УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року
Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю заявника ОСОБА_2

при секретарі ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва клопотання ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення кримінального провадження арешту нерухомого майна, накладеного в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №000356 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 28 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И В:

У провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва надійшло вищезазначене клопотання ОСОБА_2 , в якому останній просить скасувати арешт на належну йому земельну дільянку, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року.

При цьому, як підставу для скасування вищезазначеного арешту вказує на те, що право власності на вказане майно ним набуто правомірно на підставі договору купівлі-продажу. При цьому, укладаючи даний Договір, заявник діяв виключно в межах прав, наданих чинним законодавством, та добросовісно набув право власності на вказану земельну ділянку, тобто він є добросовісним набувачем, а будь-які відомості щодо визнання вказаного договору недійсним, виявлено не було. При цьому він не є особою, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, підозрюваним тощо, у розслідуваному кримінальному провадженні, чим безпідставно порушується його право на вільне володіння та розпорядження належним йому майном.

У судовому засіданні заявник підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, у ньому наведених.

Слідчий, за клопотанням якого було накладено арешт, у судове засідання двічі не з*явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового розгляду, що не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення заявника, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що СУ ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №000356, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.11.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року було задоволено клоптання слідчого СУ ГУНП в Київській області майора поліції ОСОБА_4 та накладено арешт на ряд земльних ділянок, у тому числі і на земельну діляьнку, належну ОСОБА_2 , площею 1,6733 га, з кадастровим номером: :04:008:0012 за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, смт.Глеваха, на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер: 5370, виданий 16.12.2014

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з обгрунтування ухвали, приймаючи рішення про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт земельних ділянок, щодо яких йдеться у клопотанні, слідчий суддя керувався ч. 2 ст. 170 КПК України, відповідно до якого арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки нерухоме майно є предметом кримінального правопорушення, з метою уникнення реальних ризиків передачі та відчуження вказаного майна

При цьому слідчим слідчому судді не доведено, які саме матеріали кримінального провадження, здобуті в ході досудового розслідування, послугували підставою для розумних підозр вважати, що арештоване майно є доказом злочину.

Не містить ухвала слідчого судді і посилання на конкретні обставини, які свідчать про те, що незастосування судом заборони користування та розпорядження вищевказаним нерухомим майном призведе до його пошкодження, знищення та/або передачі, що, в сукупності з вищевикладеним, дає слідчому судді достатні підстави для висновку про наявність підстав для скасування накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року арешту в частині заявлених ОСОБА_2 у клопотанні вимог.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється з листопада 2015 року, питання про арешт нерухомого майна вирішено ухвалою слідчого судді від 28 лютого 2017 року, в той час як на момент звернення власника майна до суду в порядку ст. 174 КПК України та розгляду слідчим суддею відповідного клопотання про скасування арешту майна жодній особі не повідомлено про підозру та не пред`явлено обвинувачення, що безумовно суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу розумності строків, та істотно порушує безумовне право власності ОСОБА_2 на таке майно.

Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Разом з тим, станом на час ухвалення судового рішення про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 , жодних слідчих дій щодо його особи не проводилось, до слідчого останній не викликався, відносно нього не приймалось рішень щодо процесуального статусу, що не було спростовано слідчим у судовому засіданні.

Зазначені доводи належними, допустимими та достатніми в розумінні положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України доказами не спростовані. Так, слідчому судді не надано доказів, які б свідчили про наявність незаконної кримінально-караної діяльності ОСОБА_2 з іншими невстановеними особами, які імовірно фігурують у кримінальному провадженні, чи щодо пред*явлення повідомлення про підозру будь-кому з осіб, здійснення будь-яких процесуальних дій тощо.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Зазначені вище обставини дають слідчому судді достатні підстави для висновку про необхідність задоволення клопотання ОСОБА_2 , та скасування арешту в частині належного останньому майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 170-174, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя
У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати арешт, в частині накладення арешту на земельну ділянку площею 1,6733 га, з кадастровим номером: :04:008:0012 за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, смт.Глеваха, що належить на праві власності ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 02.03.2000 Московським РУ ГУ МВС України в місті Києві на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер: 5370, виданий 16.12.2014, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року у кримінальному провадженні №000356, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.11.2015 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя