Апеляційний суд Рівненської області
_________________________________________________копія:______
У Х В А Л А
Іменем України
04 жовтня 2017 року м.Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000068 відносно ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Михайлівка, Рівненського району, Рівненської області, проживає у АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України;

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 20 червня 2017 року;

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого (цивільного відповідача) ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої (цивільного позивача) ОСОБА_8 ,

представника потерпілої-адвоката ОСОБА_9 ;

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить змінити вирок Рівгненнського міського суду Рівненської області від 20 червня 2017 року відносно ОСОБА_4 в частині вирішення заявленого по справі цивільного позову, а саме в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_8 23500 (двадцяти трьох тисяч п`ятисот) грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, і в частині прийнятого судом рішення про стягнення з його підзахисного на користь ОСОБА_8 грошових коштів, витрачених нею на правову допомогу. Відповідно, просить зменшити розмір суми, що підлягає стягненню з його підзахисного ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди та відмовити у задоволенні цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого витрат на правову допомогу потерпілої ОСОБА_8 на користь останньої.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн., без позбавлення права керувати транспортними засобами. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 23500 (двадцять три тисячі п`ятсот) грн. моральної шкоди та 10000 (десять тисяч) грн. витрат на правову допомогу. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_8 відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь держави 5544 (п`ять тисяч п`ятсот сорок чотири) грн. 28 (двадцять вісім) коп. витрат на залучення експерта. Судом також було вирішено питання щодо речових доказів.
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник ОСОБА_5 вказує, що вирок суду неналежним чином умотивований в частині, що стосується вирішення судом цивільного позову по справі. Зокрема вказує, що сума, яка за рішенням суду першої інстанції підлягає стягненню з його підзахисного в рахунок моральної шкоди є завищеною та такою, що не відповідає засадам розумності та справедливості. Зазначає, що її розмір в грошовому еквіваленті та яку визначив суд, не в повній мірі відповідає характеру та обсягу стрждань, які зазнала потерпіла, а в оскаржуваному судовому рішенні, згідно ст.370 КПК України, з цього приводу відсутні будь-які твердження, якими керувався суд. Що стосується витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_8 то докази, якими потерпіла сторона підтверджувала такі витрати, подавались стороною після дослідження судом доказів, тобто всупереч встановленому законом порядку, а довідка-рахунок, яку потерпіла покладала в основу підтвердження оплати сум на залучення представника, не може бути належним доказом.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу сторони захисту, потерпіла ОСОБА_8 вказує, що вимоги скарги є необгрунтованими та безпідставними, оскільки судом першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню із обвинуваченого на її користь було враховано всю глибину та тривалість страждань, викликаних дорожньо-транспортною пригодою, а витрати на правову допомогу належним чином підтверджені документально. Просить вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу захрсника-адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

До початку апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 подав до суду заяву, в якій просить звільнити його від відбування покарання, призначеного вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 20 червня 2017 року на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» у зв`язку з тим, що він має на утриманні чотирьох дітей, вперше притягується до кримінальної відповідальнолсті, вчинений ним злочин є неумисним і відноситься до категорії невеликої тяжкості.

