АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/571/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/446/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2017 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі кримінальне провадження: №0000011 від 07.01.2015р.щодо:

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлограда Дніпропетровської
області, одруженого, освіта середня спеціальна,
має на отриманні двох неповнолітніх дітей,
зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 ,
раніше судимого:
-25 листопада 1999 р. Першотравенським міським судом
Дніпропетровської області за ч.2 ст.141, ч.2 ст.206, ст.42 КК
України (1960 р.) до покарання у виді позбавлення волі
строком на 3р.;
-31 травня 2005р. Петропавловським районним судом
Дніпропетровської області за ч.3 ст.296 КК України до
покарання у виді позбавлення волі строком на 3р.,
на підставі ст.75 КК України звільненено від
відбування покарання з випробуванням строком на 2р.;
-02 жовтня 2009 р. Першотравенським міським судом
Дніпропетровської області за ч.3 ст.296, ч.4 ст.296, ч.2
ст.377, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді
позбавлення волі строком на 8р.;
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області
вирок зміненено: засуджено за ч.3 ст.296 КК України
до покарання у виді позбавлення волі строком на 4р.,
за ч.4 ст.296, ч.2 ст.377 КК України вирок скасовано,
справу повернуто на новий судовий розгляд;
-23 листопада 2011 р. Першотравенським міським судом
Дніпропетровської області за ч.4 ст.296, ч.2 ст.377, ч.4
ст.70, ст.71 КК України - до покарання у виді
позбавлення волі строком на 8 р.;
-23 лютого 2012 р. ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області вирок змінено: за ч.2 ст.377
КК України вирок скасовано; засуджено за ч.4 ст.296, ч. 4 ст.70,
ст.71 КК України - до покарання у виді позбавлення волі строком на 7р.;
20 липня 2012 р. на підставі постанови Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2012 р.
умовно-достроково звільненого на 1р. 6дн.;
-20 березня 2013р. Ялтинським міським судом Автономної
Республіки Крим за ч.1 ст.121, ч.1 ст.71 КК України до
покарання у виді позбавлення волі строком на 7р.,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.125 КК України за апеляційними скаргами: обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні на вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 березня 2017р.

Вироком Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 березня 2017р., ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання: за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 9р.; за ч.2 ст.125 КК України у виді обмеження волі строком на 1р., на підставі ч.1 ст.70, 72 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9р.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання, частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Ялтиського районного суду Автономної Республіки Крим від 20 березня 2013р. за ч.1 ст.121, ч.1 ст.71 КК України у виді 7 років позбавлення волі, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 11р.
Вирішено питання по речовим доказам і процесуальним витратам.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_9

