Справа №591/3808/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/788/460/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 жовтня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора - ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , що діє в інтересах власника майна ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 06 вересня 2017 року про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 , що діє в інтересах ОСОБА_10 , в якій він просить:

- ухвалу слідчого судді про накладення арешту скасувати;

- постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту - відмовити.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 06 вересня 2017 року в порядку часткового задоволення клопотання слідчого, накладено арешт на майно вилучене 02 вересня 2017 року, під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 : АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон «SAMSUNG» imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , з сім карткою «Київстар» НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон «SAMSUNG» imei 1: НОМЕР_4 , з сім карткою «Київстар» НОМЕР_5 ;

- блокнот синього кольору;

- накопичував SP Armor 1 Tb, -010TA30-SS;

- планшет Sony Xperia, с/н НОМЕР_6 ,

В іншій частині клопотання відмовлено за не обґрунтованістю.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що:

- зазначені в клопотанні слідчого речі можуть мати значення по даному кримінальному провадженню, в якості речових доказів;

- арешт необхідний з метою збереження речових доказів;

- відмова у накладенні арешту, на банківську картку, полягає в тому, що матеріали кримінального провадження не містять достатніх підстав для висновку, що вона є засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набута злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримана за рахунок від вчиненого правопорушення.

Вимоги поданої апеляційної скарги ОСОБА_9 , мотивує тим, що:

- майно вилучене у ОСОБА_10 ніякого відношення до вказаного кримінального провадження не має, а тому виступати в якості речового доказу по кримінальному провадженню за ч. 2 ст. 258 5, ч. 1 ст. 203 2 КК України не може, як не належний доказ відповідно до ст. 85 КПК України, оскільки воно використовувалося в особистих цілях;

- слідчий звернувся з клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, однак відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України тимчасово вилученим майном вважаються речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу. Однак, в матеріалах кримінального провадження міститься ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук, де в резолютивній частині прямо вказано перелік майна, яке вилучалося слідчим, тим самим вказане майно не може вважатися тимчасово вилученим;

- крім того, арешт майна, як захід забезпечення кримінального провадження можливий лише за наявності обґрунтованої підозри, однак остання відсутня в матеріалах провадження;

- слідчим не відзначено у клопотанні завдання яке він переслідує шляхом накладення арешту, передбачене ч. 11 ст. 170 КПК України, та не наведено обставин на обґрунтування того, що майно належне ОСОБА_10 може бути приховане, знищене, зіпсоване, втрачене.

Про день та час розгляду справи у порядку апеляційної процедури учасників цього провадження було поінформовано, при цьому вони не повідомили про своє бажання взяти участь у апеляційному розгляді. Крім того, відповідно до вимог КПК України участь особи не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи під час розгляду провадження судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, представника власника майна ОСОБА_8 , що діє в інтересах власника майна ОСОБА_10 , який повністю підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , з мотивів наведених в ній, заслухавши прокурора у кримінальному провадженні, який вважав ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як зазначено в клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді на даний час розслідується кримінальне провадження за фактом вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 258 5, ч. 1 ст. 203 2 КК України, а саме: невстановлена група осіб, за попередньою змовою, вчиняють умисні дії з метою фінансового та матеріального забезпечення терористичних організацій ДНР та ЛНР, кошти, які спрямовані на фінансове та матеріальне забезпечення терористичних організацій ДНР та ЛНР отримуються, зокрема, шляхом здійснення протиправної діяльності, що полягала в обладнанні на території м. Суми гральних салонів під брендом « ІНФОРМАЦІЯ_1 », частина прибутку від роботи яких направляється на забезпечення потреб незаконних збройних формувань т.зв. ДНР та ЛНР, шляхом переказу коштів на «електронні гаманці» небанківських платіжних систем «Яндекс Деньги» та «KIWI».

02 вересня 2017 року за місцем проживання ОСОБА_10 проведено обшук та виявлено і вилучено речі перелічені в клопотанні слідчого.

Доводи апеляційної скарги про неможливість накладення арешту при відсутності в матеріалах кримінального провадження обґрунтованої підозри вважати такими, що ґрунтуються на вимогах закону, не можна.

