Справа № 727/4154/17
Провадження № 1-кп/727/219/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2017 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

з участю потерпілої ОСОБА_4

за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_5

за участю захисника потерпілої ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці матеріали кримінального провадження за обвинувальним актом щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, розлученого, пенсіонера, із середньою освітою, раніше не судимого, -

за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Так, 18.11.2016 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Caddy» білого кольору д.н.з. НОМЕР_1 рухався по вул.Головній м.Чернівці від площі Центральної в напрямку площі Соборної по правій стороні дороги.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований неподалік будинку №42 та позначений дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід», а також горизонтальною розміткою 1.14.1 «Зебра», ОСОБА_7 , керуючи вище вказаним автомобілем проявив самовпевненість і неуважність до дорожньої обстановки, не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, продовжував рух, де в подальшому допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка переходила проїзну частину дороги рухаючись в межах пішохідної доріжки, з права на ліво по відношенню до напрямку руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_7 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пішоходу ОСОБА_4 , 1969 року народження, спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини кістки зі зміщенням відламків. Закритий перелом медіальної кісточки зі зміщенням та вивихом стопи назовні, які у відповідності до висновку СМЕ №178мд від 28.02.2017 року, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_7 , скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п.п.1.5, 2.3 (б, д) та 18.1 встановлених «Правилами дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету міністрів України за №1306 від 10.10.2001 року, та введених в дію з 01.01.2002 року, які вимагають від водія:

- п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

- п. 18.1 водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Таким чином, ОСОБА_7 порушив правила безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у інкримінованому йому діянні та заявлений цивільний позов визнав частково та пояснив, що того дня він дійсно рухався у вказаному місці в напрямку площі Соборної. Під`їжджаючи до пішохідного переходу він потерпілу ОСОБА_4 не помітив, оскільки його засліпило сонце. Ствердив, що подія відбулась в межах пішохідного переходу. Він відраз ж зупинив транспортний засіб. Сторонні люди на місці події викликали швидку допомогу потерпілій. Він сам намагався допомогти потерпілій. Вказав, що у автомобілі також перебувала його колишня дружина та вказаний автомобіль марки «Volkswagen Caddy» належить йому на праві власності. Також ствердив, що на місці, де розташований перехід, наявні відповідні знаки, однак він їх також не помітив через те, що його засліпило сонце. Також вказав, що на місці переходу зебра фактично була стерта. Звернув увагу суду на те, що відвідував потерпілу у лікарні, надав їй грошові кошти у сумі приблизно 2000 грн., а також продукти, на суму приблизно 1000 грн. У вчиненому щиро розкаюється та шкодує про вчинене. Цивільний позов потерпілої в частині відшкодування матеріальної шкоди визнає частково у розмірі, який підтверджений відповідними чеками, а також не заперечує щодо стягнення вартості санаторно-курортного лікування потерпілої, але в санаторії, де вартість лікування є найдешевшою. В частині моральної шкоди цивільний позов також визнає частково, однак вирішення конкретного розміру залишає на розсуд суду. Зауважив на тому, що зазначена у позові сума коштів у нього відсутня. А також обвинувачений надав згоду в судовому засіданні на застосування до нього вимог Закону України «Про амністію у 2016 році», надавши суду відповідну письмову заяву.

Показання ОСОБА_7 відповідають фактичним обставинам обвинувачення і учасниками процесу не оспорюються.

Також захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні вказала суду, що обвинувачений пропонував потерпілій оплатити вартість поїздки у санаторій «Хмільник», однак остання на той момент відмовилась. Позов в частині стягнення моральної шкоди вважала необґрунтованим. Позов в частині стягнення матеріальної шкоди вони визнають лише у розмірі, підтвердженому відповідними чеками. Підтримала застосування амністії щодо обвинуваченого.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що 18.11.2016 року вона йшла в училище на роботу. На тротуарі та проїжджій частині частково був сніг та лід. Вона розпочала переходити дорогу та дійшла майже до середини переходу. В цей момент її вдарив автомобіль обвинуваченого, внаслідок чого вона впала. ЇЇ ліва нога була вивернута та вона зрозуміла, що у неї перелом ноги. Свідки, які були на місці події, викликали їй швидку медичну допомогу, після чого її було доставлено в травмпункт. У лікарні потерпілій наклали гіпс. До неї приходив обвинувачений та просив казати, що вона до нього претензій не має. Він їй купив воду, а потім відвіз додому. Ствердила, що обвинувачений дійсно тоді заплатив їй 2000 грн. за ліки, які вона не включила у розрахунок позову, а також, що обвинувачений привозив їй продукти та підтвердив, що саме він керував транспортним засобом. Також вказала суду, що на пішохідному переході вона знаходилась одна, удар прийшовся бампером автомобіля та підтвердила, що ОСОБА_7 дійсно рухався по вул.Головній зі сторони площі Центральної на площу Соборну уверх. Також вказала суду, що всіх чеків на придбання ліків у неї не збереглось, вона представила ті, які є. На лікарняних вона перебувала з моменту ДТП по 04.03.2017 року. При цьому, згідно представленого нею розрахунку 1915 грн. складає різниця між її заробітною платою та лікарняними, які вона просить стягнути з обвинуваченого. Крім цього, просить стягнути з обвинуваченого вартість рекомендованого їй лікарями після отриманої травми санаторно-курортного лікування. З приводу моральної шкоди, суду пояснила, що вже рік не може нормально спати, у неї наявні психічні розлади, зокрема з довідки психотерапевта вбачається, що у неї наявний змішаний тривожний та депресивний розлад. Вказала також, що не може ходити на підборах, взуття носить на два розміри більше, все літо її ноги отікали, не може працювати на дачі, зокрема копати, що змушена тепер робити її старенька мати, яка являється інвалідом 2 групи. Також просила врахувати, що на утриманні у неї перебуває неповнолітня дитина віком 12 років, а у зв`язку з з її станом здоров`я вона не може зараз поїхати на заробітки щоб заробити кошти дитині на навчання. Підтримала заявлений нею цивільний позов у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

