на думку колегії суддів, суд обґрунтовано визнав висновок експертизи допустимим, належним і достовірним доказом.
Крім того, винуватість засудженого підтверджується даними, що містяться у протоколах слідчих дій, висновками судово-медичних експертиз та іншими наведеними у оскаржуваному судовому рішенні доказами, сумніву щодо їх достовірності немає.
Сукупність наведених у вироку доказів, якими суд дав правильну оцінку, переконливо свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення.
Дії ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 286 КК України кваліфіковано вірно. Отже, вважати, що судом неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, немає підстав.
Покарання засудженому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину та даних про особу засудженого. Призначене покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Доводи апеляційної скарги засудженого та його захисника, які були викладені у їх апеляції та аналогічні за змістом тим, що містяться в касаційній скарзі захисника, перевірялись апеляційним судом. Свої висновки із цього питання, з якими погоджується і колегія суддів, суд умотивував. Вони підтверджені доказами, які суд ІІ інстанції ретельно перевірив і належним чином оцінив.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну судових рішень, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 без задоволення.
Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України та відповідно до п. 15 розділу XI «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII), суд

у х в а л и в:
Вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 07 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 09 березня 2017 щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_19 ОСОБА_2 ОСОБА_3