АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 653/171/17 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/791/148/18 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 125 КК України
У Х В А Л А
іменем України
29 січня 2018 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого- захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0001909 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 26 жовтня 2017 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Щорсівка Генічеського району Херсонської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого
засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.
Постановлено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування моральної шкоди 4000 гривень.

в с т а н о в и л а:
Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним і засуджено за те, що він 10 вересня 2016 року біля 16 години, знаходячись в АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклої сварки з ОСОБА_8 та внаслідок неприязних стосунків, умисно наніс ОСОБА_8 два удари кулаком правої руки в обличчя, чим своїми противоправними діями спричинив потерпілому ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 посилається на незаконність на необґрунтованість вироку. Свої доводи мотивує тим, що повідомлення про підозру ОСОБА_10 не було вручено у вказаний в процесуальному документі час, оскільки ОСОБА_10 перебував у відрядженні. Наголошує, що ОСОБА_10 не приймав участі у слідчих експериментах, що свідчить про порушення його права на захист, а отже про недопустимість протоколів слідчих експериментів як доказів. Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо обставин вчинення злочину ОСОБА_10 .. Вказує, що для надання пояснень в судове засідання не викликався експерт, який склав судово-медичний висновок, не з`ясовувалось питання стосовно того, чи міг обвинувачений в силу перелому ключиці завдати удари потерпілому. Також вказує, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України щодо викладу фактичних обставин вчинення злочину та відсутності матеріальної шкоди. Просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити відносно ОСОБА_10 виправдувальний вирок.
У заперечення представник потерпілого ОСОБА_8 захисник ОСОБА_7 вказує на необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , просить її залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені захисником, просили ухвалити виправдувальний вирок, доводи представника потерпілого - захисника ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_8 , які вважали апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку без зміни, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла такого наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у заподіянні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 125 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам провадження.

Доводи захисника про недоведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину, є непереконливими.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 , не визнаючи себе винним, не заперечував той факт, що у нього виникали непорозуміння та сварки з потерпілим ОСОБА_8 з приводу сплати комунальних послуг за водопостачання. 10.09.2016 року між ними відбулася сварка з цього приводу, під час якої вони виражалися нецензурною лайкою один на одного. Ніякої бійки між ними не було. Стверджував, що потерпілого не бив.

Ці заперечення ОСОБА_10 проти обвинувачення, а також аналогічні доводи захисника, наведені в апеляційній скарзі, були предметом перевірки в судовому засіданні і спростовуються детально наведеними у вироку доказами.

Потерпілий ОСОБА_8 показав, що проживає в с. Щорсівка Генічеського району Херсонської області та працює більше 8 років начальником КП „Добробут. Раніше у них з ОСОБА_10 були непорозуміння та конфлікти з приводу сплати за комунальні послуги за водопостачання, в ході яких останній висловлював незгоду стосовно суми для сплати за воду. 10.09.2016 року близько 16 години у нього була розмова з ОСОБА_10 , який став пред`являти претензії до нього стосовно нарахування оплати за воду та висловився в його сторону непристойно, а потім наніс йому два удари кулаком в обличчя та спричинив тілесні ушкодження. Про те, що відбулося, він повідомив селищному голові, потім звернувся з заявою до поліції.
Він же, під час слідчого експерименту продемонстрував, як обвинувачений ОСОБА_10 заподіяв тілесні ушкодження, наносячи йому удари руками по обличчю.
Зазначені показання потерпілого узгоджуються з іншими доказами.

