Кримінальне провадження № 1-кп/331/495/2017
ЄУН 331/6588/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2017 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, гр. України, освіта вища, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до наказу голови Державної служби України з безпеки на транспорті № 148-к від 15 січня 2016 року, ОСОБА_6 призначено на посаду заступника начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області.

Відповідно до ст.ст. 1, 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ліцензування - засіб державного регулювання провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, спрямований на забезпечення реалізації єдиної державної політики у сфері ліцензування, захист економічних і соціальних інтересів держави, суспільства та окремих споживачів. Орган ліцензування - орган виконавчої влади, визначений Кабінетом Міністрів України, або уповноважений законом державний колегіальний орган. Ліцензуванню підлягає перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

Згідно із ст. ст. 3, 4, 8 Закону України «Про транспорт», державне управління в галузі транспорту має забезпечувати своєчасне, повне та якісне задоволення потреб населення і суспільного виробництва в перевезеннях; створення рівних умов для розвитку господарської діяльності підприємств транспорту; ліцензування окремих видів діяльності в галузі транспорту. Державне управління в галузі транспорту здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту. Ліцензування окремих видів діяльності в галузі транспорту запроваджується з метою створення рівних умов для розвитку господарської діяльності підприємств транспорту.

Відповідно до п. п. 1, 4, 5, 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 41 лютого 2015 року, державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства). Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань зокрема здійснює ліцензування господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів.

Відповідно до переліку органів ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 609 від 05 серпня 2015 року, Укртрансбезпека займається таким видом господарської діяльності (ліцензування), як перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом.

Згідно із п. п. 2.2., 3.1., 3.33., 3.35, 3.36. Положення про Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області, затвердженого наказом Державної, служби України з безпеки на транспорті № 996 від 28 грудня 2016 року, основними завданнями Управління є забезпечення у межах повноважень надання у передбачених законом випадках адміністративних послуг у сфері автомобільного транспорту. У функції Управління входить: у межах повноважень здійснює надання адміністративних послуг; організовує роботу з формування повних пакетів документів та спрямування їх до структурних підрозділів Укртрансбезпеки, відповідальних за організацію роботи з видачі в установленому порядку юридичним та фізичним особам суднових, реєстраційних документів, посвідчень, свідоцтв, витягів, інших документів, що відносяться до сфери дії законодавства про адміністративні послуги, тощо; у межах повноважень забезпечує здійснення ефективної роботи з підготовки та видачі в уставному порядку суднових, реєстраційних документів, посвідчень, свідоцтв, витягів, інших документів, що відносяться до сфери дії законодавства про адміністративні послуги, та забезпечує їх облік; здійснює у разі необхідності перевірку інформації та аналізує подані документи для отримання суднових та реєстраційних документів, посвідчень, свідоцтв, витягів, інших документів, передбачених законодавством про адміністративні послуги.

Згідно із п. п. 1.3., 3.35. Положення про відділ державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області, затвердженого наказом Державної служби України з безпеки на транспорті № 996 від 28 грудня 2016 року, відділ організовує свою діяльність для вирішення покладених на нього завдань у взаємодії з іншими структурними підрозділами Укртрансбезпеки. Відділ у межах повноважень та в установленому порядку здійснює контроль, за додержанням ліцензійних умов під час провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів автомобільним транспортом.

Відповідно до п. п. 1.2., 2.1., 2.2. посадової інструкції заступника начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області, затвердженої наказом Державної служби України з безпеки на транспорті № 996 від 28 грудня 2016 року, заступник начальника відділу у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Кабінету Міністрів України, Положенням про Державну службу України з безпеки на транспорті, цією посадовою інструкцією, тощо. У межах повноважень здійснення реалізації державної політики з питань безпеки на транспорті, внесення пропозицій щодо формування та вдосконалення. Забезпечення вирішення питань, спрямованих на підвищення рівня державного контролю діяльності фізичних осіб та суб`єктів господарювання, що здійснюють господарську діяльність у сфері автомобільного транспорту, тощо.

Водночас, відповідно до примітки 1 ст. 364 КК України, службовою особою є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Згідно із підпунктом «в» пункту 1 ст. З Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, па яких поширюються дія цього Закону, є державні службовці, посадові особи місцевого самоврядування, у зв`язку із чим ОСОБА_7 являється суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе. Особи, уповноважені на виконання функцій держави у разі надходження пропозиції щодо неправомірної вигоди, незважаючи на приватні інтереси, зобов`язані невідкладно вжити заходів на запобігання проявів корупції.

Проте, ігноруючи наведеними вище вимогами Закону та інших нормативно-правових актів, ОСОБА_7 будучи службовою особою, наділеною повноваженнями із здійснення організаційно-розпорядчих функцій, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

09 червня 2017 року громадянка ОСОБА_8 зареєстрована як фізична особа - підприємець з основним видом економічної діяльності пасажирський наземний транспорт-міського та приміського сполучення, у зв`язку із чим остання почала збирати відповідні документи для отримання ліцензії на внутрішні перевезення пасажирів автобусами.

У зв`язку із цим, 16 червня 2017 року ОСОБА_8 прибула до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області, адресою: м. Запоріжжя, вул. Глісерна,, 14, де познайомилася із заступником начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті ОСОБА_9 , з яким у подальшому пішла спілкуватися до парку «Дубовий гай» біля вказаного Управління, з метою обговорення питання щодо збирання документів для отримання ліцензії на внутрішні перевезення пасажирів автобусами.

