АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/31/18 Справа № 205/4251/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 ,
захисників - адвокатів ОСОБА_10 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
законних представників
обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області ОСОБА_18 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 та самого обвинуваченого ОСОБА_17 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 та самого обвинуваченого ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_16 , потерпілого ОСОБА_8 , на вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 січня 2017 року, -
В с т а н о в и л а:
ОСОБА_15 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 06.02.2014 року Ленінським PC м. Дніпропетровська за ст. ст. 186 ч. 1, 186 ч. 2, 70 ч. 1, 75, 104, 76 КК України до 4-х років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки.
- 30.12.2014 року Ленінським PC м. Дніпропетровська за ст. ст. 186 ч. 1, 70 ч.4, 75 КК до 4-х років позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки,
засуджено:
-за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі;
-за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_15 покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання, частково у вигляді 3 років позбавлення волі, приєднано покарання невідбуте за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.12.2014 року, та остаточно призначено ОСОБА_15 покарання у вигляді 10 років позбавлення волі;
ОСОБА_16 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпропетровську, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-18.03.2015 року Ленінським PC м. Дніпропетровська за ст.ст. 186 ч.2, 69 ч. 1 до 3-х років позбавлення волі, звільненого від відбування призначеного покарання, з іспитовим строком на 1 рік.
засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання, частково у вигляді 2 років позбавлення волі, приєднано покарання невідбуте за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.03.2015 року, та остаточно призначено ОСОБА_16 покарання у вигляді 9 років позбавлення волі;
ОСОБА_17 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , в м. Дніпропетровську, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_19 до ОСОБА_15 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_19 1150 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 на користь ОСОБА_8 300 000 гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_15 на користь держави процесуальні витрати у сумі 245 гривень 52 копійок, в рахунок відшкодування витрат на залучення експертів під час досудового розслідування.
Також вирішено долю речових доказів.
Вироком суду обвинувачених визнано винними та засуджено за те, що ОСОБА_15 близько 12 години 18 вересня 2014 року, знаходячись у приміщенні кабінету № 18, КЗО «СЗШ» № 97 ім П.І. Шкідченка, розташованого по вул. Братів Трофімових 42 в Ленінському районі м. Дніпропетровська, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з жіночого гаманця, що знаходився в жіночій сумці, таємно викрав 50 грн. та банківську картку, належні потерпілій ОСОБА_19 ..

Після чого ОСОБА_15 , в той же день, підібравши таємний код «1111» до банківської картки Пат КБ «Приват Банк» № НОМЕР_1 , відкритої на ім`я ОСОБА_19 , зняв 1100 гривень, розпорядившись ними на власний розсуд.

Продовжуючи свою злочину діяльність, ОСОБА_15 , близько 13 години 20 квітня 2015 року, знаходячись в приміщенні Інтернет клубу «Кабінет», розташованого по вул. Братів Трофімових, буд. № 32, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на повторне таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з лівої кишені піджака, що знаходився на стільці, на якому сидів потерпілий ОСОБА_20 , повторно, таємно викрав 1 тисячу гривень, що належать останньому, розпорядившись коштами на свій розсуд.

Крім цього, ОСОБА_15 05.07.2015 року знаходячись біля озера «Кар`єр», розташованого на ж/м Червоний Камінь в м. Дніпропетровську, побачив на землі покривало, на якому знаходились предмети одягу неповнолітнього ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після чого, ОСОБА_15 таємно викрав мобільний телефон марки Fly IQ4416, вартістю 1336 грн. 44 копійки, Після чого ОСОБА_15 з місця скоєння даного кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Далі, ОСОБА_15 , 31 серпня 2015 року разом із ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_4 спільно, зі своїми знайомими ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , господарем квартири ОСОБА_24 та його співмешканкою ОСОБА_25 розпивали алкогольні напої, які придбав напередодні ОСОБА_15 , з метою пригостити їх за минулий день народження.

Близько 03:00 години 31.08.2015 року ОСОБА_15 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на лоджії квартири АДРЕСА_5 вказаного будинку побачив на вулиці гр. ОСОБА_26 , та керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень останньому, запропонував ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які також перебували у стані алкогольного сп`яніння, нанести тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_26 . Не дочекавшись їх згоди, він переліз через огорожу лоджії квартири та побіг до ОСОБА_26 . Догнавши його, ОСОБА_15 , находячись позаду, наніс йому один удар ногою в область спини, від чого ОСОБА_26 впав обличчям до землі, а потім, шляхом стрибання, наніс ОСОБА_26 таким чином близько 20 ударів в область голови.

В цей час, ОСОБА_17 та ОСОБА_16 вслід за ОСОБА_15 , діючи групою осіб, підійшли до ОСОБА_26 , де впродовж періоду часу з 03:00 по 03:20 ОСОБА_17 наніс близько 10 ударів ногою в область живота та спини потерпілого, а ОСОБА_16 наніс близько 5 ударів ногою в область голови потерпілого. Вказаними діями ОСОБА_17 та ОСОБА_16 надали свою добровільну згоду співучаснику злочину ОСОБА_15 на умисне спричинення тяжких тілесних пошкоджень потерпілому.

