Провадження №1-кс/155/5/18
Справа №155/1097/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2018 року місто Горохів

Слідчий суддя Горохівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника скаржника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за скаргою ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Горохівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 від 31 березня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000419 від 03 вересня 2013 року за фактом вчинення злочину, передбаченого ст.287 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Горохівського районного суду Волинської області надійшла скарга ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Горохівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 від 31 березня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000419 від 03 вересня 2013 року за фактом вчинення злочину, передбаченого ст.287 КК України.

Дану скаргу ОСОБА_5 обґрунтувала тим, що 30 червня 2017 року в Луцькому міськрайонному суді Волинської області вона випадково дізналася по те, що постановою слідчого Горохівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 від 31 березня 2017 року було закрите кримінальне провадження №0000419 від 03 вересня 2013 року за фактом вчинення злочину, передбаченого ст.287 КК України щодо її покійного сина ОСОБА_7 . В цей же день вона подала заяву слідчому про видачу копії даної постанови, однак наступного дня, тобто 01 липня 2017 року вказана постанова надійшла їй поштовим зв`язком.

Скаржник ОСОБА_5 вважає, що вказана постанова прийнята з порушенням норм КПК України. Зокрема, вона зазначила, що слідчим не вчинено всі передбачені КПК України дії для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин кримінального правопорушення та інших обставин кримінального правопорушення, а також не виконано жодної вказівки, які містилися в ухвалі слідчого судді Горохівського районного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року, якою було скасовано іншу постанову слідчого від 17 жовтня 2014 року про закриття кримінального провадження №0000419 від 03 вересня 2013 року. Крім того, скаржник зазначає, що слідчим не було взято до уваги її зауважень щодо проведення повторної судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_8 на вирішення якої необхідно поставити ряд додаткових питань щодо механізму виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 . ОСОБА_5 вважає, що існують підстави для реабілітації її померлого сина ОСОБА_7 , а тому слідчий передчасно зробив висновок про наявність достатніх підстав для прийняття постанови про закриття кримінального провадження.

Представник скаржника ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримав із наведених в ній підстав, просив її задовольнити та скасувати постанову про закриття кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що прийнята слідчим постанова є законною та обґрунтованою, тому в задоволенні скарги ОСОБА_5 просив відмовити.

Заслухавши доводи представника скаржника, прокурора, дослідивши скаргу та додані до неї документи, вивчивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 п.1 ст.303 КПК України під час досудового провадження можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, рішення слідчого про закриття кримінального провадження, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Встановлено, що 31 березня 2017 року закрито кримінальне провадження, яке було внесене в ЄРДР 03 вересня 2013 року за №0000419.
Ухвалою слідчого судді Горохівського районного суду Волинської області від 17 грудня 2015 року в даному кримінальному провадженні було скасовано аналогічну постанову слідчого СВ Горохівського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_9 та зобов`язано слідчого провести досудове розслідування по справі у відповідності з вимогами ст.ст.91-93 КПК України та закінчити досудове розслідування у строки, передбачені ст.219 КПК України. Вказана ухвала містила цілий ряд вказівок, які необхідно було виконати слідчому під час проведення досудового розслідування.

Однак, як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0000419 від 03 вересня 2013 року слідчим СВ Горохівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 вказані вимоги в ухвалі слідчого судді від 17 грудня 2015 року залишилися поза увагою і фактично жодних слідчих дій в період з 17 грудня 2015 року до 31 березня 2017 року, тобто до моменту постановлення повторної постанови про закриття кримінального провадження, проведено не було.