Перебуваючи у вказаному парку ОСОБА_7 , будучи службовою особою, усвідомлюючи протиправність своїх дій, вирішив одержати для себе неправомірну вигоду від ОСОБА_8 за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто службових осіб Укртрансбезпеки. Переслідуючи мету особистого збагачення, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_8 , що він може здійснити вплив на службових осіб Укртрансбезпеки для видачі зазначеної ліцензії, при цьому їй необхідно йому, тобто ОСОБА_10 надати неправомірну вигоду у сумі 1 000 доларів США, а саме спочатку 200 доларів США та після видачі ліцензії 800 доларів США. Крім того, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_8 , що для формування та підготовки документів для видачі зазначеної ліцензії необхідно зібрати документи, а саме копії свідоцтва про реєстрацію як фізичної особи-підприємця, технічні паспорти та тимчасові талони на транспорт, на якому будуть здійснюватися пасажирські перевезення та договір обслуговування транспорту.

Надалі, 29 червня 2017 року приблизно о 14 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в кафе «На Пісках», за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 29, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою особистого збагачення, одержав для себе від громадянки ОСОБА_8 першу частину неправомірної вигоди у сумі 5200 гри., що дорівнювало 200 доларів США, за здійснення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто службовими особами Укртрансбезпеки по вищевказаної домовленості.

24 липня 2017 року приблизно о 14 год. 10 хв. ОСОБА_8 прибула до ОСОБА_11 в Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Глісерна, 14. Так, при зустрічі ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_8 пройти до парку біля зазначеного Управління «Дубовий гай».

Перебуваючи у парку «Дубовий гай» ОСОБА_7 спілкувався з ОСОБА_8 з приводу проведення тендеру щодо визначення маршруту перевезення пасажирів, при цьому ОСОБА_7 повідомив, що вищевказана ліцензія на внутрішні перевезення пасажирів автобусами готова.

В той же день, приблизно о 15 год. 00 хв. ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, з корисливою метою та з метою особистого збагачення, перебуваючи у парку «Дубовий гай» біля Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Глісерна, 14, одержав для себе від громадянки ОСОБА_8 другу частину неправомірної вигоди у сумі 20000 грн., що дорівнювало 800 доларам США, за вчинення в інтересах останньої перелічених вище дій, а саме здійснення впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто службовими особами Укртрансбезпека.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого:

- за ст. 369-2 ч. 2 КК України як одержання неправомірної вигоди для себе за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

В підготовчому судовому засіданні надійшла угода про визнання винуватості від 03.10.2017 р., укладена між військовим прокурором Запорізького гарнізону полковником юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 , що є обвинуваченим в цьому ж кримінальному провадженні.

Виходячи зі змісту даної угоди, ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.

Згідно угоди сторони погодились на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 369-2 КК України - у вигляді штрафу в розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятиста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень та із застосуванням ст. 55 КК України, позбавити його права займати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями в органах державної влади строком на 3 роки.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що він цілком розуміє права та наслідки укладення угоди, які передбачені ч.4 ст.474 КПК України, які йому були роз`яснені судом в підготовчому судовому засіданні.

Також в підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою вину та надав суду згоду на призначення узгодженого покарання.

На підставі пояснень обвинуваченого суд встановив, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Відповідно до ст.472 КПК України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, наслідки невиконання угоди.

В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Під час перевірки угоди встановлена її відповідність вимогам КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Призначаючи ОСОБА_4 додаткове покарання суд виходить з вимог ст. 55 КК України згідно до яких позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як додаткове покарання може бути призначене й у випадках, коли воно не передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за умови, що з урахуванням характеру злочину, вчиненого за посадою або у зв`язку із заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Цивільний позов не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, витрати на проведення судово-хімічної експертизи: № 6-325 від 28.08.2017 року на суму 989,60 грн., підлягають стягненню з ОСОБА_4 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 315, 373, 374, 468-475 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 03 жовтня 2017 р. у кримінальному провадженні № 1-кп/331/495/2017, укладену між військовим прокурором Запорізького гарнізону полковником юстиції ОСОБА_3 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

На підставі угоди про визнання винуватості призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 369-2 КК України - у вигляді штрафу в розмірі 1500 (однієї тисячі п`ятиста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 25500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень з позбавленням права займати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями в органах державної влади строком на 3 (три) роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили у вигляді застави залишити без зміни. Після набрання вироком законної сили запобіжний захід скасувати. Заставу у розмірі 256 000 (двісті п`ятдесят шість) гривень внесену заставодавцем ОСОБА_12 за квитанцією № QS 18811601 від 27.07.2017 року повернути заставодавцю ОСОБА_12 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення судово-хімічної експертизи в сумі 989 (дев`ятсот вісімдесяти дев*яти) гривень 60 копійок.

Речові докази: грошові кошти в сумі 20000 гривень, а саме номіналом 500 гривень у кількості 10 купюр, номіналом 200 гривень у кількості 75 купюр, які передані на відповідальне зберігання до фінансової служби військової частини польова пошта НОМЕР_1 звернути в дохід держави.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області з урахуванням обмежень, визначених ст.394 ч.4 пп.1, 2 КПК України.

Суддя ОСОБА_1