представник потерпілого ОСОБА_10

обвинувачений ОСОБА_6

захисники обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі, просить скасувати вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 29.03.2017р., ухвалити новий виправдувальний вирок.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в апеляційних скаргах, просять скасувати вирок суду першої інстанції відносно їх підзахисного ОСОБА_6 та ухвалити свій вирок, яким виправдати обвинуваченого у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні в апеляційній скарзі, просить вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 29.03.2017р. щодо ОСОБА_6 , змінити, зазначивши в мотивувальній частині судового рішення, як доказ, який спростовує показання ОСОБА_6 - постанову про закриття кримінального провадження №0000303 від 23.02.2017р., заливши вирок в іншій частині, без змін.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.125 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_6 , відбуваючи покарання у виді позбавлення волі на території Софіївської виправної колонії №45 управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області, відповідно до вироку Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 20 березня 2013., за яким він засуджений за ст.121 ч.1, ст.71 ч.1 КК України до семи років позбавлення волі вчинив кримінальні правопорушення при таких обставинах.
ОСОБА_6 , 06 січня 2015р. приблизно о 13.00 год., з метою з`ясування стосунків із засудженим ОСОБА_12 , прийшов до приміщення палати №12 терапевтичного відділення Міжобласної лікарні для засуджених, розташованої в Софіївській виправній колонії № 45, в с.Макорти Софіївського району Дніпропетровської області, де на стаціонарному лікуванні знаходився ОСОБА_12 .
Перебуваючи в палаті №12 терапевтичного відділення вказаної установи між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин почалась сварка, яка переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_6 , розуміючи, що в палаті №12 сторонніх осіб не має, діючи умисно та протиправно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень засудженому ОСОБА_12 , став завдавати йому численних ударів кулаками та ногами в життєво важливі органи, а саме: область голови та тулуба, завдавши при цьому не менше 10 -15 ударів в область голови, з яких не менше 2-х ударів в область її волосяної частини, чим заподіяв ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді ушкоджень м`яких тканин голови - синців обличчя, крововиливів у слизові оболонки та м`які покривні тканини голови, забиті рани лівої скронево-тім`яної області, потиличної області, вогнищевих крововиливів під м`які мозкові оболонки, крововиливів у шлуночки мозку, та численних ударів в область тулуба, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді деформації груді, переломів ребер з ушкодженням пристінкової плеври та крововиливами навколо переломів: по правій середньо-ключичній лінії 3-7 ребер, по правій передньо-паховій лінії 2, 3 ребра, по правій лопатковій лінії 3, 4, 6-12 ребер; 2-10 ребер по лівій середньо - ключичній лінії, від 7 ребра по лівій передано-паховій лінії по 9 ребро по лівій лопатковій лінії, по лівій біля грудній лінії 2, З, 8 ребер по лівій передньо-паховій лінії 2, 3, 4 ребер; вогнищевого крововиливу розміром 4x6 см. В проекції 2, 3 поперекових хребців; переломів верхніх осей лівої та правої лопаток; перелому грудини в 4 міжребер`ї; лівобічного пневматорексу - позитивна проба Сумцова , гемоторакс - 200 мл. крові у лівій та правій плевральній порожнині.
Смерть ОСОБА_12 , згідно висновку експерта №59 від 19.01.2015, настала від закритої тупої травми тіла у вигляді множинних ушкоджень в області голови та грудної клітини з ушкодженням головного мозку, переломів ребер, лопаток, грудини, внаслідок травматичного шоку, що й стало безпосередньою причиною його смерті.
Після доведення свого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень до завершення, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, залишивши засудженого ОСОБА_12 в палаті №12 терапевтичного відділення вказаної установи, де останній від отриманих тілесних ушкоджень, в проміжок часу з 13.30 год. до 15.00 год. цього ж дня, помер на місці події.
Окрім того, 06 січня 2015р., приблизно о 13.30 год. ОСОБА_6 , вийшовши з палати №12 терапевтичного відділення вказаної установи, з метою з`ясування стосунків із засудженим ОСОБА_13 , зайшов до приміщення палати №7, що знаходиться навпроти палати №12, в якій на стаціонарному лікуванні знаходився ОСОБА_13 , між ними, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розпочалась сварка, яка переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_6 , діючи умисно та протиправно, з метою завдання тілесних ушкоджень, кулаками правої та лівої руки наніс ОСОБА_13 більше п`яти ударів в область голови та обличчя, чим заподіяв останньому, згідно висновку експерта №29 від 08 січня 2015 р., тілесні ушкодження у вигляді забійної ранки слизової оболонки нижньої губи ліворуч, забою м`яких тканин синців та саден обличчя, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше шести днів, а також - закритого перелому кісток носу, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день).
Обвинувачений ОСОБА_6 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, не оспорюючи вчинення злочину за ч.2 ст.125 КК України, вказує на те, що суд першої інстанції ухвалив вирок з порушенням норм кримінального та кримінального процесуального закону, є незаконним і необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.ст.370, 374 КПК України, вважає, що призначене йому покарання за своїм видом і розміром є явно несправедливим внаслідок суворості.

Обвинувачений вважає, що при ухваленні вироку щодо нього, суд першої інстанції також порушив вимоги ст.ст.410, 411, 412, 413, 414 КПК України.

ОСОБА_6 вказує на те, що, як під час досудового слідства, так і в судовому засіданні не були повно, дослідженні обставини кримінального провадження, що призвело на його думку до хибних висновків суду про його винуватість у вчиненні злочину за ч.2 ст.121 КК України, а саме його причетності до спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , які призвели до смерті останнього.

Обвинувачений зазначає, що у вироку, суд першої інстанції не обґрунтував свого рішення, щодо ОСОБА_14 , який неодноразово давав показання і наполягав на тому, що саме він спричинив потерпілому ОСОБА_12 тяжкі тілесні. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які підтверджують його непричетність до вчинення злочину щодо ОСОБА_12 , також вважає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги пояснення потерпілого ОСОБА_13 та свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та інших, які не були присутні на місці події 06.01.2015р. в палаті №12 терапевтичного відділення Міжобласної лікарні для засуджених, розташованій в Софіївській виправній колонії №45, а чули про обставини скоєного злочину від працівників адміністрації колонії, які викладали інформацію умисно, спотворюючи факти події.

Обвинувачений вказує на порушення вимог ст.ст.55-58 КПК України щодо визнання в якості представника потерпілого співробітника Софіївської виправної колонії №45 ОСОБА_10 , який на його думку у зв`язку з вимогами кримінального процесуального закону не може біти представником потерпілого ОСОБА_12 , що свідчить про істотні прошення судом першої інстанції вимог ст.412 КПК України.

