УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №275/371/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 105 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8
Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 липня 2017 року застосовано до неповнолітніх: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , примусові заходи виховного характеру у виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до їх поведінки, а саме: обмежено перебування поза місцем проживання, заборонено вихід з будинку, який є місцем їх проживання з 22 год. вечора до 07 год. ранку наступного дня та передано їх під нагляд матері ОСОБА_12 строком на 2 (два) роки.
Судом першої інстанції встановлено, що в один з днів кінця грудня місяця 2016 року, у вечірній час, неповнолітній ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запропонував неповнолітньому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який згідно висновку судово - психіатричного експерта від 21.03.2017 року, не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність та малолітньому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, вчинити крадіжку особистих речей ОСОБА_14 . На дану пропозицію вони погодились, тим самим вступили між собою у попередню змову. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на крадіжку чужого майна, неповнолітній ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою групою осіб разом з ОСОБА_13 та малолітнім ОСОБА_11 , маючи злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, із корисливих мотивів, прийшли до подвір`я за адресою АДРЕСА_1 , яке по периметру огороджене парканом та використовується як сховище, де потерпілий ОСОБА_14 , як вони достовірно знали, зберігав свій автомобіль. Неповнолітній ОСОБА_10 , спільно із неповнолітнім ОСОБА_13 та малолітнім ОСОБА_15 , проникли до подвір`я через хвіртку. Після чого, діючи спільно за попередньою змовою, відповідно до розподілу ролей, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю власника та інших осіб поблизу себе вчинили крадіжку майна потерпілого ОСОБА_14 . А саме, неповнолітній ОСОБА_10 , залишився на вулиці біля подвір`я спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб в разі наближення сторонніх осіб повідомити про небезпеку, а неповнолітній ОСОБА_13 та малолітній ОСОБА_11 , відчинили двері автомобіля та таємно умисно викрали із салону автомобіля марки ГАЗ 2410 д.н.з. НОМЕР_1 автомагнітолу марки «Sonу» вартістю 650 грн., флешкарту вартістю 80 грн., ліхтарик марки «Поліс» вартістю 65 грн. та із горища підсобного приміщення, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , куди проникли через двері, які були причинені, таємно умисно викрали акумулятор марки «Чемпіон» вартістю 1050 грн.
Викраденим майном потерпілого ОСОБА_14 неповнолітній ОСОБА_10 , неповнолітній ОСОБА_13 та малолітній ОСОБА_11 розпорядились на власний розсуд.
Своїми умисними діями неповнолітній ОСОБА_10 , неповнолітній ОСОБА_13 та малолітній ОСОБА_11 , завдали потерпілому ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 1845 грн.
Викраденим майном потерпілого ОСОБА_14 розпорядилися на власний розсуд.
Дії неповнолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підпадають під ознаку кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України.
В апеляційній скарзі заступник прокурора Житомирської області ОСОБА_9 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провопорушення, встановлених судом, вважає, що ухвала суду щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Вказує, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що неповнолітній ОСОБА_10 , на момент вчинення вищевказаного суспільно-небезпечного діяння, згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 21.03.2017 року не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, а малолітній ОСОБА_11 мав вік 13 років, тобто останні не можуть бути суб`єктами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку з чим їх діяння не утворюють складу злочину.
Вважає, що суд першої інстанції в мотивувальній частині ухвали безпідставно вказав, що неповнолітній ОСОБА_10 та малолітній ОСОБА_11 вчинили крадіжку майна за попередньою змовою групою осіб.
Крім цього, відповідно до вимог ч. 1 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.
Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» № 2 від 15.05.2006 року з врахуванням даних про особу неповнолітнього та характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння суд визначає, які види дозвілля слід обмежити, заборонити, або які обов`язки покласти на неповнолітнього і на який строк.
Дані вимоги закону судом першої інстанції в повному обсязі дотримані не були, оскільки застосовуючи до неповнолітнього ОСОБА_10 та малолітнього ОСОБА_11 примусові заходи виховного характеру у виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до їх поведінки, а саме: обмежено перебування поза місцем проживання, заборонивши вихід з будинку, який є місцем їх проживання з 22 год. вечора до 07 год. ранку наступного дня, судом першої інстанції не вказано тривалість такого заходу.
Просить ухвалу суду щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 змінити та виключити з мотивувальної частини ухвали суду посилання про вчинення неповнолітнім ОСОБА_10 та малолітнім ОСОБА_11 крадіжки майна за попередньою змовою групою осіб, вказавши про вчинення останніми суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Встановити строк примусового заходу виховного характеру у виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а саме: обмеження перебування поза місцем проживання, заборони виходу з будинку, який є місцем їх проживання з 22 год. вечора до 07 год. ранку наступного дня на 1 (один) рік.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку захисників, які не заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження апелянтом не оспорюються.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами заступника прокурора Житомирської області про неправильне застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що неповнолітній ОСОБА_10 на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння за ч. 3 ст. 185 КК України, згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 21.03.2017 року не досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, а малолітньому ОСОБА_11 на той момент, було 13 років, а тому вони не можуть бути суб`єктами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку з чим їх діяння не утворюють складу злочину.
Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів вважає, що доводи прокурора є обґрунтованими, оскільки суд першої інстанції в мотивувальній частині ухвали безпідставно вказав, що неповнолітній ОСОБА_10 та малолітній ОСОБА_11 вчинили крадіжку майна за попередньою змовою групою осіб.
Доводи прокурора про необхідність визначення тривалості заходу у виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки щодо ОСОБА_10 та малолітнього ОСОБА_11 , колегія суддів також задовольняє.
Так, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті.
Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 частини другої цієї статті ( застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки) встановлюється судом, який їх призначає.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог Закону, оскільки застосовуючи до неповнолітнього ОСОБА_10 та малолітнього ОСОБА_11 примусові заходи виховного характеру у виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до їх поведінки не вказав тривалість такого заходу.
За таких обставин, апеляційна скарга заступника прокурора Житомирської області підлягає задоволенню, а ухвала суду зміні.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу Брусилівського районного суду Житомирської області від 19 липня 2017 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - змінити.
Виключити з мотивувальної частини ухвали суду посилання про вчинення неповнолітнім ОСОБА_10 та малолітнім ОСОБА_11 крадіжки майна за попередньою змовою групою осіб, вказавши про вчинення останніми суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Встановити строк примусового заходу виховного характеру у виді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а саме: обмеження перебування поза місцем проживання, заборони виходу з будинку, який є місцем їх проживання з 22 год. вечора до 07 год. ранку наступного дня на 1 (один) рік.
В решті ухвалу суду залишити без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді: