Справа №590/731/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/85/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне заволодіння транпортним засобом
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 11 серпня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Імшана Ямпільського району Сумської області, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий: останній раз 10.02.2012 за ч.2 ст.305, ч.2 ст.307, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі,

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 на вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 11 серпня 2017 року, в якій захисник ОСОБА_6 порушує питання про зміну вироку суду та призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , не пов`язаного з позбавленням волі.

Даним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та призначено покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців без конфіскації майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 790 грн. 96 коп.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій за ч.2 ст.289 КК України, а також доведеності вини підзахисного, вважає вирок суду надто суворим, при цьому просить взяти до уваги відшкодування обвинуваченим завданих потерпілому матеріальних збитків в повному обсязі, а саме повернення транспортного засобу, відсутність претензій з боку потерпілого ОСОБА_9 та його позицію з приводу призначення покарання ОСОБА_7 . Наголошує, що судом першої інстанції при призначенні покарання враховано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність тяжких наслідків від скоєного, при цьому залишено поза увагою суду стан здоров`я обвинуваченого, що у сукупності із наведеними обставинами давало право суду застосувати окрім положень ст.69 КК України, і норми ст.75 КК України.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 05 травня 2017 року близько 02:00 години, перебуваючи біля хвіртки домоволодіння АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , перелізши через паркан біля хвіртки, проник у двір зазначеного домоволодіння та, шляхом викочування мотоциклу марки «Мінськ ММВЗ-31121» за територію двору вказаного домоволодіння через хвіртку, незаконно заволодів транспортним засобом, належним ОСОБА_9 , завдавши у такий спосіб потерпілому збитків на загальну суму 6000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на зібраних по справі доказах, які були досліджені відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, та учасниками кримінального провадження не оспорюються.

Дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.289 КК України кваліфіковані судом правильно.

Аналізуючи доводи захисника та прокурора в частині призначеного покарання, колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання, суд, у кожному конкретному випадку, повинен дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Між тим, при встановленні і визнанні декількох пом`якшуючих особі покарання обставин, суд першої інстанції повинен співставити їх кількісну та якісні характеристики, як таких, що досить істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи з індивідуальних особливостей конкретної справи, та перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність призначення винному мінімального покарання в межах санкції відповідної статті або переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції в повній мірі врахував, що ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, яке, згідно вимог ст.12 КК України, є тяжким, особу винного, який раніше неодноразово судимий, за місцем мешкання характеризується як особа, схильна до зловживання спиртних напоїв, не працює, веде бродячий спосіб життя, інформацію, викладену в досудовій доповіді, ставлення обвинуваченого до скоєного, та стан його здоров`я, а саме перебування на «Д» обліку у лікаря нарколога з діагнозом розлад психіки та поведінки внаслідок вживання спиртних напоїв, на «Д» обліку у лікаря-терапевта у зв`язку з хронічним захворюванням, при цьому на момент скоєння інкримінованого йому правопорушення ОСОБА_7 будь-яким психічним захворюванням не страждав, не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, знаходився в стані простого алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, пом`якшуючі покарання обставини, зокрема те, що обвинувачений повністю визнав свою вину у скоєному, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, тяжких наслідків від злочину не настало, обставини, що обтяжують покарання, а саме, рецидив злочинів, вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, разом з тим взяв до уваги позицію потерпілого у кримінальному провадженні, який претензій до обвинуваченого не мав, цивільний позов ним не заявлено, просив суд суворо обвинуваченого не карати, а саме не позбавляти його волі.

Співставляючи визнані пом`якшуючі покарання обвинуваченому обставини, які за своєю якісною та кількісною характеристиками, як такі що досить істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення, місцевий суд, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому основного покарання за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції інкримінованої статті, у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, без конфіскації майна.

Саме такий розмір, вид та форма відбування обвинуваченим основного покарання є необхідними та достатніми для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, судом враховані в тому числі і стан здоров`я обвинуваченого, а також позиція потерпілого з приводу призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , на які посилається в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , проте колегія суддів з врахуванням даних про особу обвинуваченого, пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин, вважає, що наведені обставини істотно не впливають на законність та обґрунтованість прийнятого рішення і не є безумовними підставами для його пом`якшення.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 в частині відшкодування шкоди обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_9 , то вказані доводи також не заслуговують на увагу колегії суддів, з огляду на наступне.

Так, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди здійснюється винним з власної ініціативи до винесення обвинувального вироку суду. Усунення заподіяної шкоди може виявитися, наприклад, у відновленні попереднього стану предмета злочинного посягання, поверненні викраденого або рівноцінного майна, наданні потерпілому коштів, які він витратив у зв`язку зі злочинним посяганням тощо. Добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди має бути повним. У тих випадках, коли воно є частковим, суд може врахувати це як обставину, яка характеризує особу винного.

Як вбачається з матеріалів вказаного провадження, зокрема зберігальної розписки, мотоцикл марки «Мінськ ММВЗ-31121», що був викрадений у потерпілого ОСОБА_9 , повернуто не обвинуваченим ОСОБА_7 , а слідчим після вжиття низки слідчих (розшукових) дій.

Колегія суддів, враховуючи всі обставини і дані про особу ОСОБА_7 , вважає, що немає підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, як на цьому наполягає в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 .

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для зміни постановленого судом вироку, як про це ставиться питання в поданій апеляційній скарзі захисника.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Ямпільського районного суду Сумської області від 11 серпня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.