Обвинувачений вказує і на те, що при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі строком на 11р., суд першої інстанції порушив вимоги ст.ст.65,66, 414 КПК України, оскільки призначене йому покарання за своїм видом і розміром є явно несправедливим внаслідок його суворості, він вважає, що, призначаючи покарання, судом не було враховано, що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочку ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що він одружений і має стійкі соціальні зв`язки, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України і категорично не визнав вину у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, що він активно сприяв встановленню істини у справі, давав правдиві свідчення, брав участь у слідчих діях.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_8 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу, не оспорюючи вчинення ОСОБА_6 злочину за ч.2 ст.125 КК України, вважає, що вирок суду першої інстанції в частині його засудження за ч.1 ст.121 КК України підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Захисник вказує на те, що обвинувачений не визнав своєї вини у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть потерпілого ОСОБА_12 .

Зазначає, що суд першої інстанції, пославшись у вироку, як на докази вини ОСОБА_6 ряд письмових доказів, таких, як протокол огляду трупа, протоколи огляду місця події, протоколи проведенні слідчих експериментів, висновки судово-медичної експертизи трупа, висновки додаткової судово-медичної експертизи трупа, та інші висновки експертів, показання свідків, не звернув уваги на те, що ні один із допитаних у судовому засіданні свідків, крім ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не були очевидцями злочину.

Захисник зазначає, що свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 в судовому засіданні пояснили, що не бачили, хто наносив тілесні ушкодження ОСОБА_12 , але кожен з них щось чув з палати №12 де сталася подія злочину.

З пояснень свідків ОСОБА_25 і ОСОБА_26 , які є співробітниками виправної колонії №45 вбачається, що при обході колонії, вони тричі, з інтервалом в 20-25 хв., перевіряли палату №11, де знаходилися ОСОБА_15 , ОСОБА_14 і ОСОБА_6 , починаючи з 12.15 год., але будь-якого шуму та звуків бійки вони не чули.

Захисник вказує на те, що суд незаконно визнав належним і допустимим доказом по справі, пояснення потерпілого ОСОБА_13 , який пояснював, що він, перебуваючи у палаті №7, із незачиненими дверима, чув голоси ОСОБА_6 і ОСОБА_12 , однак не чув суть їх розмови, пізніше він бачив на спортивному костюмі ОСОБА_6 і його руках сліди крові, які останній витер рушником.

Зазначає, що ОСОБА_14 і ОСОБА_15 були єдиними свідками події, яка сталася 6 січня 2015р. в палаті №12, це підтверджується поясненнями ОСОБА_14 в судовому засіданні, який вказував, що після того, як ОСОБА_6 покинув палату №12, між ним і потерпілим ОСОБА_12 відбулася сварка, в ході якої він наносив удари потерпілому, скільки і куди він не пам`ятає, а ОСОБА_6 зайшов до палати після бійки, поклавши ОСОБА_12 на ліжко. Пояснення ОСОБА_14 узгоджуються із поясненнями ОСОБА_15 .

Вказує на те, що висновки судово-медичної експертизи не дають відповіді про те, від чиїх дій наступила смерть потерпілого, тому цей доказ не може бути доказом вини обвинуваченого ОСОБА_6 , висновок судово-медичної молекулярної-генетичної експертизи №152 від 14 квітня 2015р., яким встановлено, що сліди крові виділені з підкладки шкіряної куртки ОСОБА_6 співпадають з генотипом потерпілого ОСОБА_12 , не може бути доказом вини ОСОБА_6 , оскільки поясненнями свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 встановлено, що після бійки між ОСОБА_14 та потерпілим, обвинувачений підіймав останнього і клав його на ліжко.

Сторона захисту, також звертає увагу на те, що на одежі та взутті ОСОБА_14 , згідно висновку судово-медичної експертизи №140 від 27.01.2015р. встановлена наявність крові людини, яка може належати або потерпілому ОСОБА_12 або ОСОБА_14 , оскільки кров потерпілого і ОСОБА_14 ідентичні між собою та належать до однієї групи, що встановлено висновком судово-медичної імунологічної експертизи №48 від 27.01.2015р. та актом судово-медичного дослідження №20 «Криворізьке відділення СМЕ» від 09.01.2015р.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги і доповнення до неї вказує на незаконність судового рішення щодо ОСОБА_6 в частині його засудження за ч.2 ст.121 КК України, посилаючись на те, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що судове рішення ухвалене з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, є необґрунтованим і невмотивованим.

Захисник ОСОБА_7 вважає, що суд першої інстанції дослідив докази з порушенням вимог ст.94 КПК України і не навів у вироку достатніх підстав прийнятого рішення.