Так, при розгляді скарги та досліджених в судовому засіданні матеріалів було встановлено, що слідчим під час проведення досудового розслідування не перевірено вказаних скаржником обставин та не надано належної правової оцінки доказам на які покликається скаржник, а також не виконано вказівки, які містилися в ухвалі слідчого судді від 17 грудня 2015 року.
Зокрема, не знайдено і не встановлено місцезнаходження рентгенівських знімків ОСОБА_8 його грудної клітки та лівого суглоба. Відтак, висновок комплексної додаткової СМЕ слід визнати неповним, що в категоричній формі не дає можливості надати повних висновків щодо отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
Також, не надалось можливим експертам встановити спираючись на патоморфологію і локалізацію тілесних ушкоджень у потерпілих, беручи до уваги вихідні дані задані слідством та враховуючи пошкодження на транспортному засобі, його розташування після наїзду на придорожнє дерево, та можливість переміщення тіл водія та пасажира в салоні автомобіля. Як могли переміщатися тіла в подальшому при перекиданні автомобіля на дах, адже не можна розмежувати кількість переміщень автівки після першого контакту з деревом. Не встановлено слідством скільки разів перекидався автомобіль після наїзду на дерево.
Не з`ясовано слідством чи дійсно ОСОБА_10 телефонував дружині напередодні загибелі з телефону ОСОБА_11 , чи дійсно посварився з дружиною, чи ОСОБА_11 говорить неправду.
Слідчим не з`ясовано чому в повідомленні Горохівської ЦРЛ не зафіксовано наявність алкогольного сп`яніння при доставленні потерпілого ОСОБА_11 в медичний заклад.
Органами досудового розслідування не встановлено чи міг загинувший ОСОБА_10 при наявності тяжкої степені сп`яніння 3,82‰ сеча 4,38‰ керувати транспортним засобом і виконувати інші цілеспрямовані дії (ходити тощо).
Також, слідчим не з`ясовано як саме ОСОБА_10 знаходився в салоні автомобіля, що лежав на даху, як зажатий був деформованими частинами салону автомобіля. Конкретно допитати свідка ОСОБА_12 , фельдшера. Можливо запропонувати йому відобразити картину схематично, чи сидів на сидінні, показати салон автомобіля, по фотокарточках.
Слідчим не з`ясовано де сорочка ОСОБА_10 , де взуття його, чому не вилучили як речовий доказ. На сорочці є розриви в області правої ключиці. Чи можливо експерт трасолог дасть відповідь якими частинами салону автомобіля, виступаючими частинами чи пристроєм де кріпиться ремінь безпеки, могли утворитися пошкодження сорочки (права сторона салону, права середня стійка де кріпиться у верхній частині ремінь безпеки (пристрій)).
Підошва взуття на гумових накладках з педалей, що вилучались, досліджувалася, ідентифікувалася лише з взуттям ОСОБА_11 .
Також, слідчим не відпрацьовано версію чи дійсно міг ОСОБА_11 під час наїзду на дерево з подальшим перекиданням автомобіля догори колесами знаходитись на задньому сидінні автомобіля. Чи могли утворитися виявлені у нього тілесні ушкодження за обставин, що вказує він у своїх поясненнях (сидів на задньому сидінні).
Слідчим не з`ясовано чому слід гальмування автомобіля ОСОБА_11 на схемах ДТП (чернетках та чистовиках) веде до місця наїзду на дерево не з вулиці К. ОСОБА_13 , а зі сторони АЗС.
Органом досудового розслідування не з`ясовано у судмедекспертів чи могли утворитися порізи на волосяній частині голови ОСОБА_10 виявлені при його огляді при деформуванні даху автомобіля в момент перекидання чи об удар у лобове переднє (вітрове) скло.
Також, не зроблено детального знімка з масштабною лінійкою місця вилучення волосся ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з лобового переднього скла з середини автомобіля (права та ліва сторони). Чи вилучались осколки фрагменти лобового (вітрового) скла зі слідами крові. Чи взагалі були в салоні автомобіля осколки скла.
Слідчим не встановлено скільки разів та за які правопорушення притягувався ОСОБА_10 до адміністративної відповідальності за період з 2005 по 2009 роки на час настання ДТП.
Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зі змісту скарги та пояснень як самої скаржниці так і її представника вбачається, що при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження цих вимог закону слідчим не дотримано, обставини вказані скаржником та її представником всебічно та повно не досліджені, постанова винесена передчасно.

Відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Дану вимогу закону слідчим СВ Горохівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 дотримано не було.

Разом тим, згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен перевіряти наявність приводів і підстав для винесення зазначеної постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, що підлягають доказуванню покладається на слідчого, прокурора та, у встановленим КПК України випадках, на потерпілого.

