Дата документу Справа № 332/3428/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/78/18 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №332/3428/14-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2018 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненням прокурора на вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 06 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст.116 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

12 квітня 2014 року приблизно о 21 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані раптово викликаного сильного душевного хвилювання, викликаного почуттям ревності, накопичених образ, розчарування, викликаного повідомленням співмешканки ОСОБА_9 , що вона пішла жити до іншого чоловіка, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_10 , зустрів останнього. Під час розмови з ОСОБА_10 той повідомив, що ОСОБА_9 пішла жити саме до нього.

Перебуваючи в стані раптово викликаного сильного душевного хвилювання, викликаного почуттям ревності, накопичених образ, розчарування, емоційного збудження, викликаного повідомленням ОСОБА_10 , що співмешканка обвинуваченого ОСОБА_9 пішла жити до нього, обвинувачений став розмовляти з потерпілим підвищеним тоном з приводу його вчинку, у відповідь на це потерпілий почав бійку, що обвинувачений сприйняв як тяжку образу з його боку, що суттєво вплинуло на усвідомлений вольовий контроль дій обвинуваченого.

У відповідь на удари потерпілого, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані емоційного збудження, яке суттєво вплинуло на усвідомлений вольовий контроль його дій, викликаний почуттям ревності, накопичених образ, розчарування та тяжкою образою з боку потерпілого, діючи умисно, маючи навики нанесення ударів в спеціальних видах боротьби, якими раніше займався, з метою вбивства, став наносити потерпілому ОСОБА_10 удари кулаками в життєво важливий орган - голову, нанісши не менш чотирьох ударів кулаками в область голови та тулубу, спричинивши, згідно висновку експерта з судової медичної експертизи №139-к від 10.10.2014 року: відкриту черепно-мозкову травму, перелом кісток склепіння та основи черепа з умовним центром на лівій тім`яній кістці, крововиливи під тверду мозкову оболонку в лобній, скроневій, потиличних частках правої напівкулі головного мозку, крововиливи на базальних поверхнях в скроневій та тім`яній частках (субарахноідальні), вогнища забоїв речовини головного мозку в скроневій та тім`яній частках правої півкулі, крововиливи в м`які тканини голови, синці, забиті рани. Причиною смерті потерпілого ОСОБА_10 , яка настала о 16 годині 30 хвилин 14.04.2014 року в приміщенні 5 МКЛ м.Запоріжжя є відкрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа, крововиливи над та під оболонку мозку, вогнищ забоїв головного мозку, ушкоджень шкіри та м`яких тканин голови, що ускладнилися розвитком набряку мозку, дані ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя та знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку зі смертю.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого.

Відповідно до обвинувального акта дії обвинуваченого ОСОБА_7 були кваліфіковані прокурором за ч.2 ст.121 КК. Проте суд першої інстанції дійшов висновку, що така кваліфікація дій обвинуваченого є неправильною та кваліфікував дії обвинуваченого за ст.116 КК, як умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого.

Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї прокурор просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що висновок суду про те, що обвинувачений під час вчинення злочину знаходився в стані раптово виниклого душевного хвилювання повністю суперечить дослідженим в судовому засіданні доказам, відповідно до яких обвинувачений заздалегідь підготувався до вчинення щодо потерпілого насильницьких дій. Відтак, при встановлених обставинах вчиненого злочину, про стан фізіологічного афекту не може йти і мови. Крім того, в обґрунтування свого висновку про перебування обвинуваченого в момент вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання суд послався на висновок судово-психологічної експертизи від 18.12.2014 року, яка проведена ОСОБА_11 . Проте викладач ОСОБА_11 , яка проводила цю експертизу, не атестована як судовий експерт та не мала права взагалі проводити будь-які експертизи.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який повністю підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти скарги та просили вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, на переконання судової колегії, оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає.

Відповідно до ст.411 КПК судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Так, в матеріалах кримінального провадження наявний висновок судово-психологічної експертизи від 18.12.2014 року, яка проведена ОСОБА_11 (т.1 а.п.155-163). Відповідно до висновків зазначеної експертизи в момент скоєння злочину ОСОБА_7 перебував в стані раптово виниклого душевного хвилювання, тобто фізіологічного афекту.

Разом з тим, у справі також була проведена судово-психіатрична експертиза №476 (т.3 а.п.99-104), яка по суті має ознаки комісійної, оскільки в ній брав участь судовий експерт-психолог ОСОБА_12 , який зазначив, що ОСОБА_7 під час вчинення ним злочину не виявляв характерних феноменологічних ознак особливого емоційного стану, а саме трьохфазності. Дії його були цілеспрямовані, ситуацію він представляв у повному обсязі, при цьому відмічав свої почуття, послідовність як своїх дій так дій потерпілого, зберігав мовний контакт. Не виявляв автоматизму дій та ознак пост афективної виснаженості (астенії). Усвідомлював всю ситуацію вцілому, відзначаючи куди наносив удари. Події розвивались поступово, не були раптовими (спочатку сварка, взаємні образи, бійка). Ситуація для ОСОБА_7 була знайомою та звичною. Припинення протиправних дій ОСОБА_7 було зумовлено не виснаженням, а припиненням рухів потерпілого. Пост кримінальна поведінка обвинуваченого була цілеспрямованою та послідовною.

Між тим, суд у вироку протиріччя між висновками зазначених експертиз не усунув та не надав жодної оцінки висновкам судово-психіатричної експертизи №476 зокрема наведеним судовим експертом-психологом обставинам, чим допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, пославшись в обґрунтування свого висновку про перебування обвинуваченого під час вчинення злочину в стані сильного душевного хвилювання, на висновок судово-психологічної експертизи від 18.12.2014 року, проведеної ОСОБА_11 , суд не звернув уваги на ту обставину, що відповідно до реєстру атестованих судових експертів ОСОБА_11 в якості експерта за експертною спеціальністю психологічні дослідження, не значиться.

Також колегія суддів звертає увагу і на те, що відповідно до обвинувального акта дії ОСОБА_7 були кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. При кваліфікації дій за ч.2 ст.121 КК у особи має місце умисел по відношенню до заподіяння тілесного ушкодження і необережність щодо смерті потерпілого.

Перекваліфікувавши дії обвинуваченого ОСОБА_7 на ст.116 КК, тобто на умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, суд, тим самим, вже дійшов висновку про наявність у обвинуваченого непрямого умислу на спричинення смерті потерпілому.

Між тим, як під час апеляційного розгляду так і під час судового розгляду в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 категорично заперечував наявність у нього умислу на вбивство потерпілого він не передбачав настання його смерті.

Проте, даній обставині суд першої інстанції жодної оцінки не надав та не навів у вироку належного обґрунтування свого висновку щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 умислу на вбивство потерпілого, не вказав його вид. Не навів обставин, мотивів і доказів, за яких він дійшов такого висновку.

Зважаючи на зазначене, судова колегія позбавлена можливості прийняти за таких обставин законне і обґрунтоване рішення.

Таким чином, вирок суду, яким ОСОБА_7 визнано винним за ст.116 КК, не можна визнати обґрунтованим, правильність перекваліфікації його дій зі ст.121 на ст.116 КК є досить сумнівною, а тому таке судове рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Під час нового судового розгляду суду належить усунути наведені в даній ухвалі суду недоліки, перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора та ухвалити законне і обґрунтоване рішення з повним дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу з доповненням прокурора задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 06 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 в цій справі скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4