Після вчинення зазначених дій співучасники злочину ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 взявши потерпілого ОСОБА_26 під руки, потягли його до вікна лоджії квартири АДРЕСА_5 та затягли його всередину. При цьому ОСОБА_15 почав питати у потерпілого де знаходиться його станок для гоління, на що ОСОБА_26 нічого не відповів, у зв`язку з чим ОСОБА_15 наніс йому ще один удар ногою в обличчя, а ОСОБА_16 два удари лодонею по обличчю.

Після цього, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 намагалися витягти ОСОБА_26 з приміщення квартири, однак в один момент ОСОБА_26 наніс удар ногою ОСОБА_16 , а той штовхнув тіло ОСОБА_26 вниз, після чого потерпілий впав на землю обличчям догори, а співучасники злочину відтягли його від лоджії до дерева.

Потім ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , діючи групою осіб, близько 05:00 год. знову повернулись до потерпілого, взяли його під руки, з метою уникнення відповідальності за спричинення тяжких тілесних ушкоджень, відтягли потерпілого на відстань близько 100 метрів в бік від лоджії квартири АДРЕСА_5 . Поклавши потерпілого обличчям догори ОСОБА_15 , наніс ОСОБА_26 близько 5 ударів ногами в область голови, шляхом стрибання усім тілом, а ОСОБА_17 , наніс йому два удари ногами шляхом стрибання ногами на живіт та тулуб.

Своїми умисними діями ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 відповідно до висновку судово-медичного експерта спричинили потерпілому ОСОБА_26 тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких, за ознакою небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Від спричинених тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_26 помер. Смерть його настала приблизно в проміжок часу з 06:00 годин до 06:30 годин 31.08.2015 року від тупої травми тіла з переломами ребер, грудини, кісток ліцевого черепа, ушкодженням внутрішніх органів (мозку, печінки, легенів), яка ускладнилась шоком.

В апеляційних скаргах та доповненнях до них:
- обвинувачений ОСОБА_15 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що суд, на його думку, невірно кваліфікував його дії. Вважає, що було порушено його право на захист, висновки суду не відповідають фактичними обставинам кримінального провадження, докази сфальсифіковані.
- захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 просить вирок суду відносно ОСОБА_15 змінити в частині призначення покарання, та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_15 покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.12.2014 року, та остаточно призначити ОСОБА_15 покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.

Вважає, що призначене ОСОБА_15 покарання є надто суворим, оскільки він є неповнолітнім, щиро розкаявся у вчиненому, свою вину визнав повністю, виховується у благополучній сім`ї.

-захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 подала апеляційну скаргу, в якій просила вирок суду відносно ОСОБА_17 змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_17 на ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Просить скасувати ОСОБА_17 запобіжний захід тримання під вартою, звільнивши його з-під варти в залі суду. Скасувати стягнення моральної шкоди з обвинувачених на користь ОСОБА_8 в розмірі 300000 грн.
Вважає, що з твердженням суду, що « ОСОБА_15 , керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень останньому, тобто на умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння, запропонував ОСОБА_16 , ОСОБА_27 нанести тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_26 » не погоджується, оскільки першим ОСОБА_26 побачив ОСОБА_15 , він ні з ким не погоджував своїх дій, а несподівано переліз через огорожу лоджії,побіг до потерпілого і наніс йому один прямий удар ногою в область спини, від чого ОСОБА_26 впав обличчям до землі і тоді ОСОБА_15 , як він пояснював в судовому засіданні, шляхом підстрибування став наносити ногами в область голови потерпілого численні удари. Лише згодом ОСОБА_17 і ОСОБА_16 перескочили через лоджію, коли ОСОБА_15 вже наніс серію ударів, шляхом стрибання, потерпілому по голові, та лише тоді нанесли по декілька ударів потерпілому. Вважає, що такі дії ОСОБА_28 і ОСОБА_29 , на думку ОСОБА_30 , не були заздалегідь обговорені і узгодженні на нанесення тяжких тілесних ушкоджень з ОСОБА_15 .
Також, не погоджується з твердженням суду, що « ОСОБА_17 наніс близько 10 ударів ногою в область живота та спини потерпілого», оскільки в судовому засіданні ОСОБА_17 стверджував, що лише декілька раз наніс потерпілому удари, при цьому ці удари приходились не в життєво важливі органи. При цьому вказує, що коли ОСОБА_17 побачив в руках у ОСОБА_15 цеглину, якою останній хотів нанести остаточний удар потерпілому по голові, то саме ОСОБА_17 зупинив його, сказавши, що не треба цього робити.
Вважає, що пояснення ОСОБА_17 є правдивими, їх необхідно взяти за основу, а до показів інших обвинувачених, потрібно віднестись критично, бо вони самі є учасниками побиття потерпілого і кожен свою участь у скоєнні противоправних дій зменшує. Що стосується показів в судовому засіданні свідків ОСОБА_22 і ОСОБА_23 , вважає, що до них також потрібно віднестися критично і робити це з урахування того, що їм було близько 14 років на момент 2015 року, та ОСОБА_31 з 2014 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога, в зв`язку з вживанням алкогольних напоїв і наркотичних засобів.
Зазначає, що усі учасники подій 30-31.08.2015 року були неповнолітні, випили дуже велику кількість спиртних напоїв, тому на її думку, лише цим можна пояснити, що в судовому засіданні і в ході досудового розслідування покази усіх учасників дуже різняться один від одного, різняться вони і під час судового слідства, спочатку ОСОБА_15 надавав одні покази, а в кінці його покази дуже різняться від попередніх.
Також посилається, що ті свідчення, які давав в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 відрізняються від усіх показів інших учасників, також від тих показів, які він давав в ході досудового слідства. На його думку, ніхто і ніколи не казав, що ОСОБА_15 наніс потерпілому близько 20 ударів по голові та тулубу, стрибавши до 50 разів, ОСОБА_17 стрибав по грудній клітині до 5 раз і бив по ребрам потерпілого до 10 разів, ОСОБА_16 наніс до 5 ударів по голові потерпілому. Вважає, що ніхто з учасників подій не вказував на те, що ОСОБА_17 бив потерпілого в квартирі, лише ОСОБА_23 зазначав, що ударив 5 раз та вже біля дерева на груднині потерпілого стрибав ОСОБА_17 і казав при цьому «я його доб`ю». Посилається, що обставини події він спостерігав з балкону, всі події відбувалися близько 3 години ночі, а бік вулиці, де все відбувалося був неосвітлений. На його думку, такі покази дуже сумнівні і не можуть бути достовірними.
Вважає, що суд не взяв до уваги тої «кількості» ударів, на яку посилається неповнолітній свідок ОСОБА_23 .. На її думку із показів ОСОБА_28 вбачається, що він за весь час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_32 наніс лише близько 4 ударів за обидва рази спричинення тілесних ушкоджень потерпілому в різних місцях: спочатку на вулиці, коли ОСОБА_33 йшов сам і коли його тіло вже відтягли до дерева. На думку адвоката, в квартирі ОСОБА_17 тілесних ушкоджень потерпілому не наносив, що підтверджується показами усіх учасників подій, за виключенням ОСОБА_23 , покази якого різняться від показів усіх інших. До тієї обставини, що потерпілий упав з лоджії квартири, на її думку, ОСОБА_28 також відношення не має, бо потерпілого не втримав ОСОБА_16 і потерпілий з такої висоти впав в вільному падінні головою на землю. Вважає, що саме в цю хвилину і відбувся прямий перелом тіла грудини потерпілого.
Посилається, що ОСОБА_17 , на відміну усіх інших, знайомий з потерпілим, у них склалися нормальні відносини, він його знав як товариша батька, як талановитого художника, в цей день потерпілий і ОСОБА_17 бачилися, між ними не було неприязні, і у ОСОБА_17 не було ніяких підстав для агресії стосовно потерпілого.
На його думку, синець на лівій кисті, або садно на лівій смілці і інші ушкодження, як зазначено в висновку експерта, не можуть знаходитися в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого. Його клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи, судом не було задоволено.
Вважає, що перелічені у висновку експерта тілесні ушкодження відносяться до легких, вони знаходяться в основній своїй масі зліва, саме з тієї сторони, на яку вказує ОСОБА_17 , де саме він наносив тілесні ушкодження потерпілому.
Також вважає, що цивільний позов задоволений безпідставно, тому що в судовому засіданні сам потерпілий і його представник ОСОБА_9 відмовилися від підтримання цивільного позову в повному обсязі, просили залишити його без розгляду, тому що вони вважали, що дії усіх обвинувачених кваліфіковані невірно.
Також, зазначив, що відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі при стягненні матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, при стягненні моральної шкоди сплачувати судовий збір потрібно, що не було зроблено потерпілим.
- обвинувачений ОСОБА_17 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невірну кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 121 КК України, остільки, на його думку правильною повинна бути кваліфікація за ч.2 ст.125 КК України, бо він спричинив потерпілому лише легкі тілесні ушкодження. Також вважає, що було порушено його право на захист, та те, що сфальсифіковано докази.

