Постанова
Іменем України
19квітня2018 року

м. Київ
справа № 360/736/17
провадження № 51-326км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6

розглянуву відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, наухвалу Апеляційного суду Київської області від 12жовтня2017 року у кримінальному провадженні № 0000121 за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Києва, жителям. АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 1 ст. 121 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Бородянського районного суду Київської області від 22 червня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 до строку покарання строк попереднього ув`язнення з 31 січня 2017 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, і з 21 червня 2017 року по 22 червня 2017 року як один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 , п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12 жовтня 2017 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 30 січня 2017 року приблизно о 21 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в будинку АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, маючи намір на заподіяння тілесного ушкодження, наніс потерпілому чисельні удари ногами та руками по голові і тулубу, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення й особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді. Вважає, що апеляційний суд усупереч вимогам ст. 419 КПК України не перевірив належним чином доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, щодо неправильного застосування судом першої інстанції положень ст. 75 КК України та безпідставного звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, при цьому недостатньою мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого протиправного діяння, його суспільну небезпечність, не звернув уваги на те, що засуджений за місцем проживання не зарекомендував себе з позитивної сторони, не працює, крім того, апеляційний судне надав належної оцінки мотивам, способу, механізму спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень та наслідкам, які настали від неправомірних дій ОСОБА_6 , а також запереченню останнім факту перебування його в стані алкогольного сп`яніння.

У запереченні на касаційну скаргу захисник ОСОБА_8 вказує на законність та обґрунтованість судових рішень, зазначає, що судами були належним чином враховані усі обставини справи, зокрема й поведінка потерпілого ОСОБА_7 , який спровокував конфлікт, та дані про особу винного і його щире каяття. За викладених обставин захисник просить залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_6 без зміни.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні підтримав скаргу та просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції з наведених у скарзі підстав і призначити новий розгляд у цьому суді.
Засуджений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення скарги та просив залишити судові рішення щодо нього без зміни.

Мотиви суду

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі прокурора, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують його.

Відповідно до ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Твердження прокурора, наведені у касаційній скарзі, про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок мякості, тазвільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України безпідставні.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_6 покарання,місцевий суд дотримався положень статей 50, 65 КК України, дійшов висновку про необхідність призначення покарання у мінімальних межах санкції статті , за якою його засуджено, зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 цього Кодексу, що, на думку суду, є співмірним протиправним діянням, достатнім для виправлення винного та запобігання вчиненню нових злочинів.

Судом враховано ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, те, що ОСОБА_6 одразу після скоєного викликав швидку, враховано дані про особу винного, який не має судимостей , за місцем проживання відсутні компроментуючі відомості що до нього, вину визнав, щиро розкаявся, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, крім того, суд відповідно до ст. 66 КК України урахував у якості обставини, що пом`якшує покарання, протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_7 , який у стані алкогольного сп`яніння спровокував конфліктну ситуацію з обвинуваченим, ображаючи його бабусю-інваліда. Із врахуванням наявного у матеріалах кримінального провадження протоколу медичного огляду ОСОБА_6 від 31 січня 2017 року, згідно якого останній є тверезим , суд обґрунтовано не визнав обставиною, що обтяжує покарання, - алкогольне сп`яніння обвинуваченого. Крім того судом взято до уваги досудову доповідь Бородянського районного відділу з питань пробаціїщодо ОСОБА_6 .

Суд апеляційної інстанції розглянув скаргу прокурора, доводи якої є аналогічними доводам, викладеним у його касаційній скарзі, та визнав їх безпідставними, про що в ухвалі відповідно до ст. 419 КПК України наведено докладні мотиви прийнятого рішення. Призначене ОСОБА_6 покарання не можна вважати явно несправедливим, необґрунтованими, чи недостатнім для досягнення його мети. Переконливих доводів, які б спростовували висновки апеляційного суду у частині призначеного покарання, а також свідчили б про неможливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі, прокурор у касаційній скарзі не навів.

З урахуванням наведеного та практики Європейського суду з прав людини щодо призначення покарання й того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, поведінку засудженого після постановлення судових рішень, чим фактично досягнута мета покарання, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені обставини дали апеляційному суду обґрунтовані підстави вважати, що виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів можливе без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, яке є достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення.

Урахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає.У зв`язку із цим та керуючисьстаттями 434, 436 КПК України,колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу апеляційного суду без зміни.

З цих підстав суд ухвалив:

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 12 жовтня 2017 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9