Вичерпний перелік підстав закриття кримінального провадження міститься в ст.284 КПК України, згідно якої кримінальне провадження закривається в разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається при встановленні відсутності в діяннях складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, а тому провадження має закриватись після всебічного повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Постанова про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду, як джерело права.
Також ч.2 ст.8 КПК України визначено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ст.17 (заборона зловживання правами) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
В Україні Конвенція має такий самий статус, як і інші законодавчі акти і є частиною національного законодавства України згідно із положеннями статті 9 Конституції.
У разі наявності колізії між нормами національного законодавства України та Конвенції пріоритетному застосуванню підлягають застосуванню саме норми Конвенції як міжнародного договору.
Новий КПК України розглядає застосування в Україні практики Європейського суду як складову дії конституційного принципу верховенства права (ст.8 КПК, ст.8 Конституції України).
Рішення Європейського суду мають концептуальне значення для вірного розуміння і практичного втілення загальних засад кримінального судочинства за новим КПК, стаття 11 якого встановлює, що під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Практика Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справах: Lawless v. Ireland, Refah Partisi and Others v. Turkey (2003), Preda and Dardari v. Italy (1999), Witzsch v/ Germany (2005) дає підстави визначити такі ознаки зловживання конвенційними правами: зловживання може проявлятися в усвідомлених вольових вчинках чи систематичній діяльності, що формально спирається на положення (норми та принципи) Конвенції; такі вчинки та діяльність переслідують іншу мету, ніж та, що передбачена відповідною нормою Конвенції; зазначені вчинки та діяльність порушуватимуть (або становитимуть реальну загрозу порушення) конвенційні права і свободи, що проявлятиметься (або матиме на меті) у їхньому обмеженні чи скасуванні, зокрема через знищення ідеалів та цінностей демократії (демократичного суспільства), які декларуються текстом та духом Конвенції.
У рішенні «А.Н. проти України» (A.N. v. Ukraine) від 29 січня 2015 року, заява №13837/09, яке набуло статусу остаточного 29 квітня 2015 року, Європейський суд з прав людини встановив, що згідно з процесуальним аспектом статті 3 Конвенції національні органи влади не провели ефективне розслідування за скаргами заявника і не забезпечили вжиття необхідних заходів для збору доказів у справі. Зазначені недоліки становили порушення процесуального аспекту цього положення Конвенції. Суд вказав на те, що, коли особа висуває небезпідставну скаргу на представників держави, то це вимагає проведення ефективного офіційного розслідування. Для того, щоб таке розслідування вважалось «ефективним» воно повинно призвести до встановлення фактів справи та до встановлення і покарання винних осіб. Це не є обов`язком досягнення результату, але є обов`язком вжиття заходів. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи серед іншого покази свідків, висновки судових експертиз та ін. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність до встановлення винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту, а вимога щодо оперативності та розумної швидкості є безумовною у цьому контексті (рішення у справах «Міхєєв проти Росії» (Mikheyev v. Russia), заява № 77617/01, п. 107 et seq., від 26 січня 2006 року, та «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov and Others v. Bulgaria), від 28 жовтня 1998 року, п. 102 et seq., Reports of Judgments and Decisions 1998-VIII).
Пунктом 4 Постанови Пленуму ВССУ №11 від 17.10.2014 року визначено, що оцінюючи спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень, слід враховувати послідовність та своєчасність здійснення процесуальних дій; наявність періодів бездіяльності (неактивності), причини якої мають з`ясовуватись у кожному конкретному провадженні; своєчасність повідомлення особи про підозру; обґрунтованість відкладення та зупинення кримінального провадження; у тому числі щодо повідомлення учасників кримінального провадження про час та місце судового засідання; повноту та своєчасність вжиття слідчим, прокурором, слідчим суддею, судом (суддею) заходів забезпечення кримінального провадження та інших заходів, спрямованих на недопущення недобросовісної поведінки учасників кримінального провадження; характер та ефективність дій, спрямованих на прискорення кримінального провадження.
Досліджуючи обґрунтованість доводів поданої скарги, встановлено, що слідчим при закритті провадження не дотримано процесуального порядку винесення постанови, зокрема, досудове слідство проведено поверхнево, неповно, без всебічного дослідження обставин справи, слідчим не виконано вказівки, які були зазначені в ухвалі слідчого судді від 17 грудня 2015 року, якою була скасована аналогічна постанова слідчого про закриття вказаного кримінального провадження, також належним чином не перевірені доводи викладені скаржником та не надана оцінка зазначеним доводам.

З огляду на вищезазначене, слідчому необхідно виконати необхідні слідчі дії щодо з`ясування обставин про наявність чи відсутність події та складу кримінального правопорушення, в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі та в залежності від встановленого, прийняти законне та обґрунтоване рішення, яке у будь-якому випадку має бути належним чином мотивованим з всебічним аналізом доводів заявника.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим постанова про закриття кримінального провадження №0000419 від 03 вересня 2013 року за фактом вчинення злочину, передбаченого ст.287 КК України прийнята без належного дослідження обставин кримінального провадження та відповідного аналізу і оцінки даних досудової перевірки, на які посилалася ОСОБА_5 в своїй скарзі, що призвело до неповноти досудового розслідування, тому зазначена постанова не може вважатися законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.303, 305, 306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Горохівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 від 31 березня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000419 від 03 вересня 2013 року за фактом вчинення злочину, передбаченого ст.287 КК України задовольнити.

Постанову слідчого СВ Горохівського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 від 31 березня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000419 від 03 вересня 2013 року за фактом вчинення злочину, передбаченого ст.287 КК України скасувати та зобов`язати слідчого провести досудове розслідування по справі у відповідності з вимогами ст.ст.91-93 КПК України та закінчити досудове розслідування у строки, передбачені ст.219 КПК України.

Матеріали кримінального провадження №0000419 повернути Горохівському відділу поліції ГУНП у Волинській області для проведення досудового розслідування

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: /підпис/

Згідно з оригіналом.

Слідчий суддя Горохівського районного суду ОСОБА_1