АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 635/227/16-к Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження 11-кп/790/665/16 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника виправної колонії №100 ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Харківської області в режимі відео конференції провадження №11-кп/790/665/16 за апеляційною скаргою прокурора Харківської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_9 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 25 січня 2016 року у відношенні ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цією ухвалою задоволено подання начальника Темнівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області №100, спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації Харківської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, судимого:

-19.05.1986 р. Київським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі, звільненого 19.05.1998 р. за відбуттям строку покарання;

-11.10.1989 р. Московським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) до 4 років позбавлення, звільненого 17.04.1993 року за відбуттям строку покарання;

-27.09.1994 р. Київським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.140, ч.3 ст.222, ч.3 ст.193, ст.42 КК України (в редакції з 1960 року) до 8 років позбавлення волі, на підставі ЗУ «Про амністію у 1998 році» строк покарання скорочено на ?, 06.05.2000 р. та звільнено за відбуттям строку покарання;

-14.06.2001 р. Московським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 81, ч. 3 ст.140, ст.42 КК України ( в редакції 1960 року) до 6 років позбавлення волі, звільненого 20.01.2006 р. умовно-достроково на 8 місяців 28 днів,

засудженого вироком Московського районного суду м. Харкова від 30.01.2012 року за ч.3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна,-

та на підставі ст. 81 КК України засудженого звільнено умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 7 місяців 21 день.

На обґрунтування прийнятого рішення, районний суд послався на те, що станом на час розгляду справи засуджений ОСОБА_8 фактично відбув 3/4 строку покарання, сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки за даними начальника Темнівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області №100 та спостережної комісії при Харківській районній державній адміністрації Харківської області, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 характеризується позитивно, працевлаштований до промислової зони установи до цеху № 2 вантажником, поставлені завдання виконує повністю та своєчасно, мав 3 стягнення, які знято та погашено у встановленому законом порядку, заохочувався 9 разів, на заходи виховного характеру реагує позитивно, робить правильні висновки, висловлює позитивні наміри у подальшому житті після звільнення, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Професія», розкаюється у раніше вчиненому злочині.

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали суду і просить призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, стверджуючи, що судом залишено поза увагою те, що 10 червня 2015 року комісією установи виконання покарань розглядалось питання про можливість заміни не відбутої частини покарання ОСОБА_8 більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України, але засудженому, який на той час мав 8 заохочень, відмовлено як особі, яка не стала на шлях виправлення. В апеляції прокурор зазначає, що 7 місяців, які минули після прийняття зазначеного рішення є занадто коротким терміном для переоцінки засудженим своєї поведінки і, як наслідок, виправлення.

Заслухавши доповідача, вислухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, а також вислухавши представника виправної колонії та засудженого про залишення ухвали суду без зміни, перевіривши наявні матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Стаття 81 КК України передбачає підстави та умови застосування щодо засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, розглядаючи в порядку ст. 539 КПК України подання начальника Темнівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області №100 про застосування у відношенні засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання, задовольнив клопотання, посилаючись на те, що засуджений відбув більш трьох чвертей призначеного строку покарання і сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Фактичне відбуття засудженим ОСОБА_8 більш трьох чвертей призначеного строку покарання в апеляційній скарзі не заперечується, але, на думку прокурора, під час відбування покарання засуджений не довів свого виправлення.

На обґрунтування такого твердження прокурор вказує на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не надав належної оцінки доказам, дослідженим у судовому засіданні, та не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Між тим, як вбачається з змісту мотивувальної частині ухвали, суд першої інстанції однобічно надав оцінку доказам по справі та не прийняв до уваги докази, які, на думку прокурора, свідчать про те, що ОСОБА_8 за час відбування покарання не довів свого виправлення.

Вчасності, в апеляційній скарзі прокурор вказує, що 10 червня 2015 року комісією установи виконання покарань розглядалось питання про можливість заміни не відбутої частини покарання ОСОБА_8 більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України, але засудженому, який на той час мав вісім заохочень, відмовлено як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Дійсно суд першої інстанції в мотивувальної частині ухвали оцінки змісту цього документу не надав.

Як стверджує в апеляційній скарзі прокурор, сім місяців, які минули після прийняття комісією зазначеного рішення є занадто коротким терміном для переоцінки засудженим своєї поведінки і, як наслідок, виправлення.

Однак, суд першої інстанції в мотивувальної частині ухвали оцінки такому твердженню прокурора також не надав.

В апеляційній скарзі прокурор вказує і про те, що після рішення комісії установи виконання покарань від 10 червня 2015 року засуджений ОСОБА_8 заохочувався лише один раз, яке було отримано засудженим за сумлінну поведінку та ставлення до праці, але відповідно довідки про працевлаштування засуджений в цей час не працював, що ставить під сумнів підстави отамання зазначеного заохочення.

Однак, суд першої інстанції в мотивувальної частині ухвали оцінки такому твердженню прокурора щодо змісту цього документу також не надав.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що при постановленні рішення щодо ОСОБА_8 суд однобічно надав оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам.

За таких обставин, ухвала суду суперечить вимогам ч. 1 ст. 370 КПК України, оскільки висновки суду, викладені у цьому процесуальному документі, не містять в належному обсязі переконливих мотивів постановленого по провадженню рішення.

Враховуючи вимоги ст. ст. 404, 415 КПК України, колегія суддів скасовує ухвалу суду та призначає новий розгляд подання начальника Темнівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області №100 у тому ж суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 415, 426, 532 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Харківської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 25 січня 2016 року у відношенні ОСОБА_8 скасувати, призначити новий розгляд подання начальника Темнівської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області №100 у тому ж суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді