Справа №504/505/18

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.02.2018 року смт.Доброслав

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000232 від 16.02.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
В провадження судді Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 надійшло клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна, в якому остання просить постановити ухвалу про накладення арешту на майно, а саме: полімерний пакет з рослинною речовиною, у сухому стані, темно-зеленого кольору, вилучений у ОСОБА_5 16.02.2018р.; заборонити будь-яким особам розпоряджатися та користуватися зазначеним майном.

В судовому засіданні прокурор Комінтернівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 підтримав заявлене клопотання та просив слідчого суддю його задовольнити з підстав зазначених у ньому.

Розгляд даного клопотання вирішено проводити в порядку ч.2 ст.172 КПК України без повідомлення володільця майна ОСОБА_5 , що є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Розглянувши подане клопотання, вислухавши думку прокурора, вивчивши надані матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення клопотання виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000232 від 16.02.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.

Згідно клопотання, 16.02.2018р. близько 02 год. до Лиманського ВП ГУНП в Одеській області надійшов рапорт від старшого інспектора Лиманьского ВП ОСОБА_6 про те, що в ході патрулювання спільно з інспектором СРПП №1 ОСОБА_7 було зупинено громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та при проведенні поверхневої перевірки останній добровільно видав працівникам поліції полімерний пакет з речовиною рослинного походження зовні схожої на рослину коноплі, яку в подальшому було вилучено 16.02.2018р. під час проведення огляду та поміщено до полімерного пакета і опечатано в с.Корсунці Лиманського району Одеської області поблизу вул.Колгоспна та 16.02.2018р. визнано речовим доказом.

Необхідність накладення арешту прокурор обґрунтовує потребою встановлення заборони на використання майна, а також заборони розпоряджатися ним, оскільки їх незастосування може привести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Крім того, враховуючи, що предметом вказаного кримінального правопорушення є полімерний пакет з рослинною речовиною, у сухому стані, темно-зеленого кольору, накладання арешту є необхідним з метою встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та для проведення судової експертизи.

Згідно ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п.7 ч.2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Згідно ч.4 ст.132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Статтями 167, 168 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч.2 ст.167 КПК України майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За приписами ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Зокрема, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.170 КПК, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатись таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. При цьому не допускається заборона використання житлового приміщення, в якому на законних підставах проживають будь-які особи.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України накладення арешту на майно допускається з метою збереження речових доказів, відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, що зазначені в ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Слідчий суддя приймає до уваги, що у судовому засіданні прокурором доведена необхідність арешту вказаного майна, тому з метою встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, забезпечення заходів кримінального провадження, для проведення судової експертизи у кримінальному провадженні вважає за доцільне клопотання слідчого задовольнити та накласти арешт на майно, вказане у клопотанні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: полімерний пакет з рослинною речовиною, у сухому стані, темно-зеленого кольору, вилучений у ОСОБА_5 16.02.2018р.

Заборонити будь-яким особам розпоряджатися та користуватися зазначеним майном до остаточного рішення по кримінальному провадженню.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити прокурору.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1