ОСОБА_7 погодився на скорочений порядок судового слідства, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту, допиту потерпілої та з`ясування матеріалів цивільного позову, а також вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його як особу, пояснивши, що рішення його добровільне і наслідки, передбачені ч.3 ст. 349 КПК України йому зрозумілі.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази треба дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорюються доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд вважає, що дії ОСОБА_7 органами досудового розслідування за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, кваліфіковані правильно.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує, що скоєний обвинуваченим злочин відповідно до ст.12 КК України належать до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він є особою раніше не судимою (т.1 а.п.126), на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (т.1 а.п.122), по місцю проживання характеризується позитивно (т.1 а.п.131).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про необхідність засудження ОСОБА_7 до покарання у вигляді штрафу. Однак, враховуючи конкретні обставини справи, а саме, те що обвинувачений свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, на даний час є пенсіонером, а також враховуючи думку прокурора, який просив застосувати до ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України, суд вважає за можливе призначити йому мінімальне покарання, а саме у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Разом з тим, враховуючи те, що ОСОБА_7 є суб`єктом застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», сам обвинувачений ОСОБА_7 дав згоду на застосування до нього амністії, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_7 п.ґ) ч.1 ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від відбування призначеного покарання.

Приходячи до такого висновку, суд враховує наступне.

Під час судового розгляду встановлено, що підсудний ОСОБА_7 вчинив злочин, невеликої тяжкості, до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року. Таким чином, даний злочин не є ні тяжким, ні особливо тяжким злочином відповідно до ст.12 КК України. Також ОСОБА_7 є особою, яка на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 амністії, передбачених ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році» - не встановлено, при цьому амністія до нього раніше не застосовувалась.

Стосовно заявленого потерпілою ОСОБА_4 цивільного позову до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення з нього матеріальної шкоди у розмірі 30000 грн. та моральної шкоди у розмірі 20000 грн., то заявлений цивільний позов підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Також статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 3, 4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме на суму 18101,06 грн., яка доведена матеріалами кримінального провадження, в тому числі відповідними чеками та розрахунками. При цьому, задовольняючи цивільний позов на зазначену суму, суд враховує той факт, що витрати на ліки в сумі 2285,09 грн. та додаткові витрати на транспорт в розмірі 793,45 грн. потерпілою належними та допустимими доказами не доведені та документально не підтверджені. Стосовно витрат на дорогу до санаторію ім..Крупської в Криму, то зазначений санаторій не входить до переліку рекомендованих лікарями потерпілій санаторіїв. Разом з тим, задовольняючи частково заявлений цивільний позов про стягнення матеріальної шкоди, суд враховує і те, що згідно листа КМУ «Міська поліклініка №2» від 23.10.2017 року №1192 ОСОБА_4 рекомендовано санаторії з опорно-руховим профілем, зокрема ДП «Клінічний санаторій «Хмільник» терміном на 21 день.

Задовольняючи цивільний позов потерпілої стосовно моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Так, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст.1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Верховним Судом України в п.9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 звернуто зокрема увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру та обсягу спричинених потерпілій страждань у зв`язку з вчиненим обвинуваченим кримінального правопорушення стосовно потерпілої, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), враховуючи погіршення стану здоров`я потерпілої, тривалий час її перебування на лікарняних, а саме з 18.11.2016 року по 03.03.2017 року, враховуючи те, що був суттєво порушений звичайний спосіб і порядок життя потерпілої, а також той факт, що остання у зв`язку з зазначеними подіями протягом понад півроку страждає на змішаний тривожний та депресивний розлад, що підтверджується відповідною медичною довідкою, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме на суму 15000 грн., яку суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої.

Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст.ст. 124, 127, 128 КПК України.

Також в порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню і доля речових доказів.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 127, 128, 368 - 370, 373, 374 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році», суд, -

з а с у д и в:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначити йому покарання за даною статтею КК України у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400,00 (три тисячі чотириста) гривень в дохід держави без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 1 п. "ґ)" Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.
Цивільний потерпілої ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 спричинену матеріальну шкоду у розмірі 18101,06 (вісімнадцять тисяч сто одну) гривню 06 (шість) копійок.
Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 спричинену моральну шкоду у розмірі 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень.
Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме: автомобіль марки «Volkswagen Caddy» д.н.з. НОМЕР_1 , який згідно постанови слідчого від 19.11.2016 року визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню (т.1 а.п.19) та залишений на відповідальне зберігання на території спецмайданчику Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області в м.Чернівці по вул.Білоусова, 19 повернути ОСОБА_7 за належністю.
Стягнути з засудженого ОСОБА_7 кошти в сумі 1495,32 (одну тисячу чотириста дев`яносто п`ять) гривень 32 (тридцять дві) копійки на користь держави, в рахунок відшкодування витрат за проведення в ході досудового розслідування судових експертиз.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Чернівці.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: