Справа №585/1395/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/619/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 585/1395/16-к за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 січня 2017 року, за яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований по АДРЕСА_2 ), в силу ст.89 КК України раніше не судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

захисника адвоката ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданих апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_13 просить скасувати вирок суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки стороною обвинувачення не було доведено того, що на момент вчинення злочину він не знаходився за місцем свого постійного проживання, навпаки, ця обставина підтверджується показаннями свідків та іншими доказами, під час його затримання він не міняв свій одяг, показання потерпілої є неправдивими, досудове слідство було проведено однобічно та неповно, не отримані всі докази, які мають суттєве значення для кримінального провадження, огляд на стан алкогольного сп`яніння був проведений неналежним чином, вилучення майна для проведення експертизи було здійснено з порушеннями. Також вказує на порушення при його затриманні і права на захист;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги обгрунтовує тим, що при викладенні фактичних обставин кримінального провадження суд не виклав об`єктивну та суб`єктивну сторони вчиненого злочину, а також не взяв до уваги докази, які підтверджують наявність у обвинуваченого умислу саме на вбивство потерпілої;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_14 просить скасувати вирок суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і закрити кримінальне провадження, оскільки стороною обвинувачення не було надано належних та допустимих доказів причетності ОСОБА_11 до вчинення закінченого замаху на умисне вбивство. При цьому невинуватість останнього підтверджується показаннями експертів, протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілою. Крім того, на одежі та взутті обвинуваченого не було виявлено ні залишків крові, ні кислоти. Відсутні сліди його взуття та крові і в квартирі потерпілої. Прокурором не були спростовані доводи обвинуваченого про те, яким чином на його одежу потрапили сульфати, про пошкодження під його очима, а також про те, що він не міг без дозволу потерпілої потрапити до її помешкання, оскільки там не проживав та не мав ключів. Зазначає, що в основу вироку без згоди сторони захисту покладені показання свідків, які були надані з чужих слів, а тому вони є недопустимими доказами, як і протоколи огляду місця події, огляду предметів, висновки експертів, отримання зразків для експертиз та постанови про визнання речовими доказами. Суд першої інстанції не дав жодної оцінки його клопотанням про визнання доказів недопустимими, не усунув суперечності між показаннями свідка та протоколами огляду місця події, а також не проаналізував належним чином дані, які містяться в роздруківці оператора мобільного зв`язку, не були допитані всі свідки та не отримані інші докази. Крім того, вказує на те, що юридичні особи, на користь яких були стягнуті грошові кошти за лікування потерпілої, не є державними установами та з державного бюджету не фінансуються. Також не було доведено того, що ксерокопії товарних чеків є підтвердженням факту покупки ліків та використання їх за призначенням.

За вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.01.2017 ОСОБА_11 був визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_11 було зараховано в строк відбування покарання час попереднього ув`язнення з 25.01.2015 по 26.01.2017 включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком суду ухвалено стягнути зі ОСОБА_11 :

- на користь держави в особі Фінансового управління виконавчого комітету Роменської міської ради 2956,96 грн. за лікування потерпілої;

- на користь держави в особі Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації 15292 грн. за лікування потерпілої;

- на користь ОСОБА_15 21078 грн. матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до обвинувального акта органами досудового розслідування ОСОБА_11 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 і п.4 ч.2 ст.115 КК України в тому, що він 25.01.2016 близько 02 год. 50 хв., діючи на ґрунті сварки, яка виникла внаслідок ревнощів та відмови дружини проживати разом, взяв дерев`яну палицю і сірчану кислоту високої концентрації та з метою позбавлення життя з особливою жорстокістю прийшов до місця проживання ОСОБА_15 по АДРЕСА_3 . Відчинивши вхідні двері за допомогою дубліката ключа ОСОБА_11 зайшов до будинку, підійшов до ліжка, на якому спала потерпіла та наніс їй сірчану кислоту на голову, обличчя і шию. Від дії сірчаної кислоти, що спричинила сильні фізичні страждання, ОСОБА_15 прокинулася та, побачивши ОСОБА_11 , почала від нього відбиватися руками та ногами, а обвинувачений, з метою подолання опору потерпілої, наніс їй удар дерев`яною палицею по голові та вилив сірчану кислоту на тулуб і кінцівки останньої. Після цього ОСОБА_15 намагалася втекти від ОСОБА_11 , але він наздогнав її, збив з ніг та наніс дерев`яною палицею близько трьох ударів в область голови, доки вона не перестала пручатися. Вважаючи виконаними всі дії, необхідні для досягнення своєї мети, ОСОБА_11 залишив місце вчинення злочину разом із знаряддям його вчинення (дерев`яною палицею), однак злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі. В результаті вказаних дій потерпілій були завдані легкі та тяжкі тілесні ушкодження.

Розглянувши кримінальне провадження та оцінивши досліджені докази, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння (спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку потерпілої і обвинуваченого, що передувала події та їх стосунки), суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діях обвинуваченого ознак замаху на вбивство, оскільки стороною обвинувачення не було надано, а судом не було здобуто доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_11 бажав настання смерті потерпілої. Натомість фактичні обставини кримінального провадження свідчили про наявність у обвинуваченого умислу, спрямованого на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у спосіб, що має характер особливого мучення, у зв`язку з чим суд кваліфікував дії ОСОБА_11 за ч.2 ст.121 КК України та визнав його винним у вчиненні даного злочину.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_12 , які підтримали свої апеляційні скарги, доводи прокурора ОСОБА_10 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вище апеляційні скарги як обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_12 , так і прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_16 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до положень ч.ч.2-4 ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_11 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 і п.4 ч.2 ст.115 КК України в тому, що він з метою позбавлення життя ОСОБА_15 з особливою жорстокістю прийшов до місця мешкання останньої і поки та спала наніс їй сірчану кислоту на голову, обличчя і шию. Коли ОСОБА_15 прокинулася, ОСОБА_17 , з метою подолати опір, наніс їй удар дерев`яною палицею по голові та вилив сірчану кислоту на тулуб і кінцівки останньої, а коли потерпіла намагалася втекти, він наніс їй дерев`яною палицею близько трьох ударів в область голови, доки вона не перестала пручатися. Вважаючи виконаними всі дії, необхідні для досягнення своєї мети, ОСОБА_11 залишив місце вчинення злочину разом із знаряддям його вчинення (дерев`яною палицею), однак злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від його волі. В результаті вказаних дій потерпілій були завдані легкі та тяжкі тілесні ушкодження.

Разом з тим, розглянувши кримінальне провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діях обвинуваченого ознак замаху на вбивство, оскільки під час судового розгляду не було встановлено того, що ОСОБА_11 бажав настання смерті потерпілої, в той час як фактичні обставини свідчать про наявність у обвинуваченого умислу, спрямованого на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень способом, що має характер особливого мучення, у зв`язку з чим суд кваліфікував дії ОСОБА_11 за ч.2 ст.121 КК України та визнав його винним у вчиненні даного злочину.

Згідно п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону, оскільки не всім викладеним в обвинувальному акті обставинам кримінального провадження була дана оцінка. Зокрема, поза увагою суду залишилася та обставина, що згідно пред`явленого обвинувачення ОСОБА_11 під час вчинення злочину застосовував заздалегідь приготовлене знаряддя у виді дерев`яної палиці, якою він наносив удари потерпілій, при цьому кількість таких ударів не відповідає тій кількості, яка зазначена у формулюванні обвинувачення, що було визнано судом доведеним.

Таким чином, суд прийняв рішення про необґрунтованість частини обвинувачення, не навівши у вироку жодних відповідних підстав та мотивів з цього приводу, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

При цьому, призначаючи ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що злочин був вчинений обвинуваченим у стані алкольного сп`яніння та визнав це обставиною, яка обтяжує його покарання, однак органом досудового розслідування такої обставини встановлено не було і в основу обвинувачення не покладалося, та навіть не вказано самим судом першої інстанції при викладенні фактичних обставин вчинення злочину, чим істотно порушено вимоги ч.1 ст.337 КПК України, згідно якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, якими даний випадок не охоплюється.

Також судом першої інстанції не були спростовані доводи сторону захисту про обставини потрапляння на одежу обвинуваченого сульфатів та виникнення пошкоджень під його очима, судом не було достовірно встановлено яким саме чином ОСОБА_11 потрапив у приміщення будинку, незважаючи на те, що він там не проживав і не мав вільного доступу до нього, не були усунуті протиріччя між показаннями свідка та протоколами огляду місця події щодо вилучених речей, хоча вказані обставини мають суттєве значення для прийняття законного та вмотивованого судового рішення у даному кримінальному провадженні. Не знайшли свого відображення у вироку суду і клопотання захисника про визнання недопустимими ряду доказів, про допит свідків і отримання інших доказів.

Крім того, наводячи докази на підтвердження встановлених обставин, суд першої інстанції послався на показання свідків, яка частково були надані ними з чужих слів, зокрема свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , при цьому судом не було з`ясовано у сторін кримінального провадження чи погоджуються вони визнати такі показання доказами, чим порушено ч.4 ст.97 КПК України.

Фактично суд першої інстанції обмежився перерахунком досліджених доказів та не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, хоча право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 р. та національним законодавством України (ст.ст.7-29, п.2 ч.1 ст.372 КПК).

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§29-30).

Ігнорування судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону є також грубим порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., а також сталої практики Верховного Суду України і ЄСПЛ, внаслідок чого можна зробити висновок про те, що необґрунтованість і невмотивованість судового рішення є підставою для його скасування у зв`язку з порушенням норм процесуального права незалежно від доводів апеляційних скарг, оскільки у відповідності до ч.ч.5 і 6 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а згідно ч.3 цієї статті за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

З огляду на вказані вище обставини колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції з мотивів істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, призначивши новий судовий розгляд в суді першої інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду будь-яких клопотань з приводу дослідження доказів щодо зазначених вище обставин від учасників судового провадження не надходило, а апеляційний суд позбавлений можливості їх дослідити за власною ініціативою, що унеможливлює усунення вказаних в апеляційних скаргах істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, задовольнивши таким чином частково апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_16 та захисника ОСОБА_12 .

Що стосується інших доводів апеляційних скарг, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, оскільки порушені цими учасниками судового провадження питання спочатку підлягають ретельній перевірці та безпосередньому дослідженню в судовому засіданні при новому судовому розгляді в суді першої інстанції після скасування вироку, а вже потім при наявності остаточного судового рішення бути предметом перевірки в апеляційному суді, так як суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_11 слід залишити без змін, а саме тримання під вартою, оскільки наявні у кримінальному провадженні ризики не зменшилися, а інший більш м`який запобіжний захід не зможе їм запобігти, у зв`язку з чим заявлене захисником клопотання про зміну запобіжного заходу задоволенню не підлягає. Крім того, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні особливого тяжкого злочину, що має свій раціональний зміст, оскільки тяжкість злочину свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 січня 2017 року задовольнити частково.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 січня 2017 року відносно ОСОБА_23 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.

Запобіжний захід ОСОБА_24 залишити тримання під вартою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4