Як вбачається з положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а згідно ч. 2 вказаної статті, арешт майна допускається з метою забезпечення, крім іншого - збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст. 98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати, серед іншого, наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 170 КПК).

Однак, оскільки клопотання слідчого про арешт майна подано, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів, тому наявність обґрунтованої підозри в даному випадку, для вирішення питання про накладення арешту, закон не вимагає.

Є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що вилучене у ОСОБА_10 майно ніякого відношення до вказаного кримінального провадження не має, виходячи з наступного.

Відповідно до витягів з ЄРДР (а.п. 3) на даний час органами СБУ здійснюється досудове розслідування за ч. 2 ст. 258 5, ч. 1 ст. 203 2 КК України.

Матеріали справи, на даний час, можуть вказувати на сумнівність операцій пов`язаних з гральним бізнесом, можливе незаконне використання доходів від нього, а також про можливу причетність до цього ОСОБА_10 (а.п. 7 9 копія указу ПУ № 467/2016 та рішення Ради національної безпеки і оборони України від 16 вересня 2016 року відповідно до якого ТОВ «М.С.Л.» підпадає під тимчасові санкції; а.п. 10 копія листа від 07 серпня 2017 року № 16164 відповідно до якого ОСОБА_10 бере участь у координації розвитку азартних ігор іншим особам, та отримує звіти про результати грального бізнесу від осіб яких координує; а.п. 18 копія листа від 11 серпня 2017 року № 16553 відповідно до якого звіти про азартні ігри особи надсилають ОСОБА_10 на електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_2 ; а.п. 19 22 письмові пояснення ОСОБА_11 , з яких вбачається, що остання є працівником закладу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташований за адресою АДРЕСА_2 , керує даним закладом ОСОБА_12 , а звіти направляються на електронну скриньку ІНФОРМАЦІЯ_2 ; а.п. 23 25 договір суборенди нежитлового приміщення № 16/03/17 та акт приймання передачі приміщення за вище зазначеним договором, відповідно до якого приміщення за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_10 , як орендар передав в суборенду ТОВ «Нові Ком»; а.п. 27 31 договір оренди нежитлового приміщення від 01 березня 2017 року, відповідно до якого ФОП ОСОБА_10 взяв в оренду нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_2 ; а.п. 32 - 36 копії звітів за різні дати).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини висловленої в справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Таким чином, висновки про належність доказів, в даному кримінальному провадженні, відповідно до ч. 4 ст. 87 КПК України робитися на даній стадії не можуть, це завдання стадії розгляду кримінального провадження по суті.

Доводи апеляційної скарги про неможливість віднесення майна зазначеного в клопотанні слідчого до тимчасово вилученого є не обґрунтованими, оскільки наявна в матеріалах кримінального провадження ухвала слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 30 серпня 2017 року (а.п. 4), відповідно до якої надано дозвіл на обшук за місцем проживання ОСОБА_10 , під час якого дозволено здійснити вилучення: офісну техніку, цифрові носії, мобільні телефони, платіжні банківські картки, тобто наведено перелік речей без індивідуалізуючих ознак, а тому вказані речі не є такими щодо яких прямо надано дозвіл на відшукування і відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України є тимчасово вилученим майном.

Доводи апеляційної скарги про не зазначення слідчим у клопотанні завдання яке він переслідує шляхом накладення арешту, передбачене ч. 11 ст. 170 КПК України, не можна вважати такими, що ґрунтуються на вимогах закону, оскільки ст. 171 КПК України визначає, що має містити клопотання слідчого про арешт, і не містить такої законодавчої вимоги.

Таким чином, матеріали кримінального провадження містять достатні дані для обґрунтування доводів зазначених в клопотанні слідчого і повністю виправдовують застосування на даній стадії досудового розслідування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, тому ухвала слідчого судді є обґрунтованою.

З урахуванням зазначеного колегія суддів не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 06 вересня 2017 року про арешт майна залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , що діє в інтересах власника майна ОСОБА_10 - без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5