За вироком суду першої інстанції, 03 січня 2017 року приблизно о 19-й год. 10 хв., ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Mitsubishi Colt», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Київська зі сторони вулиці Данила Галицького в напрямку вулиці Федорова в м.Рівне, поблизу будівлі АЗС, що по вул.Київська, 84, в м.Рівне, в порушення вимог п.10.1 та п.10.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі -Правила дорожнього руху), виконуючи маневр розвороту поза перехрестям не з крайнього лівого положення на проїзній частині, не переконався в безпечності такого маневру для інших учасників дорожнього руху, не надав дорогу автомобілю «Skoda Fabia», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , яка рухалась в лівій смузі в попутному напрямку позаду нього та допустив зіткнення з вказаним автомобілем. У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому променевої кістки лівого передпліччя, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалості розладу здоров`я.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 та його підзахисного, які просили задовольнити апеляційну скаргу та подану ОСОБА_4 заяву про застосування амністії, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та не заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_4 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», думку потерпілої ОСОБА_8 та її представника адвоката ОСОБА_9 , які апеляційну скаргу не підтримали та висловили прохання про залишення вироку суду без змін, одночасно висловивши прохання про відмову в задоволенні заяви обвинуваченого щодо застосування ЗУ «Про амністію у 2016 році» відносно ОСОБА_4 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши заяву обвинуваченого ОСОБА_4 колегія суддів прийшла до таких висновків.
Главою дев`ятою КПК України встановлений порядок відшкодування (компенсації) шкоди у кримінальному провадженні та процедура пред`явлення цивільного позову.
З апеляційної скарги сторони захисту вбачається, що вирок суду оскаржується виключно в частині вирішення судом першої інстанції, заявленого по справі цивільного позову, а тому колегією суддів апеляційного суду вирок суду першої інстанції, згідно ст.404 КПК України, перевірятиметься лише в частині вирішення судом цивільного позову.
ОСОБА_4 визнаний винним судом першої інстанції у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Колегія суддів повністю погоджується з призначеним обвинуваченому основним покаранням у виді штрафу та висновком суду щодо недоцільності призначення додаткового покарання обвинуваченому з урахуванням усіх обставин вчинення ним злочину, відсутності умислу та характеризуючих даних на особу ОСОБА_4 та вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №14 від 23 грудня 2005 року (з подальшими змінами та доповненнями) «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» потерпілий, якому внаслідок учинення транспортного злочину заподіяно моральну, фізичну чи майнову шкоду, вправі пред`явити цивільний позов про її відшкодування, який має бути розглянутий разом із кримінальною справою (кримінальним провадженням) і, таке ж право потерпілого, закріплене положеннями ч.1 ст.128 КПК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 129, 374 КПК України та роз`яснень, викладених у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» №5 від 29 червня 1990 року (з наступними змінами), постановляючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав та розміру цивільного позову, задовольняє цивільний позов повністю чи частково або відмовляє в ньому. У мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду. При цьому, приймаючи рішення з цього питання на грунті ретельно досліджених законних підстав та розміру заявленого цивільного позову, суд має керуватися відповідним матеріальним законом.
Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, в тому числі заподіянням шкоди здоров`ю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка його заподіяла.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру відшкодування моральної шкоди за цивільним позовом потерпілої, виходив із засад розумності та справедливості та визначив її розмір у сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. та, з урахуванням сплачених обвинуваченим 1500 (однієї тисячі п`ятисот) грн. визначив остаточний її розмір у сумі 23500 (двадцять три тисячі п`ятсот) грн.
Відповідно до вимог ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка заподіяла моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Такі ж обставини, тобто ті, які повинен ураховувати суд при вирішенні даного питання, містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Зокрема у постанові зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), та з урахуванням інших обставин справи. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 128, 129 КПК України, також і норм матеріального закону, а саме ст.ст. 23, 1167 ЦК України, виходячи із засад розумності та справедливості, частково задовольнивши цивільний позов потерпілої в цій частині, обґрунтовано визначив її розмір в сумі 23500 (двадцять три тисячі п`ятсот) грн., з урахуванням, як душевних, моральних страждань потерпілої ОСОБА_8 , характеру спричинення та наслідків тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і інших обставин кримінального провадження, зокрема матеріального (сімейного) стану обвинуваченого, наявності в нього на утриманні дітей тощо.
Доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_5 про зміну вироку суду в цій частині та постановлення ухвали про зменшення розміру моральної шкоди, що підлягає стягнення з його підзахисного ОСОБА_4 на користь потерпілої , колегія суддів уважає безпідставними.
Щодо прийнятого судом рішення про відшкодування на користь потерпілої ОСОБА_8 витрат на правову допомогу та, які остання понесла у зв`язку з наданням їй послуг адвоката в суді, колегією суддів встановлено наступне.
Відповідно до ч.1 ст.118 КПК України, процесуальні витрати складаються, в тому числі і з витрат на правову допомогу.
У відповідності до вимог ч.1 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
З вироку суду вбачається, що визначаючи розмір понесених потерпілою ОСОБА_8 витрат на правову допомогу, суд досліджував, надану в судовому засіданні потерпілою сторною довідку-розрахунок від 19 червня 2017 року, складену за результатами надання юридичних послуг з якої убачається, що між адвокатським об`єднанням «Павло Луцюк і Патрнери» та ОСОБА_8 було укладено договір про надання правової допомоги від 04 січня 2017 року, згідно якого ОСОБА_8 надавалась правова допомога, були надані консультації, роз`яснення тощо.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному проваджені підлягають доказуванню, у тому числі, й вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Також з вищевказаної довідки слідує, що усі юридичні послуги з боку адвокатського об`єднання потерпілій ОСОБА_8 були надані за період з 04 січня 2017 року по 19 червня 2017 року та загальна вартість таких послуг становить 10000 (десять тисяч) грн..
Разом з тим, у матеріалах кримінального провадження відсутній договір про надання правової допомоги від 04 січня 2017 року, чи його фотокопія, що враховується колегією суддів, та згідно ст.ст. 91, 92 КПК України згадана довідка-розрахунок, яку суд поклав в основу прийнятого рішення в цій частині, колегією суддів не може визнаватись належним доказом по справі.
Крім того, з долученої до цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 фотокопії платіжного доручененя № від 22 лютого 2017 року, яку суд поклав також в основу прийнятого рішення про стягнення грошових коштів з обвинуваченого на оплату правової допомоги потерпілої убачається, що кошти в сумі 10000 (десять тисяч) грн. були сплачені на користь адвокатського об`єднання «Павло Луцюк і Патрнери» гр-м (-ою) ОСОБА_10 ..
Потерпіла ОСОБА_8 у ході апеляційного розгляду кримінального провадження пояснила, що ОСОБА_10 це її батько та платіж здійснював сае він, однак жодних документів, які б підтверджували їх сімейні зв`язки в суді апеляційної інстанції потерпіла суду не надала, що також ставить під сумнів дане платіжне доручення, що стосується прийняття його судом - як доказу по справі.
Пунктом другим ч.1 ст.407 та положеннями ст.408 КПК України надано право суду апеляційної інстанції змінити вирок суду першої інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги.
Таким чином, доводи захисника-адвоката ОСОБА_5 знайшли своє підтвердждення в ході апеляційного розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України, а тому вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову підлягає зміні.
08 вересня 2017 року вступив в законну силу Закон України «Про амністію у 2016 році», у відповідності до п.«в» ч.1 ст.1 якого, передбачено, що звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіби, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 КК України, осіоби, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, які не позбавлені батьківських прав та які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
За таких обставин, з урахуванням того, що у ОСОБА_4 на утриманні перебуває четверо неповнолітніх дітей, він підлягає звільненню від відбування покарання, призначеного судом першої інстанції, а саме у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн., на підставі вищевказаної норми закону.
На підставі п.«в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_4 -адвоката - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 20 червня 2016 року відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст.286 КК України - змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку абзац третій із вказівкою суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 10000 (тесяти тисяч) грн. витрат на правову допомогу.

У задоволенні пред`явленого ОСОБА_8 до ОСОБА_4 цивільного позову в частині пред`явленої вимоги про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 витрат на правову допомогу - відмовити.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п.«в» ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного судом першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення цим судом та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя-доповідач: ОСОБА_1