09.10.2017
Справа № 126/295/16-к
Провадження по справі № 1-кп/150/51/17
УХВАЛА
09 жовтня 2017 року Колегія суддів Чернівецького районного суду Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участі: прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у залі судових засідань у закритому судовому засіданні, справу за обвинувальним актом по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000942 від 22.12.2015 про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колінцівці Хотинського району Чернівецької області, громадянина України, українця, освіта неповна середня, не одруженого, не працюючого, раніше судимого 01.10.2013 Хотинським районним судом за ч.3 ст.185 КК України до обмеження волі строком два роки шість місяців двадцять п`ять днів, проживаючого по АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
В провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.
Стороною обвинувачення заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки ризик, визначений ухвалою про обрання запобіжного заходу, не відпав, при цьому термін дії даної ухвали закінчується 11 жовтня 2017 року.
Обвинувачений та його захисник віднесли вирішення клопотання прокурора на розсуд суду.
Заслухавши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , думку учасників судового процесу з приводу поданого клопотання, колегія судів виходить із наступного.
Згідно із ч.4 ст.176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.
Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування (продовження) запобіжного заходу є забезпечення виконання (…), обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також, в тому числі, запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Частиною 2 статті 177 КПК України встановлено, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави (…), суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
В п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено: «що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (…). Мета затримання для допиту полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (…). Однак, вимога, що підозра має ґрунтуватися на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (…)».
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні зґвалтування відносно неповнолітньої з застосуванням фізичного насильства, правова кваліфікація злочину ч.3 ст.152 КК України, на досудовому розслідуванні він повідомлений про підозру у вчиненні цього злочину, обвинувальний акт щодо нього надійшов до суду.
Таким чином, наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.
Втім, реалізуючи положення ч.5 ст.199 КПК України, слідчий суддя, а також суд відповідно до ч.3 ст.331 КПК України мають враховувати, що після спливу певного часу (строку дії попередньої ухвали) саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані розглянути можливість обрання альтернативних запобіжних заходів чи навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою (рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі «Прокопенко проти України», від 05 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України»).
Тому, колегія суддів при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу враховує також наявність ризиків переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки, будучи раніше судимим ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні нового злочину, відповідальність за який передбачено ч.3 ст.152 КК України.
При цьому, колегія суддів враховує вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину до 12 років позбавлення волі; його вік; відсутність у обвинуваченого сталих соціальних зв`язків, постійного місця проживання, роботи, негативну характеристику із місць тимчасового проживання.
З врахуванням наведеного вище колегія суддів вважає, що наявні підстави для продовження запобіжного заходу, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам перешкоджати кримінальному провадженню, ухилятися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.
При цьому, колегія суддів виходить з того, що статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійснення з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.
Отже, для запобігання ризикам, вказаним у ст.177 КПК України, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинуваченого, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, колегія суддів вважає виправданим продовження строку застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого КПК України (ч.4 ст.197 КПК України).
Строк дії ухвали про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч.1 ст.197 КПК України).
За правилами ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який вчинено із застосуванням насильства. Зважаючи на злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та обставини вчинення кримінального правопорушення колегія суддів не вбачає підстав для визначення розміру застави.
Таким чином, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись статтями 177, 199, 314, 315, 316, 317 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 задоволити.
Запобіжний захід ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України продовжити на шістдесят діб з 17 години 40 хвилин 11 жовтня 2017 року до 17 години 40 хвилин 10 грудня 2017 року.
Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області через Чернівецький районний суд Вінницької області протягом семи днів з моменту її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення і припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 284, 288, п.2 ч.2 ст.314, ч.6 ст.340, ст.417, п.3 ч.1 ст.346 КПК України.
Головуючий - суддя ОСОБА_8

Суддя: ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3