н/п 1-кп/640/991/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про повернення обвинувального акту

"04" грудня 2017 р.
Колегія суддів Київського районного суду м. Харкова:
головуючий - суддя ОСОБА_1
судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Іванівка Антрацитівського району Луганської області, з вищою освітою, адвоката Луганської області КДА (свідоцтво №915 від 18.12.2008), не судимого, неодруженого, маючого неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 186 КК України, -
До суду надійшов з прокуратури Харківської області обвинувальний акт затверджений 13.11.2017 прокурором відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_5 у вказаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні зазначених злочинів.
В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні колегіально. Обвинувальний акт складений у відповідності з вимогами КПК України. Провадження за обвинувальним актом підсудне цьому суду. Підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту прокурору немає. Обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в обвинувальному акті зазначається виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення. Ці вимоги дотримані та зазначені фактичних обставини злочину, потерпілих визначено правильно, а клопотання обвинуваченого щодо заявлених ним питань було розглянуто та прийняті відповідні рішення, які направлені обвинуваченому в СІЗО.
Потерпіла ОСОБА_8 просила призначити справу до судового розгляду в закритому судовому засіданні, посилалась на необхідність запобігання прозголлошення відомостей про особисте та сімейне життя її та сім*ї.
Захисник оголосив клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 якого видалено з зали судового засідання в порядку ст. 330 КПК України, про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, часу, місця вчинення злочинів; в акті не вказано ознак терористичної організації або незаконного збройного формування; не зазначено, яку участь він приймав у збройних формуваннях; після повернення акту прокурор не усунув вказані в ухвалі апеляційного суду та ухвали суду першої інстанції про повернення акту; не встановлено потерпілої та його час та місцезнаходження, незрозуміло хто є потерпілим за ст. 289 КК України. Потерпіла ОСОБА_8 є працівником органу прокуратури, тому розслідування здійснено однобічно, упереджено. Який клопотання підтримав.
Потерпіла ОСОБА_9 не з`явилася, надала заяву проведення підготовчого судового засідання у її відсутність у зв`язку з неможливістю прийняти участь у засіданні за станом здоров`я.
У зв`язку з цим, суд вважає можливим провести підготовче судове засідання у відсутність потерпілої.
Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, зазначає наступне.
Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Частина 2 ст. 291 КПК України дає вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт.
Згідно з п. 5 ч. 2 вказаної статті обвинувальний акт має містити, зокрема, такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Як вбачається з обвинувального акту, дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 186 КК України.
Викладаючи фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України (тобто участь у діяльності не передбаченого законом збройному формуванні), в обвинувальному акті вказано, що «У період з травня до початку липня 2014 року ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді «начальника слідчого відділу» підрозділу розвідки структурного підрозділу «ЛНР», а фактично не передбаченого законами України збройному формуванні… будучи її учасником… тим самим брав участь у діяльності не передбаченого законами України збройному формуванні…».
Таким чином, обвинуваченому інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, в період з травня до початку липня 2014 року.
Також, обвинуваченому інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, тобто відкритому викраденні чужого майна (грабіж), за таких обставин:
«Продовжуючи свою злочинну діяльність, 26.06.2016, близько 21:30, ОСОБА_6 , перебуваючи біля адміністративної будівлі Управління служби безпеки України в Луганській області за адресою: м. Луганськ, вул. Радянська, 79, представившись ОСОБА_9 «начальником слідчого відділу» розвідки «ЛНР», тим самим створюючи у неї хибне уявлення, що він є посадовою особою, яка наділена правом приймати рішення відносно затриманих або іншим чином впливати на їхню долю, візуально оглянув салон автомобілю марки «Mitsubishi ASX» 2010 року випуску, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням громадянки ОСОБА_9 , власником якого є ОСОБА_8 , який примусово доставлений до зазначеної вище адреси. ОСОБА_6 , під час огляду салону автомобілю «Mitsubishi ASX» 2010 року випуску, р.н. НОМЕР_1 побачив ноутбук марки «ACER» моделі ASPIRE 755G, який належав ОСОБА_9 .
Діючи за раптово виниклим умислом, спрямованим на відкрите викрадення майна ОСОБА_9 , а саме ноутбука марки «ACER» моделі ASPIRE 755G ОСОБА_6 , діючи умисно, заволодів належним ОСОБА_9 ноутбуком марки «ACER» моделі ASPIRE 755G, вартість якого згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №9610 від 05.12.2014 складає 3815 гривень, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд».
Таким чином, в обвинувальному акті містяться суперечності в тій частині, що обвинуваченому інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, в період з травня до початку липня 2014 року, при цьому, кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 186 КК України, вказано, що обвинувачений фактично продовжував злочинні дії, передбачені ч. 2 ст. 260 КК України, до 26.06.2016 року включно, отже містяться суперечності щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, що не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_6 з 29 травня 2015 року по теперішній час, перебуває під вартою.
Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак, та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі.
Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта суд здійснює судовий розгляд, що передбачено ст.337 КПК України.
Як зазначалось, ОСОБА_6 інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, обов`язковими суб`єктивними ознаками якого є корисливий мотив та корислива мета.
Разом з тим, формулювання обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 186 КК України не містить суб`єктивної сторони кладу злочину, зокрема, корисливих мотиву та мети вчинення передбаченого злочину, що не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
ОСОБА_6 також інкримінується вчинення злочину, передбаченому ч. 1 ст. 260 КК України, однак в обвинувальному акті конкретно не вказано, за якими ознаками організація, до складу якої входив обвинувачений, є не передбаченим законом збройним формуванням, не конкретизовано, які саме терористичні акти, вибухи, підпали, були вчинені цією організацією або які саме акти готувалися до вчинення, якою є роль в цих діях обвинуваченого.