- обвинувачений ОСОБА_16 , просить перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 121 КК України, призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Вважає, що при призначенні покарання суд не врахував ступінь тяжкості та кількість нанесених кожним ударів, його неповнолітній вік, активне сприяння розкриттю злочину, повне визнання вини та щире каяття.
Зазначив, що о 3.00 годині ночі ОСОБА_15 та ОСОБА_34 перебували на балконі, коли побачили потерпілого. Після чого ОСОБА_15 перестрибнув через балкон, підбіг до потерпілого, вдарив його в спину та почав стрибати в нього на голові. До нього підбіг ОСОБА_34 та почав пригати по грудній клітині та наносити удари ногами по ребрам, після чого підбіг він, ОСОБА_16 та наніс 5 ударів ногою в область голови.
Зазначає, що він важить 55 кг та має зріст 175 см, а отже тяжких ударів нанести не міг. Крім того вказує, що на його одязі не виявлено крові потерпілого.
Вважає, що поясненнями ОСОБА_22 підтверджуються покази ОСОБА_35 , що він о 5 годині ранку переліз через балкон, підбіг до ОСОБА_15 та ОСОБА_36 , та просив їх зупинитись, потім всі троє пішли в квартиру, залишивши потерпілого.
- потерпілий ОСОБА_8 :
- просить вирок скасувати, кримінальне провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції, у зв`язку з невідповідністю, на йогодумку, призначеного судом ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через його м`якість. Вважає, що їх дії підлягають юридичній кваліфікації за п.п. 4,7,12 ч. 2 ст. 115 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновок суду, щодо викладених у вироку обставин побиття ОСОБА_26 , на його думку, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, а саме обставинам як вони були встановлені в судовому засіданні.
Посилається, що в судовому засіданні встановлено, що після першого побиття ОСОБА_26 обвинуваченими ОСОБА_37 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , останні, залишивши потерпілого, продовжили в квартирі вживати спиртні напої, а потім знову повернулись до потерпілого, де продовжили його побиття. І тільки після цього затягли потерпілого до квартири.
У вироку суду, на його думку, не зазначено про друге побиття потерпілого. Не зазначено про дії обвинувачених на встановлення ними факту настання смерті потерпілого, та дії, спрямовані на приховування скоєного ними злочину, а саме позбавлення життя потерпілого ОСОБА_26 як наслідок їх злочинних дій. Обвинувачені, впевнившись, що ОСОБА_26 помер, відтягли труп подальше від лоджії квартири, спалили одяг та взуття в яке були одіті, прибрали усі можливі сліди злочину у квартирі.
Вважає, що встановлені в судовому засіданні обставини побиття потерпілого вдруге, подальші дії обвинувачених після встановлення ними факту настання смерті ОСОБА_26 , мають суттєве значення для висновку щодо умислу обвинувачених на навмисне вбивство потерпілого при вчиненні злочинних дій, а отже і щодо правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Також, вважає, що у вироку судом не зазначено з яких мотивів був скоєний злочин.
Посилається, що в судовому засіданні ОСОБА_15 показав, і це зазначено у вироку, що ОСОБА_26 він наздогнав та став бити за те, що останній, про що йому, ОСОБА_15 , стало відомо зі слів свідка ОСОБА_25 , взяв його станок для гоління, а зі слів ОСОБА_17 йому було відомо що ОСОБА_26 вкрав велосипед ОСОБА_17 . Саме за станок та велосипед, з показів ОСОБА_15 , він і почав бити ОСОБА_26 .
Вказує, що ОСОБА_25 суду показала, що ОСОБА_38 її не звинувачував у крадіжці станка для гоління, а питав де станок. Ніякого станка для гоління в квартирі вона не бачила і нікому ніколи не казала, що станок для гоління забрав ОСОБА_26 . ОСОБА_25 показала, що одного разу прийшла додому, та її співмешканець ОСОБА_24 відповів, що з ОСОБА_26 зняли колеса з велосипеда, продали їх та купили спиртне.
В той же час свідок ОСОБА_24 показав, що про станок для гоління, що його начебто взяв ОСОБА_26 , він почув вперше, звідки взявся в квартирі велосипед він не знає. Разом з ОСОБА_26 він продав колеса від велосипеда, а ОСОБА_17 кудись відніс раму від велосипеда.
Зауважує, що на покази свідків ОСОБА_25 , та ОСОБА_24 у вироку взагалі відсутнє посилання, відсутня оцінка їх судом. Посилається на відсутність показів експерта ОСОБА_39 у вироку, відповідно до яких потерпілому ОСОБА_26 було завдано не менше 84 травмуючих дій.
Вважає, що покази ОСОБА_15 щодо мотиву скоєння злочину спростовуються показами зазначених свідків, що свідчить про безпричинність побиття ОСОБА_26 обвинуваченими ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , тобто вчинення злочинних дій з хуліганських мотивів.
Судом встановлено, що побиття обвинуваченими ОСОБА_26 почалося о 03:00 годин 31.08.2015 року. Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 380/ЛЕ/235 від 24.12.2015 року, виявлені при експертизі трупа тілесні ушкодження виникли за 1-3 години до настання смерті. Смерть настала за 3-4 години до огляду трупа на місці виявлення, коли огляд проводився 31.08.2015 року, 09:32 год.
Далі посилається, що в судовому засіданні була допитана в якості свідка ОСОБА_40 , яка показала, що труп ОСОБА_26 під деревом вона виявила біля 06:00 години 31.08.2015 року, але на покази свідків ОСОБА_41 та ОСОБА_42 у вироку посилання відсутнє.
Вважає, що судом встановлено, що смерть ОСОБА_43 наступила з 03 до 06 години 31.05.2015 року. Ніяких дій, направлених на надання медичної допомоги ОСОБА_26 здійснено обвинуваченими не було. Навпаки, вони відтягли труп подальше від лоджії квартири в якій вживали спиртне, та знищили сліди злочину.
Вважає, що суд, встановивши наявність обставин, що обтяжують відповідальність обвинувачених, а саме, вчинення обвинуваченими злочину у стані алкогольного сп`яніння; рецидив злочину у обвинувачених ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ; обставини скоєння тяжкого злочину та обставини, які характеризують обвинувачених, призначив обвинуваченим ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 лише мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України. При призначенні покарання, суд не врахував ролі кожного з обвинувачених у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Крім того, на його думку, судом при призначенні покарання ОСОБА_17 не взято до уваги, що він фактично не визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину, показавши, що наніс потерпілому легкі тілесні ушкодження, які не знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого. Вважає, що при призначенні покарання суд не взяв до уваги, що з дозволу ОСОБА_17 в квартирі обвинувачені вживали спиртні напої. Переконавшись, що потерпілий помер, саме ОСОБА_17 пропонував співучасникам злочину, з метою уникнення затримання та відповідальності, сховатись в селищі Царичанка, та з його ініціативи обвинуваченими були знищені сліди злочину в квартирі та спалений одяг і взуття.
Просить вирок скасувати, матеріали провадження повернути на новий розгляд в суд 1 інстанції, перекваліфікувати скоєне обвинуваченими на навмисне вбивство, при обтяжуючих обставинах, передбачене ч.2 ст.115 КК України, та призначити більш суворе покарання за скоєне.
- Прокурор:
- просить вирок змінити, включити:
- у вступну частину вироку номер кримінального провадження «0003059»;
-у вступну частину вироку вказати учасника судового провадження представника Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_44 ;
-у мотивувальну частину вироку, як доказ на підтвердження винуватості ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , включити посилання на покази свідків ОСОБА_24 ,. ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48
-у мотивувальній частині вироку врахувати данні про особу ОСОБА_15 , а саме те що він перебуває на обліку у лікаря психіатра с 2008 року з діагнозом: гиперкинетичний розлад психіки, також перебуває на обліку у лікаря нарколога з 12.02.2013 року з метою профілактики з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання інших стимуляторів включно з кофеїном.
Посилається, що в ході судового розгляду було допитано свідків: ОСОБА_24 , ОСОБА_49 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_50 . Однак, в мотивувальній частині вироку серед доказів, які підтверджують винність ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 пояснення вказаних свідків не зазначені та не викладено доводів неврахування цих доказів.
Вважає, що при постановленні вироку, суд жодним чином, перераховані у вироку докази не проаналізував і не зазначив, яке саме доказове значення має кожен із них і що саме він підтверджує чи спростовує.
Обговорюючи питання про вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_15 , суд враховуючи данні про особу обвинуваченого зазначив, що ОСОБА_15 під наглядом у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, що не відповідає дійсності. Згідно довідок лікувальних закладів ОСОБА_15 перебуває на обліку у лікаря психіатра с 2008 року з діагнозом: гиперкинетичний розлад психіки, також перебуває на обліку у лікаря нарколога з 12.02.2013 року з метою профілактики з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання інших стимуляторів включно з кофеїном.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених та їх захисників, та представників обвинувачених, які просили задовольнити наведені вище вимоги апеляційних скарг, думку прокурора, який прохав апеляційні скарги адвокатів та обвинувачених залишити без задоволення, а задовольнити вимоги апеляційної скарги прокурора, позицію потерпілого, який прохав вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді 1 інстанції, що необхідно перекваліфікувати скоєне обвинуваченими на ч.2 ст.115 КК України, та призначити більш суворе покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла висновку про законність вироку, та про залишення без задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.
Висновки суду про винність ОСОБА_16 та ОСОБА_17 у вчиненні скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та про винність ОСОБА_15 , у вчиненні скоєних кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 185 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються сукупністю розглянутих в судовому засіданні доказами, та є правильними. Доведеність вини, обставини та кваліфікація скоєного за ч. 2 ст. 185 КК України, - не оскаржуються.
Доводи адвокатів та обвинувачених про недоведеність вини ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи спростовані:
- Поясненнями свідка ОСОБА_23 про те, що 31.08.2015 року, він випив 3 літри пива та 5 пляшок алкогольного напою «Рево», та що вказані обвинувачені також розпивали спиртні напої у значній кількості. Він бачив, як ОСОБА_15 підбіг до потерпілого та вдарив його ногою в спину, той упав на живіт, а ОСОБА_15 продовжував його бити. За ОСОБА_15 вибіг ОСОБА_17 , який також почав наносити ногами удари по тілу потерпілого.