Захисник наголошує на тому, що висунуте ОСОБА_6 обвинувачення за ч.2 ст.121 КК України ґрунтується на припущеннях і суб`єктивній позиції досудового розслідування та сторони обвинувачення, суд першої інстанції не взяв до уваги показання обвинуваченого, який в судовому засіданні наполягав на своїй непричетності до вчиненого щодо ОСОБА_12 злочину, вказуючи на те, що частина доказів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує доведеність його вини, була зібрана в результаті необ`єктивного та упередженого слідства. Зазначає що у обвинуваченого з потерпілим ніколи не було поганих стосунків, в день події 6 січня 2015р. між ним і ОСОБА_12 не було сварки і бійки, як стверджується у обвинувальному акті.

Зазначені обставини, як зазначає захисник, підтвердили у судовому засіданні, допитані під присягою свідки ОСОБА_14 (30.11.2015р.), ОСОБА_15 (13.06.2016р.) та ОСОБА_27 (06.10.2016р.).

ОСОБА_7 звертає увагу, що обвинувачений не заперечував, що заходив до палати №12 у день події, однак це відбулося після того, як закінчилася бійка між потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , що він підіймав з підлоги і клав на ліжко потерпілого, від чого на його одежі могли залишитися сліди крові ОСОБА_12 .

Захисник вказує на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у даному кримінальному провадженні відбулася підміна суб`єкта злочину, при цьому зазначає, що 10.01.2015р. в рамках кримінального провадження №0000011 без перевірки пояснень засудженого ОСОБА_14 до його причетності у вчиненні злочину щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_6 було вручено повідомлення про підозру у кримінальному правопорушенні. Вважає, що пояснення свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , ОСОБА_28 , які не були очевидцями події, однак на слух впізнали голос ОСОБА_6 , не можна вважати належними і допустимими доказами, оскільки суд не звернув уваги на те, що стороною обвинувачення не визначено ідентифікаційних ознак за якими дані свідки впізнали в закритій кімнаті голос ОСОБА_6 , оскільки не проведено відповідних процесуальних дій та експертиз, при цьому наголошує, що зазначені свідки є повністю залежними від адміністрації Софіївської виправної колонії. №45.

Захисник вказує на те, суд залишив поза увагою допущені стороною обвинувачення істотні порушення вимог ст.ст.55, 58 КПК України, оскільки безпідставно залучено у якості потерпілого Софіївську виправну колонію №45, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому ОСОБА_7 зазначає, що адміністрацією виправної колонії у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 штучно були створені умови для підміни суб`єкта злочину: засудженого ОСОБА_14 , від дій, якого 06.01.2015р. в палаті №12 терапевтичного відділення Софіївської виправної колонії №45 наступила смерть потерпілого ОСОБА_12 , що об`єктивно підтверджується показаннями самого ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_7 наголошує на тому, що сторона обвинувачення поза розумним сумнівом не довела винуватості ОСОБА_6 в інкримінованому йому за ч.2 ст.121 КК України злочині, а тому усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитися на користь його підзахисного ОСОБА_6 .

Прокурор, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, вказує, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

При цьому, прокурор зазначає, що під час допиту свідка ОСОБА_14 судом першої інстанції останній дав покази, що саме він спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 , після чого, судом виділено матеріали відносно ОСОБА_14 за ч.1 ст.115 КК України та направлено в Софіївський ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області для проведення досудового розслідування.

23 червня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України за № 0000303.

27 лютого 2017 року слідчим Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, тобто свідчення ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження .

28 лютого 2017 року судом досліджено постанову про закриття кримінального провадження №0000303 від 27 лютого 2017 року та долучено до матеріалів судової справи, проте в мотивувальній частині вироку в порушення ч.4 ст.370, п.2 ч.3 ст.374, п.3 ч.1 ст.411 КПК України, п.9 та п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 р №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» не зазначено вказану постанову як доказ, що спростовує покази ОСОБА_6 про те, що нібито тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 спричинив свідок ОСОБА_14 .

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційної інстанції, підтримав свою і захисників апеляційні скарги, просив їх задовольнити в повному обсязі, скасувати вирок суду першої інстанції в частині його засудження за ч.2 ст.121 КК України, проте вважав за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_29 : ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , кожен окремо підтримали апеляційні скарги, а адвокат ОСОБА_11 , підтримала апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , кожного окремо, просили їх задовольнити , скасувати обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 , проте вважали за необхідне призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Прокурор, в судовому засіданні при апеляційному розгляді, підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просила змінити рішення суду відносно ОСОБА_6 , з підстав, викладених у апеляційній скарзі, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції, зазначивши, в мотивувальній частині вироку постанову про закриття кримінального провадження №0000303 від 27 лютого 2017р., як доказ, що спростовує покази ОСОБА_6 про те, що нібито тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_12 спричинив свідок ОСОБА_14 , заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Представник потерпілого ОСОБА_10 , в судовому засіданні під час апеляційного розгляду, вважав вирок суду законним і обґрунтованим, підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні і заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судового засіданні в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційних скарг сторони захисту - захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора у кримінальному провадженні, вивчила матеріали кримінального провадження, протоколи судових засідань, прослухала технічний запис судових засідань, і встановила, що суд першої інстанції, всебічно, повно, й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку дійшовши обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_6 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 т.121 КК України, ч.2 ст.125 КК України, і з такими висновками колегія суддів погоджується, при цьому, вважає доводи сторони захисту, про те, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням виправдувального вироку, чи з призначенням новогорозгляду у суді першої інстанції, на підставі того, що він не відповідає вимогам кримінально-процесуального закону, а також фактичним обставинам кримінального провадження, безпідставними.
Суд першої інстанції судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 провів в межах висунутого йому обвинувачення відповідно до обвинувального акту від 01.02.2017р.