Європейський суд з прав людини у справі "Абрамян проти Росії" від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. "а" п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню "обвинувачення" особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі "Камасінскі проти Австрії", №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Як вбачається зі статті 9 КПК України, законність - як загальна засада кримінального провадження передбачає, що саме прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Наведені порушення позбавляють сторону захисту ефективно захищатися від пред`явленого обвинувачення, а суд ухвалити законне та обґрунтоване рішення за наслідками розгляду кримінального провадження.
Також в обвинувальному акті після викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень вказується, що: «Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України…», «Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України…», «Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України…».
Згідно ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із пунктом 3 ч. 2 ст. 283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування. Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (ч. 1 ст. 337 КПК).
Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта (ч. 2 ст. 347 КПК), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (ч. 1 ст. 348 КПК).
Таким чином, системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
До процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК, на стадії досудового розслідування особа перебуває у статусі підозрюваного.
Підозра є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (ч. 1 ст. 276 КПК). Повідомлення про підозру персоніфікує кримінальне провадження, є юридичним фактом, що породжує виникнення кримінальних процесуальних правовідносин, та етапом, з якого починає реалізовуватися кримінальна відповідальність.
Наведені положення є підґрунтям для висновку про нетотожність понять «підозра» і «обвинувачення», які, попри наявність спільних рис (одні і ті ж обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні), є різними етапами досудового розслідування з притаманним лише їм специфічним комплексом гарантій прав та обов`язків і порядку здійснення процесуальних дій. З огляду на це недопустимим є використання зазначених понять як синонімів у різних процесуальних документах, оскільки вони не можуть вважатися рівнозначними, незважаючи на подібність стилістичного викладу фактичних даних у повідомленні про підозру та обвинувальному акті.
Таким чином, формально-буквальне тлумачення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК свідчить про невідповідність способу викладу в обвинувальному акті формулювання обвинувачення ОСОБА_6 зазначеній нормі права, оскільки вказівка на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 186 КК України, не є формулюванням саме обвинувачення.
Згідно з ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акта додається реєстр матеріалів досудового розслідування.
В порушення вимог ст.ст.109, 110 КПК України в реєстрі матеріалів досудового розслідування не вказані всі процесуальні рішення прокурора, в тому числі постанови прокурора про відмову у задоволені клопотань обвинуваченого після зміни раніше повідомленої підозри ОСОБА_6 , про які зазначено як прокурором (який послався на відправлення постанови в СІЗО обвинуваченому), так і в клопотанні обвинуваченого.
Крім того, як вбачається з реєстру матеріалів, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_6 було пред`явлено 09.11.2017, однак доступ до матеріалів досудового розслідування було надано обвинуваченому лише на один день (13.11.2017), а відомості щодо розгляду органом досудового розслідування клопотань ОСОБА_6 , заявлених після ознайомлення з матеріалами досудового розслідування відсутні, при цьому вже 13.11.2017 був складений обвинувальний акт та 14.11.2017 він надійшов до суду, чим фактично було позбавлено обвинуваченого прав на захист від зміненої підозри, права на заявлення клопотань обвинуваченим у повній мірі (оскільки надано лише один день) про перевірку обставин вчинення інкримінованих йому злочинів для встановлення істини та об`єктивності, а ті клопотання, що і були заявлені після ознайомлення з матеріалами, органом досудового розслідування не були розглянуті, оскільки відповідні процесуальні рішення не містяться в реєстрі досудового розслідування, у обвинуваченого не було можливості оскаржити ці відмови, що позбавило його можливості скористатися наданим йому правом передбаченим ст. 303 КПК України.
Як вбачається зі статті 9 КПК України, законність - як загальна засада кримінального провадження передбачає, що саме прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Саме під час досудового розслідування повинно бути достеменно перевірені обставини, на які посилається обвинувачений, оскільки під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу, що відповідає загальній засаді кримінального провадження - змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст.22 КПК України).
Наведені норми кримінально-процесуального закону та загальні засади кримінального провадження свідчать про те, на суд не може бути покладений обов`язок щодо з`ясування необхідних для розгляду кримінального провадження обставин, які повинні бути встановлені під час досудового розслідування та надані суду стороною обвинувачення.
В ході досудового розслідування необхідно вирішити питання у відповідності до ст. 218 КПК України що до місця проведення досудового розслідування. Враховуючи що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 вчинені не на території Харківської області. Врахувавши при цьому доводи ОСОБА_10 про те що потерпіла ОСОБА_8 є працівником прокуратури Харківської області. В зв*язку з чим ОСОБА_11 виникає сумнів в об*активності та неупередженості слідчих СУ ГУНП в Харківській області.
Аналіз наведених обставин та вимог закону свідчить про те, що під час досудового розслідування були порушені вимоги кримінально-процесуального закону та прав обвинуваченого, а також вимоги ст.291 КПК України, що призвело до невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України. Оскілки зазначені недоліки є суттєвими, їх наявність унеможливлює призначення обвинувального акту до судового розгляду.
Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що органом досудового розслідування допущені істотні порушення норм кримінального процесуального закону, які порушують гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в частині конкретного формулювання обвинувачення, та щодо порушення права на захист від нього, та перешкоджатимуть суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення.
На підставі викладеного, обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення вказаних недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність вимогам КПК України.
Інші доводи обвинуваченого не є підставою для повернення обвинувального акту, однак підлягають перевірці та доведеності в ході судового розгляду справи.
Керуючись ст. 314 КПК України, суд, -
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 260, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 186 КК України, - повернути прокурору відділу прокуратури Харківської області ОСОБА_5 , для усунення протягом розумного строку вказаних в ухвалі недоліків.
Строк тримання під вартою ОСОБА_6 продовжено ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.11.2017 року.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 7 днів з дня її проголошення.
Головуючий ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3