Свідок ОСОБА_22 поясняв, що обвинувачені є його друзями, 31.08.2015 року вони спільно вживали спиртні напої. Він бачив, як ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , коли курили на балконі побачили ОСОБА_26 , та підбігли до нього, та ОСОБА_15 ззаду вдарив потерпілого та почав стрибати на голові потерпілого, а ОСОБА_17 стрибав на грудній клітині потерпілого та ще бив по ребрам ногами. Потім до них приєднався ОСОБА_16 та вдарив потерпілого ОСОБА_26 5 разів ногою по голові. Вони пішли до магазину та купили ще пива, він з ОСОБА_16 набрали води та вилили на потерпілого, щоб він прийшов до тями, а ОСОБА_15 та ОСОБА_17 вибігли та знову стали бити потерпілого, обвинувачені затягли його в квартиру, де продовжили побиття ногами, потім скинули його з балкону, та відтягли потерпілого до дерева, де ОСОБА_15 та ОСОБА_17 продовжили бити його ногами. Потім він бачив, як обвинувачені тягнули потерпілого вздовж будинку. Далі обвинувачені зібрали речі та бутилки, щоб спалити їх, швидку допомогу не викликали, бо злякались. Також свідок пояснив, що ОСОБА_15 питав в ОСОБА_25 де його станок для гоління, а вона сказала, що станок забрав чоловік якого вбили.

Саме ОСОБА_22 вказував про те, що ОСОБА_15 наніс потерпілому ОСОБА_26 до 20 ударів по голові та тулубу, стрибав до 50 разів по тілу потерпілого; ОСОБА_17 стрибав по грудній клітині приблизно 5 разів та бив ногами по ребрам до 10 разів; ОСОБА_16 наніс наніс приблизно 5 ударів потерпілому ногами в голову. Також саме даний свідок вказував, що обвинувачені затягували потерпілого через балкон, в приміщенні квартири ОСОБА_16 вдарив потерпілого рукою, ОСОБА_15 вдарив 5 раз по голові, ОСОБА_17 бив по ребрам ногами. Перед балконом, як поясняв свідок, ОСОБА_15 з ОСОБА_17 нанесли ногами приблизно по 5 ударів по тулубу кожен, та ОСОБА_17 стрибав 2-3 рази на грудній клітині потерпілого. ОСОБА_17 пропонував поїхати в Царичанку, щоб втікти. ОСОБА_17 всього наніс потерпілому 20-30 ударів, за вказаних вище обставин.

