Справа № 492/1877/17
ВИРОК

Іменем України
15 січня 2018 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши в місті Арцизі Одеської області у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження на підставі угоди про визнання винуватості за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Старокозаче Білгород-Дністровського району Одеської області, цигана, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 28.02.1991 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області за ч. 2 ст. 141 КК України (1960 року) до 2 років виправних робіт;

- 06.08.1992 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області за ч. 4 ст. 81, ст. 17, ч. 3 ст. 81 КК України (1960 року) до 2 років виправних робіт;

- 31.01.1993 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 122, ст.ст. 42, 43 КК України (1960 року) до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

- 12.02.1999 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч. 2ст. 140 КК України (1960 року) до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 20.03.2003 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ст. 395 КК України до 2 місяців 3 днів арешту;

- 03.02.2004 Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 263 КК України 1 року позбавлення волі;

- 15.06.2005 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 304 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі;

- 23.08.2013 року Білгород-Дністровським районним судом Одеської області за ст. 395 КК України до 2 місяців арешту;

- 04.09.2015 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ст. 395 КК України до 2 місяців арешту;

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

встановив:
ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 12 грудня 2017 приблизно о 04.00 годині ранку, більш точний час встановити не представилося можливим, знаходячись на околиці с. Кам`янське Арцизького району Одеської області, умисно, незаконно, всупереч волі потерпілого, із корисливих спонукань, застосовуючи насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, маючи злочинний намір, спрямований на протиправне вилучення транспортного засобу у власника всупереч його волі, підійшов до автомобілю марки «Мазда МS - 8», 1992 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, к/з, вартістю 70000 грн., який належить на праві приватної власності ОСОБА_5 . Далі, з метою використання зазначеного автомобіля для задоволення особистих потреб, ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу, відкрив водійські двері вказаного автомобіля, та із застосуванням фізичної сили, витягнув потерпілого ОСОБА_5 та тим самим проник до салону автомобіля. Після цього ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на протиправне вилучення транспортного засобу у власника всупереч його волі, знаходячись на водійському сидінні (кермо, якого знаходиться праворуч) у салоні автомобіля, за допомогою ключа, який знаходився у замку запалювання, запустив двигун вказаного автомобіля та на зазначеному автомобілі з місця скоєння злочину зник, та розпорядився вказаним транспортним засобом на власний розсуд, а саме: здійснив рух на вказаному автомобілі з околиці с.Кам`янське Арцизького району до будинку АДРЕСА_3 ..

В судовому засіданні ОСОБА_6 повністю визнав себе винуватим у вчиненні зазначеного злочину, щиро розкаявся в його вчиненні.
Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні заявив, що не має до обвинуваченого ОСОБА_6 претензій матеріального та морального характеру, а також не заперечував проти умов укладеної між прокурором та ОСОБА_6 угоди про визнання винуватості останнім.
За таких обставин суд вважає доведеною винність ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

21 грудня 2017 року між прокурором ОСОБА_3 , з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_6 , з іншого, укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, та разом з обвинувальним актом направлена до суду.

Згідно вказаної угоди прокурор та підозрюваний ОСОБА_6 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій підозрюваного за ч. 2 ст. 289 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна із звільненням його від відбування цього покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на три роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. В угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, судом враховуються положення ст. ст. 468, 469 КПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468, ч. 2 ст. 469, п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості у кримінальному провадженні може бути укладена між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Абзац 2 ч. 4 ст. 469 КПК України встановлює недопустимість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 289 КК України, який згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином. Судом також встановлено, що санкцією ч. 2 ст. 289 КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої. Потерпілим від даного злочину є ОСОБА_5 , який в свою чергу надав прокурору письмову згоду на укладення з підозрюваним угоди про визнання винуватості.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_6 цілком розуміє права визначені йому п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид та міру покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
В судовому засіданні суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України і КК України, зокрема вимогам ст. 65 КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
Обвинувачений ОСОБА_6 погоджується на призначення узгодженої ним та прокурором міри та виду покарання. Характер взятих обвинуваченим ОСОБА_6 на себе за угодою зобов`язань свідчить про можливість їх виконання.
Підстав для відмови в затвердженні угоди, судом не встановлено.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили слід залишити без змін у вигляді домашнього арешту.
Судом не вирішується питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, яка відповідно передбачає, що питання про долю речових доказів і документів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження в тому випадку, якщо такі речові докази або документи були надані суду, а в даному випадку сторонами кримінального провадження речові докази суду не надавались, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374, 475 КПК України, суд -
ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 21 грудня 2017 року, укладену між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_6 .
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням строком на три роки, який обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 15 січня 2018 року, поклавши на ОСОБА_6 в силу ст. 76 КК України обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити без змін у вигляді домашнього арешту.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

СУДДЯ
Арцизького районного суду ОСОБА_1
Одеської області