МАГДАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2017 р. Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 за участю прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0000411 від 06.08.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубравка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, учня Магдалинівського ПТУ № 88, не одруженого, на утриманні осіб не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_5 , 06 серпня 2017 року о 00 годин 30 хвилин в с. Бузівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, біля входу до Бузівського фельдшерського акушерського пункту, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , умисно наніс один удар кулаком лівої руки в область обличчя останнього, а саме над лівою бровою, в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді забитої рани обличчя, які згідно з висновком експерта Царичанського міжрайонного відділення КЗ "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи" ДОР" № 157 від 31.08.2017 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, так як викликали розлад здоров`я на термін більш як 6 днів і до 20 днів, на підставі пункту 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року, № 6.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , свою вину інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся, бажає примиритися з потерпілим, готовий вибачитись, фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення не оспорював, просив призначити йому покарання у вигляді штрафу, оскільки отримує стипендію та має можливість його сплатити та надав суду наступні показання.

Обвинувачений вказав, що 06 серпня 2017 року близько 00.30 він перебував в с. Бузівка Магдалинівського району, неподалік фельдшерського пункту, де побачив ОСОБА_4 , з яким у нього неприязні відносини. Він підійшов до потерпілого та почав з тим розмову, в ході якої між ними виникла раптова сварка, під час якої він наніс ОСОБА_4 один удар кулаком лівої руки в область обличчя, від якого той упав додолу. Більше потерпілого він не бив. Цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди визнає частково в сумі 450 грн. 92 коп., яка підтверджена квитанціями про придбання медичних препаратів. Моральну шкоду визнає частково в розмірі 1 000 грн.
Потерпілий ОСОБА_4 , суду пояснив, що в ніч з 5 на 6 серпня 2017 року близько 00.30 перебував в с. Бузівка Магдалинівського району, поблизу фельдшерського пункту, де до нього підійшов ОСОБА_5 , який наніс йому сильний удар кулаком лівої руки в область обличчя над лівою бровою, від якого він впав додолу та втратив свідомість. Коли прийшов до тями, самостійно провів заходи первинної медичної допомоги та випив декілька пігулок знеболювального "Фаніган". У зв`язку з спричиненням тілесних ушкоджень, ним були зроблені значні витрати на лікування, ліки та проїзд до місця лікування. Просить стягнути з ОСОБА_5 відшкодування матеріальної шкоди в сумі 2 538 грн. 00 коп. Моральна шкода полягає у його стражданнях, що виразилися у фізичному болі, емоційних переживаннях та нервовому стресі, а тому просить стягнути з обвинуваченого 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Питання щодо обрання обвинуваченому міри покарання залишив на розсуд суду.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому з`ясовано, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позицій немає. Також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В ході судового розгляду кримінальної справи, з урахуванням ст. 349 ч. 3 КПК України суд обмежив дослідження фактичних обставин провадження допитом обвинуваченого, потерпілого та оголошенням даних, які характеризують особу ОСОБА_5 та дійшов до переконання, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України знайшла своє підтвердження повністю та в повному обсязі підтверджується сукупністю доказів, які були об`єктом судового розгляду, а також доказів які не досліджувались в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та яким надано належну оцінку.

Оцінивши в сукупності досліджені у судовому засіданні докази, які є достовірними, допустимими й достатніми, суд дійшов висновку про те, що за вказаних у обвинувальному акті обставин було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , і це кримінальне правопорушення вчинено саме ним, і його умисні дії суд кваліфікує за ч. 2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Конституцією України встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68).

Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам (ч. 1 ст. 1).

Завданням кримінального провадження зокрема є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також забезпечення повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Таким чином, суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного злочину та необхідність призначення йому покарання, передбаченого законом.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке в силу ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винним, щиро розкаявся у вчиненому, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, за даними лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, інвалідом не являється, а також конкретні обставини скоєного ним злочину, та його відношення до цього. Обставиною, яка пом`якшує покарання і часткового зменшує ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд визнає щире каяття. Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Враховуючи міркування прокурора, потерпілого, обвинуваченого та його захисника, з урахуванням конкретних обставин справи, відношення обвинуваченого до скоєного, його майновий стан, наявність обставини, що пом`якшує його покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують, виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, його мети, суд дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_5 , покарання у виді штрафу, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією статті, чи звільнення обвинуваченого від покарання, судом не встановлено.

До початку судового розгляду потерпілим ОСОБА_4 подано цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на його користь матеріальної шкоди у вигляді придбання ліків, надання медичної допомоги та витрат на проїзд на загальну суму 2 538 грн. 00 коп. та моральної шкоди в розмірі 10 000 грн.

В судовому засіданні потерпілий підтримав цивільний позов та просив його задовольнити.

Обвинувачений та його захисник позов в частині відшкодування матеріальної шкоди визнали частково в сумі 450 грн. 92 коп., яка підтверджена квитанціями про придбання медичних препаратів. Моральну шкоду визнають частково в розмірі 1 000 грн.

Розглянувши цивільний позов, поданий потерпілим ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне задовольнити його частково, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ст. 1195 ЦК України - фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 р. (з наступними змінами) "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності).

Згідно ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги потерпілого ОСОБА_4 щодо стягнення матеріальних збитків на придбання ліків, надання медичної допомоги та витрат за проїзд на суму 2 538 грн. 00 коп., підлягають частковому задоволенню, так як документально підтверджені потерпілим, лише трьома фіскальними чеками, а саме: № 000690 від 10.08.2017 року на суму 69 грн. 85 коп.; № 62107 від 12.08.2017 року на суму 178 грн. 60 коп.; № 668 від 04.09.2017 року на суму 202 грн. 47 коп., а всього на загальну суму 450 грн. 92 коп. Дані витрати підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_4 . В іншій частині позову щодо відшкодування матеріальних збитків на придбання ліків, надання медичної допомоги та витрат на проїзд, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки вони є необґрунтованими, так як будь-які інші належні та допустимі докази на підтвердження понесених потерпілим витрат на лікування в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 128 ч. 1, ч. 5 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Визначаючи розмір спричиненої потерпілому моральної шкоди, суд враховує, що саме діями обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілому завдані тілесні пошкодження і завдана шкода здоров`ю, характер протиправного діяння обвинуваченого, а саме, заподіяння легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, внаслідок чого останній зазнав нервового стресу та хвилювання, фізичного болю, у зв`язку з чим був порушений нормальний порядок та спосіб його життя.

Таким чином, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", виходячи при цьому із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що на відшкодування спричиненої моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_4 необхідно стягнути завдану моральну шкоду в сумі 1 000 грн. 00 коп.

Речові докази та витрати на залучення експертів по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 гривень).

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП ) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 450 (чотириста п`ятдесят) грн. 92 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 1 000 (одна тисяча) грн., 00 коп., а всього стягнути 1 450 (одна тисяча чотириста п`ятдесят) грн. 92 коп.

В іншій частині цивільного позову відмовити.

Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення вироку, а особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1