Будь-яких підстав не довіряти поясненням свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 перевіркою матеріалів справи не встановлено, дані пояснення узгоджуються між собою, та з сукупністю інших доказів, наведених у вироку. Також вказаними поясненнями підтверджується і висновок суду про спільний характер дій всіх обвинувачених, які тривалий час куражились над потерпілим, завдаючи значну кількість ударів ногами як по голові, так і по тулубу. Тому колегія суддів вважає безпідставними доводи захисту та обвинувачених, зокрема і ОСОБА_17 , що вони нанесли меншу кількість ударів потерпілому, та що від його дій не було спричинено тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, від яких він помер. Така позиція обвинувачених є такою, що має на меті добитись пом`якшення призначеного покарання.

Як видно з матеріалів справи, кожен з обвинувачених в судовому засіданні визнавав себе винним у скоєному, але не в повному обсязі, вказуючи, як меншу кількість ударів, нанесених потерпілому, так і їх локалізацію, менш активну участь у скоєному, а також про те, що побиття потерпілого нібито відбулось з того, що той взяв станок для бриття Однорога, та продав з сусідом на запчастини велосипед. Але вказані ствердження щодо вказаного мотиву даного злочину, є неспроможним, остільки спростовується послідовними поясненнями свідка ОСОБА_22 , та іншими доказами. Зокрема і протоколами проведення слідчих експериментів від 08.12.2015 року за участю ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , згідно яких кожен , за виключенням ОСОБА_15 розповіли та показали в деталях механізм та обставини спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. При цьому висновком судово-медичної експертизи за №780/ЛЕ/236-Д від 24.12.2015 року встановлено, що виявлені при експертизі трупа потерпілого тілесні ушкодження за механізмом та локалізацією могли виникнути при обставинах, на які вказували підозрювані ОСОБА_17 та ОСОБА_16 при проведенні вказаних слідчих експериментів.

Згідно акту судово-медичного експерта від 16.09.2015 року з фототаблицею до нього, при дослідженні трупа ОСОБА_26 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: синця на лівій вушній раковині на всьому протязі; садно в лівій скронево-тім`яній ділянці; забитої рани в області верхньої частини лівої вушної раковини; синця на лівій вушній раковині; численних садінь на лобі між бровами, на повіках лівого ока, лівій виличній ділянці, на носі, на верхній губі, на щоках, на нижній губі справа, на підборідді справа; чотирьох садінь на правій щоці, смугастої форми, розташованих паралельно один одному; забитої рани в лобно-скроневій ділянці справа; забитої рани на підборідді справа; крововиливів на слизовій губ; забитої рани на слизовій верхньої губи; забитої рани на слизовій нижньої губи; 2 синців на зовнішній поверхні правої кисті; 5-ти синців на зовнішній поверхні лівої кисті; садна у проекції колінних суглобів; садна на зовнішній поверхні лівого стегна у проекції лівого кульшового суглобу; садна з вертикальною смугастістю в області крижі та сідниць; садна на задньо-зовнішній поверхні лівої гомілки; синця на задній поверхні у проекції лівого ліктьового суглобу на його фоні садна; синця на зовнішній поверхні у проекції правого ліктьового суглобу; крововиливу у м`які тканини в області крижі та лівої сідниці; крововиливу у м`які тканини спини зліва; масивних зливних крововиливів у м`які тканини голови; крововиливів під м`якими мозковими оболонками співкуль та мозочку; перелому кісток носу; перелому вилочної кістки справа; перелому верхньої щелепи справа; рідкої крові в черевній та плевральній порожнині; прямого перелому тіла грудини; перелому 6-10 ребер справа по поверхньо-паховій лінії з пошкодженням пристінкової плеври; переломи 3-11 ребер зліва по дузі від середньо-пахової до лопаткової лінії з ушкодженням пристінкової плеври; переломів 5-7 ребер зліва по лопатковій лінії з ушкодженням пристінкової плеври; ушкоджень лівої легені уламками ребер; численних розривів печінки. Свіжі вогнищеві крововиливи у м`яких покривних тканинах голови потиличної, правої та лівої потиличної ділянки з помірно вираженим набряком. Вогнищеві субарахноїдальні крововиливи з розповсюдженням крововиливів на поверхневі шари кори головного мозку у двох надісланих шматочках головного мозку на дослідження. Помірно виражений набряк м`яких мозкових оболонок головного мозку. Свіжі інфільтруючи крововиливи у м`яких тканинах грудини, міжреберних м`язах справа з набряком їх. Субплевральні та інтраальвеолярні свіжі крововиливи у легеневій паренхімі на тлі гострої емфіземи. Субкапсульні та внутрішньо часткові крововиливи у печінці. Нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів. Стрес-реакція у наднирниках. Вогнищевий крововилив у м`яких тканинах спини зліва. Вогнищева гіпертрофія міокарда.

Смерть потерпілого настала від тупої травми тіла з переломами ребер, грудини, кісток лицевого черепа, ушкодженням внутрішніх органів: мозку, печінки, легені, яка ускладнилась шоком.

