АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 02 жовтня 2017 року, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року, щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Красноармійськ, Донецької області, громадянина України, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень,передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України,

за участі: прокурора захисників підозрюваного ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого слідчого управління ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_9 , погоджене із прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12 год. 20 хв. 02 листопада 2017 року, із одночасним визначенням альтернативного запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень з покладенням на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Згідно з ухвалою суду, слідчий суддя врахувавши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним даного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує останньому в разі визнання його винуватим у інкримінованому кримінальному правопорушенні, характеризуючі дані про особу підозрюваного, в їх сукупності та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, дійшов висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, захисник підозрюваного подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою покласти на підозрюваного ОСОБА_6 відповідні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: «не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду».

Мотивуючи свої доводи апелянт зазначає про те, що слідчий суддя за результатами клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою поклав на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язок, який не передбачений ст. 194 КПК України. Більш того, в результаті прямої заборони залишати житло цілодобово, за умови внесення застави, на переконання сторони захисту, до підозрюваного ОСОБА_6 , фактично було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, передбаченого ч. 1 ст. 181 КПК України.

Таким чином, на переконання апелянта, ухвала слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 07.09.2017 р. в частині покладення на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язку не відлучатися з місця проживання квартири, є незаконною та такою, що порушує конституційні права і свободи людини, безпідставно в незаконний спосіб встановлює більший ступінь обмеження свободи пересування підозрюваного, ніж це передбачено законом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити скасувати ухвалу суду частині покладеного обов`язку не залишати місце проживання, виступ прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчою групою слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 22 червня 2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000691, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
05 вересня 2017 року ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України, та наступного дня 06 вересня 2017 року повідомлено про підозру в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 3 ст. 368 КК України.
07 вересня 2017 року слідчий слідчого управління ГУ Національної поліції у м. Києва ОСОБА_9 , за погодженням прокурора відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , з одночасним визначенням застави в розмір 400 000 грн.
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2017 року вищезазначене клопотання слідчого задоволено частково та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12 год. 20 хв. 02 листопада 2017 року, із одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень з покладенням на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в тому числі і не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний ОСОБА_10 вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.

Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання останнього винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, правильно враховано інші дані про особу ОСОБА_6 , в їх сукупності.

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191 КК України. Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, слідчим зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, що їх підтверджують.

За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього матеріали, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки об`єктивно зв`язують його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_6 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Відповідно до змісту ст.ст. 177, 183, 194 КПК України, крім наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, тримання під вартою має бути обумовлено доведеністю обставин, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Достатні дані при цьому повинні бути не уявними або ж припустимими, а конкретними, визначеними, необхідними, підтвердженими відповідними доказами, які б у сукупності свідчили про наявність підстав, що були достатніми для застосування запобіжного заходу.

Рішення слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повністю узгоджується з вказаними положеннями закону, так як ні процесуальна поведінка підозрюваного, його вікові, особисті та соціальні обставини життя дають підстави вважати, що тільки тримання під вартою є необхідним у цьому кримінальному провадженні.

Так, розглядаючи клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про наявність реальних ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, передбачених ст. 177 КПК України.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вищевикладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність органом досудового розслідування у клопотанні ризиків можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування, перешкоджати здійсненню кримінального провадження, незаконно впливати на інших співучасників даного злочину та свідків, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки слідчий в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_6 на свободу.
Слідчий суддя також правильно, з урахуванням та в межах норм кримінального процесуального закону, а також практики Європейського суду з прав людини, визначив розмір застави, оскільки розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, оцінивши також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 та дані які характеризують його особу, визначив заставу у розмірі 100 000 грн., що належним чином забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків у випадку внесення застави. З таким твердженням слідчого судді погоджується і колегія суддів.

При цьому судом також враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Разом з тим, як вбачається з тексту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з одночасним визначення застави, поклав на ОСОБА_6 процесуальний обов`язок, який не передбачений ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме - не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду, яким фактично застосував до підозрюваного на думку колегії суддів, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, на що правильно звертає увагу автор апеляційної скарги.

За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

З урахуванням викладеного, ухвала слідчого судді від 07 вересня 2017 року, якою частково задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12 год. 20 хв. 02 листопада 2017 року, із одночасним визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень з покладенням на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, як така, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону України, підлягає скасуванню в частині покладення процесуального обов`язку, який не передбачений згаданою нормою КПК України, а саме - не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , - задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва 07 вересня 2017 року, в частиніпокладення на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язку не відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора, суду, - скасувати.
В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/4796/2017 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_11 Доповідач: ОСОБА_1