Колегія суддів, перевіряючи доводи апеляційних скарг захисників, обвинуваченого та прокурора, встановила, що суд першої інстанції, під час судового розгляду, ретельно перевірив надані сторонами докази, кожен окремо і в їх сукупності, а саме: допитав обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_13 , представника потерпілого ОСОБА_10 , свідків, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_24 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_26 , ОСОБА_33 , ОСОБА_27 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , в повному обсязі дослідив письмові докази.
Доводи сторони захисту про неповноту судового розгляду, про невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні обставинам кримінального провадження, про не вмотивованість вироку, про відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у спричиненні потерпілому ОСОБА_43 умисного тяжкого тілесного ушкодження, колегія суддів вважає надуманими, такими, що суперечать встановленим судом обставинам кримінального правопорушення.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції перевіряючи доводи ОСОБА_6 про те, що він не причетний до скоєння злочину щодо ОСОБА_12 , і, що його алібі підтверджують свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_44 , ОСОБА_27 , а також перевіряючи заяву ОСОБА_14 про те, що він, а не ОСОБА_6 спричинив тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили смерть потерпілого, допитав в судовому засіданні свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_27 , та інших свідків, встановивши, що свідчення цих свідків різняться між собою, про що зазначив у вироку і надав їм критичну оцінку.
Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки прослухавши технічній запис судових засідань встановила, що показання ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , різняться між собою щодо тих обставин які мають суттєве значення у справі, так, ОСОБА_14 в судовому засіданні стверджував, що під час конфлікту між ним і ОСОБА_12 , ОСОБА_15 постійно знаходився з ними в палаті №12, і в бійці участі не приймав, однак був присутнім під час події, тоді, як свідок ОСОБА_15 , навпаки в судовому засіданні стверджував, що під час події останнього в палаті не було.
Також, про непричетність ОСОБА_14 до спричинення потерпілому ОСОБА_12 тяжкого тілесного ушкодження, заявляв у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , він показав, що в день події 06.01.2015р. приблизно о 13-30 год. він виходив до туалету та перебуваючи в коридорі чув крики з палати №12, звуки ударів, і зрозумів, що відбувається бійка в палаті ОСОБА_12 , в цей момент ОСОБА_14 стояв у коридорі.
Колегія суддів вважає, що свідчення свідка ОСОБА_17 , спростовують версію ОСОБА_6 і ОСОБА_14 щодо їх місцезнаходження під час події, про що слушно зазначив суд у вироку.
Аналогічно, про непричетність ОСОБА_14 до спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, вказували і свідки ОСОБА_28 , ОСОБА_24 та потерпілий ОСОБА_13 , допитані безпосередньо у судовому засіданні.
Так, свідок ОСОБА_24 підтвердив, що 06.01.2015р. приблизно о 13.00 год. він почув за стінкою в палаті №12 крики ОСОБА_12 та ОСОБА_6 потім звуки бійки, гуркіт та слова ОСОБА_6 який погружував потерпілому.

Свідок ОСОБА_28 підтвердив що 06.01.2015р. о 13.00 год. він особисто бачив як ОСОБА_6 прийшов до медичної частини, заходив до палати №7 терапевтичного відділення, були чутні крики ОСОБА_6 та ОСОБА_13 , через деякий час ОСОБА_6 зайшов до палати №12 де перебував ОСОБА_12 , звідти одразу почулися крики та звуки ударів схожих на удари тіла об підлогу,це тривало близько 5 хв., окрім того, свідок підтвердив, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_45 неодноразово відбувались конфлікти.

Потерпілий ОСОБА_13 , відносно подій щодо ОСОБА_12 підтвердив, що 06.01.2015р., о 13.15 хв. - 13.30 хв. до нього в палату зайшов засуджений ОСОБА_6 , він був дуже збуджений та агресивний, і сказав що розібрався з засудженим ОСОБА_12 та побив того, вимагав, взяти на себе вину за вчинення злочину щодо ОСОБА_12 . Після відмови ОСОБА_6 наніс йому близько 5 ударів кулаками правої та лівої руки в голову.