Згідно висновку судово-медичної експертизи за №780/ЛЕ/235 від 24.12.2015 року було підтверджено наявність та перелік наведених вище тілесних пошкоджень, виявлених на потерпілому ОСОБА_26 , встановлених актом №780/Л від 16.09.2015 року та зазначено, що усі виявлені тілесні ушкодження виникли при житті та те, що смерть потерпілого настала через 1-3 години після нанесення тілесних ушкоджень. На відповідь питання №7 експерт зазначив, що смерть потерпілого настала від сумісної тупої травми тіла з переломами ребер, грудини, кісток лицевого черепа, ушкодженням внутрішніх органів (мозку, печінки, легені), яка ускладнилась шоком. В даному випадку вищевказані тілесні ушкодження у своїй сукупності зовнішні та внутрішні перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Висновки даного експерта, як видно з його тексту є науково-обгрунтованими, вмотивованими, тому районний суд правильно поклав в основу вироку даний висновок, об`єктивність якого не викликає сумніву, остільки узгоджується і з сукупністю інших доказів, наведених в судовому рішенні.

Протоколом огляду трупа від 31.08.2015 року з фототаблицею до нього видно, що з фасадного боку будинку АДРЕСА_6 , було виявлено труп невідомого чоловіка, який лежав на спині, обличчям до верху. Вказаний труп містив численні пошкодження, що свідчить про нанесення тілесних ушкоджень в різні частини тіла; а протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 01.09.2015 року встановлено, що ОСОБА_8 впізнав труп свого сина ОСОБА_26 .

Правильність висновків суду також встановлені: висновком судово-імунологічної експертизи за №1522 від 09.10.2015 року, згідно якого в слідах на фрагменті ущільнювача і зрізі деревини, які вилучені при огляді квартири АДРЕСА_4 , встановлена наявність крові людини. Дані сліди можуть належати як потерпілому ОСОБА_26 так і підозрюваному ОСОБА_17 .. В даному випадку не можна виключити домішку крові в цих слідах від підозрюваного ОСОБА_16 .. Даних у відношенні походження слідів крові від ОСОБА_15 не отримано; висновком судово-імунологічної експертизи за №1523 від 16.10.2015 року, згідно якого на рушнику, який вилучений при огляді квартири АДРЕСА_4 встановлена наявність крові людини. В слідах на двох футболках і парі кросівок наявність крові не встановлена. Дані сліди крові можуть належати потерпілому ОСОБА_26 та підозрюваному ОСОБА_17 та не можна виключити домішок крові від ОСОБА_16 . Даних у відношенні походження слідів крові від ОСОБА_15 не отримано; висновком судово-цитологічної експертизи за №977 від 07.10.2015 року, згідно якого, в піднігтьовому вмісті обох рук трупа ОСОБА_26 встановлена наявність крові людини. Дані сліди крові можуть належати потерпілому ОСОБА_26 та підозрюваному ОСОБА_17 та не можна виключити домішок крові від ОСОБА_16 .. Даних у відношенні походження слідів крові від ОСОБА_15 не отримано.

Об`єктивність висновків суду також доведена протоколами огляду місця події; лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_26 ; речовими доказами по справі.

Висновками судово-психіатричних експертиз за №273, 274 , 275 від 18.12.2015 року встановлено, що ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 хронічними психічними захворюваннями на час скоєння кримінального правопорушення та на момент проведення вказаної експертизи не страждали. Свідомо розуміли та керували своїми діями.

Підстав не довіряти даним висновкам експертів-психіатрів колегія суддів не вбачає, остільки вони повністю узгоджуються і з сукупністю інших доказів наведених у вироку. Тому не підлягають задоволенню доводи захисника ОСОБА_12 , що обвинувачені випили дуже велику кількість спиртних напоїв, та не розуміли своїх дій, є безпідставними.

Доводи захисника ОСОБА_12 щодо того, що ОСОБА_15 ні з ким не погоджував своїх дій, а діяв самостійно, також є безпідставними, остільки судом вірно встановлено, що спочатку він почав побиття потерпілого один, але до нього незабаром підключилися як ОСОБА_17 , так і ОСОБА_16 , та почали спільно, в групі осіб, протягом тривалого часу куражитись над потерпілим та спільно нанесли ОСОБА_32 вказану вище значну кількість ударів ногами в життєво-важливі органи: голову, тулуб, спричинивши спільно тяжкі тілесні ушкодження, що і призвели до смерті потерпілого.
Суд приходить до висновку, що районний суд вірно кваліфікував скоєне обвинуваченим ОСОБА_15 ОСОБА_16 та ОСОБА_17 саме за ч. 2 ст. 121 КК України, остільки вони втрьох, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, за ініціативою Однорога, спільно групою осіб, вчинили жорстке побиття ОСОБА_51 , умисно нанесли ОСОБА_26 значну кількість ударів ногами в життєво-важливі органи за вказаних вище обставин. спричинивши спільно тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні в момент спричинення, що і призвели до смерті потерпілого.
Також не підлягають і доводи потерпілого про необхідність перекваліфікації скоєного обвинуваченими на більш тяжкий злочин за п.п. 4,7,12 ч. 2 ст. 115 КК України, остільки такий склад злочину не інкриміновано обвинуваченим, згідно пояснень останніх вони не наносили удари потерпілому з метою спричинення йому смерті. Про останнє свідчить і той факт. що коли Однорог хотів вдарити потерпілого цеглиною по голові, то ОСОБА_28 сказав йому не вбивати ОСОБА_52 .. Однорог його послухав та не став цього робити.
Колегією суддів перевірено і доводи захисту про те, що суд неповно дослідив докази, вина у скоєному обвинувачених не в повній мірі доведена та зробив невірні висновки.
З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:
1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);
2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;
3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;
4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;
5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Відповідно до вимог Закону доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Перевіркою матеріалів даного провадження встановлено, що суд виконав вимоги ст.91 КПК України, належним чином. Правильно встановлені обставини справи, роль кожного обвинуваченого у скоєному, спільний характер їх дій, мету, мотив злочину, характер та механізм спричинення вказаних тілесних ушкоджень, причинно-наслідковий зв`язок, та за результатами постановив судове рішення, яке є належно вмотивованим, обґрунтованим та законним. Зібрані докази оцінені судом з точки зору їх належності, достовірності та допустимості.
Як видно з журналу судового засідання та технічного запису, районний суд належним чином провів судове слідство, перевірив всі доводи обвинувачених, захисту, потерпілого, в тому числі і ті, які є аналогічними в апеляційних скаргах.
Порушень вимог Закону, які б слугували підставою для зміни, чи скасування судового рішення, колегією суддів, не виявлено. Фальсифікації матеріалів справи не виявлено.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_28 про порушення права на захист під час досудового та судового слідства також не знайшло підтвердження в ході перевірки матеріалів справи. Забезпечено було право на захист належним чином і ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .
Щодо доводів потерпілого та прокурора про відсутність у вироку посилань на покази свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_24 , ОСОБА_53 та ОСОБА_48 та про доводи вказані в апеляції прокурора про необхідність включення у вступну частину вироку номера кримінального провадження, про необхідність вказівки в його мотивувальній частині даних про особу ОСОБА_15 , то вони хоча і мають певне місце, але вони за своїм характером не вплинули на повноту та правильність судового рішення, та не можуть слугувати підставою для його скасування, чи зміни. Підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді 1 інстанції, колегія суддів також не знаходить.
Колегією суддів перевірені і доводи захисників, обвинувачених та потерпілого про не відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого і даним про особи обвинувачених, та з цього приводу зазначає.
Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, вбачається, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів. При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Як видно з вироку, призначаючи ОСОБА_15 покарання, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке відноситься до категорії тяжких, данні про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, за місцем мешкання характеризується негативно. Обставинами, що пом`якшують покарання, визнано щире каяття та вчинення злочину неповнолітнім. Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_15 суд вірно врахував вчинення злочину щодо неповнолітнього, рецидив злочину та скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи покаранняОСОБА_16 , суд врахувавступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке відноситься до категорії тяжких, данні про особу обвинуваченого, який раніше судимий, під наглядом у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно. Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття та вчинення злочину неповнолітнім. Обставинами, що обтяжують покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочину.

Призначаючи покаранняОСОБА_17 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, під наглядом у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд врахував вчинення злочину неповнолітнім. Обставиною, що обтяжує покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Тобто суд врахував ті обставини та дані про особу кожного з обвинувачених, які наведені і в апеляційних скаргах.
Згідно ст. 3, ст. 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників щодо пом`якшення покарання.

На думку колегії суддів, призначенні кожному з обвинувачених покарання відповідають вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, суд обґрунтовано призначив ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 справедливі, як за розміром так і видом визначені покарання, які є необхідними і достатніми для виправлення кожного із обвинувачених, і попередження вчинення кожним нових злочинів.
Щодо вирішення питання про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Як видно з вироку, суд задовольняючи частково позовні вимоги потерпілого в сумі 300 000 гривень, обґрунтовано врахував характер та обсяг душевних та психічних страждань ОСОБА_8 , який втратив рідного сина, на якого було покладено великі надії, сподівання, тяжкість душевної травми, внаслідок чого суттєвим чином було порушено його спокій та нормальний стан здоров`я. В апеляційному суді потерпілий заявив, що внаслідок втрати сина він часто хворіє, морально спустошений. Тому колегія суддів приходить до висновку, що районний суд обґрунтовано стягнув з обвинувачених на користь потерпілого кошти, в відшкодування моральної шкоди в сумі 300 000 грн., виходячи при цьому із засад розумності, виваженості, справедливості.
Підстав для задоволення доводів апеляції захисника ОСОБА_12 щодо скасування вироку в частині стягнення моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції об`єктивно, всебічно розглянув цивільний позов потерпілого у відповідності до вказаних вище вимог Закону, та належно вмотивував прийняте рішення.
До доводів захисника ОСОБА_12 щодо несплати потерпілим судового збору за подання позову про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що потерпілий травмований морально тяжкістю втрати рідного сина, та знаходиться у нелегкому матеріальному стані.
Отже, вказаний вирок є законним, і підстав для задоволення вказаних апеляційних скарг, колегією суддів, - не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора місцевої прокуратури №4 Дніпропетровської області ОСОБА_18 , захисників ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 та самого обвинуваченого ОСОБА_17 , адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 та самого обвинуваченого ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_16 , потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 січня 2017 року, відносно ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , - залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 в строк відбуття покарання період попереднього ув`язнення, з 31серпня 2015 року по 20 червня 2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанції можуть бути подані касаційні скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Судді апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4