Суд допитавши потерпілого ОСОБА_13 , свідків - ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_33 , ОСОБА_37 , ОСОБА_46 , ОСОБА_31 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 визнав їх допит належними і допустимими доказами, зазначивши про це у вироку, колегія суддів погоджується з висновкам суду першої інстанції, оскільки свідчення наведених свідків узгоджуються як між собою, так і з іншими доказами кримінального провадження.

Окрім того, слід зазначити, що суд першої інстанції під час допиту в судовому засіданні ОСОБА_14 , отримавши його заяву про скоєння злочину відносно ОСОБА_12 , з метою перевірки його версії направив заяву для перевірки прокурору Дніпропетровської області(ар.пр. 169 т.2). В подальшому, матеріали щодо ОСОБА_14 за його заявою були направлені в Софіївський ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області для проведення досудового розслідування.

23 червня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України за №0000303.

27 лютого 2017 року слідчим Софіївського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діянні ОСОБА_14 складу кримінального правопорушення, (ар.пр.157, т.5).

13.03.2017р. зазначені процесуальні документи були оголошенні в судовому засіданні, тому доводи сторони захисту про те що суд не перевірив і не надав належної оцінки заяві ОСОБА_14 щодо його причетності до скоєння злочину щодо ОСОБА_12 є безпідставними.

Отже наведене свідчить, що доводи сторони захисту, про те, що показання свідківОСОБА_14 , ОСОБА_15 , підтверджують невинуватість ОСОБА_6 суперечать встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам кримінального провадження, і не спростовують висновків яких дійшов у вироку суд першої інстанції.
Щодо доводів сторони захисту про те, що досудове слідство відбувалося однобічно, з метою звинуватити тільки обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає хибними, оскільки під час проведення досудового розслідування, с 7.01.2015р. проводилася перевірка всіх осіб які могли бути причетними до вчинення злочину, у тому числі щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 ( ар.пр.85 87т.4), а саме: допитувалися свідки, збиралися речові докази: вилучалися предмети одягу, відбиралися піднігтьові зрізи, призначалися і проводилися експертизи.

Судом першої інстанції ретельно досліджувалися письмові докази, які на думку колегії суддів обґрунтовано прийняті до уваги судом першої інстанції як докази винуватості ОСОБА_6 .

Так, з протоколу огляду предметів від 07 січня 2015р., вбачається, що у обвинуваченого ОСОБА_6 вилучено шкіряну куртку зі штучним хутром зі слідами плям, що схожі на кров, куртку вилучено та опечатано для експертного дослідження (ар.пр.104-105, 106-107, т.3), з висновку судово - медичної молекулярної - генетичної експертизи №152 від 24 квітня 2015 року, вбачається, що на шкіряній куртці, що належить ОСОБА_6 , вилученій в приміщенні роздягальні СПС № 9 СВК-45, та зі зразків крові потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і підозрюваного ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , отримані препарати ДНК, встановлені їх генотипічні характеристики ( ар.пр. 71-76, т.4).
Препарати ДНК, виділені зі сліду крові на куртці, являють собою ДНК чоловічої статевої належності, генотип якої співпадає з генотипом потерпілого ОСОБА_12 та відрізняється від генотипу ОСОБА_14 (ар.пр. 71-76 т.4).
Щодо доводів сторони захисту про те, що у ОСОБА_14 були наявні тілесні ушкодження які від міг отримати під час бійки з ОСОБА_12 , то суд їх перевірив і законно не визнав ці обставини як доказ який підтверджує його заяву про скоєння злочину щодо потерпілого, виходячи з терміну їх отримання.

Так, серед письмових доказів суд оголосив висновок судово-медичної експертизи №77 від 06 січня 2015 р. відносно ОСОБА_14 , відповідно до якої у нього виявлено тілесні ушкодження: два садна біля вказівного пальця правої кисті праворуч, на подушечці першого пальця правої кисті та садна лівої кисті.
Отриманні ушкодження в області правої кисті могли виникнути в термін не більш 1-ї доби до моменту обстеження, з силою достатньою для їх спричинення; в області лівої кисті - в термін менш 5-ти діб на момент огляду (ар.пр.4-5т.4 ).
Виявлені у нього ушкодження відносяться до ЛЕГКИХ тілесних. Дані ушкодження могли виникнути внаслідок дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, або при ударі об такі ж предмети.
З протоколів проведення слідчих експериментів від 08 січня 2015 р, за участю свідка ОСОБА_17 , потерпілого ОСОБА_13 вбачається, що їх свідчення в судовому засіданні є правдивими і послідовними (ар.пр.109-112, 126-129 т.3).
Щодо доводів сторони захисту про те що суд не надав належну оцінку свідченням свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_49 , ОСОБА_38 , ОСОБА_50 , ОСОБА_40 , то слід зазначити, що суд допитавши зазначених свідків, на думку колегії суддів дійшов обґрунтованого висновку, що вони не були присутніми під час подій у медичній частині колонії, тому їх свідчення не підтверджують і не спростовують причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Перевіряючи доводи сторони захисту про те, що свідченнями свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 які є працівниками колонії, спростовується висновок суду щодо причетності ОСОБА_6 до події яка мала місце 6.01.2015 р., колегія суддів дійшла висновку що вони є неспроможними, оскільки зазначені свідки, як контролери дійсно тричі через певні проміжки часу заходили в палату ОСОБА_15 де перебували ОСОБА_6 і ОСОБА_14 , однак усіх подій вони не могли спостерігати, тому що знаходилися там не весь час, окрім, того їх кімната знаходиться на першому поверсі, а терапевтичне відділення на другому, тому об`єктивно спостерігати весь час за пересуванням засуджених вони не могли.
Не погоджується колегія суддів і з доводами сторони захисту, щодо незаконності визнання представника потерпілим представника установи виконання покарань ОСОБА_10 .
Так, аналіз положень ст. 55 КПК України дозволяє зробити висновок, що потерпілим у кримінальному провадженні є фізична та юридична особа: якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди (ч. 1 ст. 55 КПК України); яка звернулася із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, що підлягає внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань та служить передумовою для початку досудового розслідування (ч. 2 ст. 55 КПК України); яка звернулася із заявою про залучення її до провадження як потерпілого, яка підлягає обов`язковому прийняттю і реєстрації. Тобто права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним провадженням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у потерпілого ОСОБА_12 з близьких родичів в особовій справі зазначені сестра ОСОБА_51 , яка мешкає у Москві та племінниця ОСОБА_52 , яка мешкає у м.Суходольськ (ар.пр.9, т.5).
Приймаючи до уваги що зазначених в особовій справі родичів установа не могла повідомити про смерть родича, оскільки в зазначений період і до теперішнього часу територіально відсутній зв`язок з ними, то установа виконання покарань надіслала телеграму про смерть ОСОБА_12 на адресу матері засудженого - ОСОБА_53 , яка не підтримувала з ним зв`язок, телеграма була нею отримана (ар.пр.175,176, т.6), і вважаючи, що ніхто з родичів померлого ОСОБА_12 не з`явився до колонії, не забрав тіло, засуджений ОСОБА_12 був похований на кладовищі с.Макорти Софіївського району Дніпропетровської області на території Софіївської виправної колонії №45 (ар.пр.174, т.6).
З заявою про надання статусу представника потерпілого, на підставі ч.3 ст.55 КПК України, звернувся представник установи виконання покарань ОСОБА_10 , що підтверджено матеріалами кримінального провадження (ар.пр. 31-зворот, т.5, 179, т.6).
Як встановлено, установі виконання покарань Софіївській виправній колонії №45 кримінальним правопорушенням була завдана шкода, що пов`язано, зокрема з похованням потерпілого, тому представник колонії був визнаний представником потерпілого, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону, його повноваження підтверджені правовими документами, наявними у справі, тому доводи захисту у цій частині колегія суддів вважає необґрунтованими. (ар.пр.152, т.5).
Доводи сторони захисту про те, що визнаючи представника колонії ОСОБА_10 представником потерпілого, установа виконання покарань маніпулювала і примушувала засуджених ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_33 , ОСОБА_37 та інших давати неправдиві свідчення щодо ОСОБА_6 з метою отримання умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі, не відповідають дійсності, є надуманими і не ґрунтуються на об`єктивних даних.
Колегія суддів звертає увагу, що свідки на яких вказує сторона захисту, були допитані в судовому засіданні, при цьому були попереджені судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань і за відмову від дачі показань, вони мали змогу змінити в суді свідчення, однак, показання цих свідків не змінювалися, вони є послідовними і постійними.
Доводи сторони захисту про те, що засуджені за обіцянку адміністрації установи про їх умовно-дострокове звільнення обмовили ОСОБА_6 , суперечать вимогам Закону, оскільки рішення про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі, або про пом`якшення покарання приймає суд, а не адміністрація установи виконання покарань.
Так, згідно довідки наданої адміністрацією установи виконання покарання свідки, які давали показання у кримінальному провадженні за ухвалою суду звільненні або умовно-достроково, або по відбуттю строку покарання, або по вибуттю до іншої установи виконання покарань, зокрема: ОСОБА_17 за ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області, звільнений 28.04.2016р. на підставі ст.81 КК України, засуджений ОСОБА_24 , 16.11.2017р. вибув до Міжобласної багатопрофільної лікарні при Державній установі «Дніпропетровська установа виконання покарань (№4)»; ОСОБА_28 , 16.12.2016р. за ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області звільнений умовно-достроково на підставі ст.81 КК України (ар.пр.177, т.6).
В судовому засіданні апеляційної інстанції сторона захисту піддала сумніву законність доказів які пов`язані з постановами слідчого про призначення експертиз, оскільки вони датовані 2014 роком, а подія злочину мала місце 6 січня 2015р.
Колегія суддів перевірила доводи сторони захисту і встановила, що дійсно на ар.пр.125 -150т.4 є постанови слідчого щодо проведення експертиз і вони датовані 2014р.
З цього приводу, як видно з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції допитав в судовому засіданні слідчого ОСОБА_42 , який пояснив, що він помилково зазначив на деяких постановах про призначення експертиз 2014р., оскільки злочин був вчинений на початку 2015р., і це є опискою.
Колегія суддів проаналізувавши як постанови слідчого датовані 2014р., так і висновки експертиз виконаних на підставі постанов слідчого, враховуючи, що із змісту експертиз, а також із супроводжуваних документів, випливає, що слідчий, на підставі ст..110, 242, 243 КПК України, постановив постанови у 2015році. Тому слідчим дійсно була допущена описка проте вона не є підставою для скасування судового рішення, оскільки не впливає на законність доказів.
Щодо доводів сторони захисту про те, що в матеріалах кримінального провадження при визначенні питання підсудності кримінального провадження за обвинувальним актом щодо ОСОБА_6 в резолютивній частині зазначена інша особа - ОСОБА_54 , і це є суттєвим порушенням, яке є підставою для скасування вироку, колегія суддів вважає незаконними.
Так, 06.05.2015р. Апеляційний суд Дніпропетровської області (ар.пр.22-23, т.1) розглянувши подання голови Софіївського районного суду Дніпропетровської області щодо вирішення питання підсудності кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , в резолютивній частині ухвали зазначив про задоволення подання, матеріали кримінального провадження направив до Жовтневого Районного суду м.Кривого Рогу, проте прізвище вказав ОСОБА_55 , а не ОСОБА_6 .
Колегія суддів, з огляду на те, що в ухвалі Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.05.2015р., правильно зазначені номер кримінального провадження, в вступній і мотивувальній частині зазначено прізвище ОСОБА_6 , в супровідному листі суду апеляційної інстанції про направлення за підсудністю кримінального провадження у суд Жовтневого району м.Кривого Рогу теж зазначено прізвище ОСОБА_6 і номер кримінального провадження саме щодо ОСОБА_6 (ар.пр.25, т.1), вважає що була допущена помилка яка не є підставою для скасування вироку суду.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про суворість призначеного йому покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.
При призначенні ОСОБА_6 покарання суд у відповідності з вимогами ст.ст.50, 65 КК України, врахував усі обставини справи, ступінь тяжкості скоєних злочинів,один з яких за ч.2 ст.121 є тяжким злочином, відсутність обставини, що пом`якшують покарання, наявність обставин, що обтяжують покарання, особу ОСОБА_6 , який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за умисні злочини і оцінивши їх у сукупності, призначив ОСОБА_6 покарання в мінімальних межах встановлених в санкції ч.2 ст.121 КК України з урахуванням вимог ч.4 ст.71 КК України, яке є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.
Доводи сторони обвинувачення про те, що суд першої інстанціїв мотивувальній частині вироку не послався, як на доказ, на постанову від 27 лютого 2017 р. про закриття кримінального провадження №0000303 щодо ОСОБА_14 , колегія суддів вважає безпідставними, і не вбачає підстав для зміни судового рішення у цій частині, оскільки, як видно з матеріалів кримінального провадження, а саме з протоколу судового засідання від 13.03.2017р. (ар.пр.155-156, т.5),суд, розглянувши клопотання прокурора про долучення до матеріалів кримінального провадження постанови від 27 лютого 2017 р. про закриття кримінального провадження №0000303 щодо ОСОБА_14 оголосив постанову і залучив цей доказ до матеріалів кримінального провадження, що також підтверджено технічним записом судового засідання, проаналізувавши його у сукупності з іншими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.121 КК України, врахував постанову про закриття кримінального провадження №0000303 щодо ОСОБА_14 , як один із доказів вини обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, тому підстав для його скасування з доводів зазначених в апеляційних скаргах не вбачає.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні, залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 березня 2017р., яким ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за ч.2 ст.121, ч.2 ст.125 КК України - без змін.

Зарахувати засудженому ОСОБА_6 у строк відбування покарання не зарахований судом строк попереднього ув`язнення за правилами ч.5 ст.72 КК України в рамках закону Закону України №838-VІІ від 26.11.2015р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 07.11.2016р. по 20.06.2017р. включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копію судового рішення.
Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4