Свідок ОСОБА_13 показав, що проживає в АДРЕСА_1 . Знає ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , як односельців. 10.09.2016 року знаходився вдома. Після обіду близько 16 години знаходився на городі своєї присадибної ділянки та косив люцерну. Бачив, як ОСОБА_8 та ОСОБА_10 спілкувались між собою та виясняли стосунки, а потім ОСОБА_10 наніс два удари рукою в обличчя ОСОБА_8 та поїхав. Знаходився від них метрів 100, тому про що говорили не чув, однак бачив їх спілкування, та нанесення ударів ОСОБА_10 ..
Він же, при проведенні слідчого експерименту продемонстрував, як обвинувачений ОСОБА_10 наносив удари рукою по обличчю потерпілого ОСОБА_8
Cвідок ОСОБА_14 показав, що працює сільським головою та проживає в с. Щорсівка, знає потерпілого ОСОБА_8 , який позитивно характеризується, та обвинуваченого ОСОБА_10 , який характеризується негативно. 10.09.2016 року йому подзвонив ОСОБА_8 та повідомив, що його побив ОСОБА_10 .. Коли він приїхав до потерпілого, то особисто побачив у нього синяк під оком, вибитий зуб, який останній тримав у руці. Після чого подзвонив в поліцію.

Свідок ОСОБА_15 показав, що 10.09.2016 року він разом з ОСОБА_10 косили траву в саду. З приводу побиття останнім ОСОБА_8 йому нічого не відомо.

Висновками судово-медичних експертиз встановлено, що потерпілому ОСОБА_8 спричиненні тілесні ушкодження у вигляді крововилив вій, синці та садна нижньої губи, повний вивих 3-го зубу на нижній щелепі зліва, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, утворилися від дії тупих предметів, можливо 10.09.2016 року. Дані тілесні ушкодження могли бути наслідком нанесення ударів в обличчя, як вказує потерпілий.

Висновки цих судово-медичних експертиз не є суперечливими, які узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 відносно локалізації та механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого, якими спростовуються твердження обвинуваченого про те, що він не бив потерпілого.

Будь-яких сумнівів в обґрунтованості висновків зазначених вище експертиз не має, вони базуються на досліджені даних, що були отримані під час проведення слідчих дій за участю потерпілого та свідка, а тому у суду не було підстав ставити їх під сумнів. Крім того, клопотання про допит експерта сторона захисту не заявляла, а тому доводи захисника з цього приводу є безпідставними.

Оскільки викладені докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_10 злочину, у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, які у своїй сукупності викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, які обґрунтовано покладено в основу обвинувального вироку.

Тому доводи захисника про те, що обвинувачення ґрунтується лише на недостовірних та суперечливих доказах, зокрема, показаннях потерпілого та свідків, колегія суддів визнає голослівними та такими, що суперечать наведеним доказам.

Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він за станом здоров`я не міг наносити удари рукою потерпілому через раніше перенесений перелом ключиці, оскільки це не підтверджується наданими обвинуваченим медичними документами, з яких випливає, що він був виписаний в задовільному стані, та правильно визнав ці його показання такими, що суперечать встановленим обставинам вчиненого злочину та дослідженим у кримінальному проваджені доказам.

Аналіз викладених доказів переконливо свідчить про те, що ОСОБА_10 під час сварки, яка виникла на ґрунті неприязних стосунків, умисно наніс два удари кулаком в обличчя потерпілому ОСОБА_8 , заподіявши йому легкі тілесні ушкодження.
Відповідно до встановлених фактичних обставин вчиненого злочину та доведеності вини ОСОБА_10 , суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст. 125 КК України.
Отже, викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, є таким, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Посилання захисника на невручення повідомлення про підозру ОСОБА_10 є надуманими. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_10 було вручено 12.12.2016 року, про що свідчить наявний в матеріалах процесуальний документ з підписом ОСОБА_10 .. Жодних заперечень чи зауважень стосовно вручення повідомлення про підозру, перевіркою матеріалів не виявлено. Жодних транспортних вимог, наявністю яких захисник обґрунтовує перебування обвинуваченого у відрядженні в момент вручення повідомлення про підозру, - в матеріалах провадження не міститься. Крім того, ця обставина не була предметом розгляду в суді першої інстанції і не заявлялась, як порушення права на захист особи.

Безпідставними є посилання захисника про недопустимість як доказів протоколів слідчих експериментів від 16.09.2015 року за участю потерпілого та свідка, оскільки ці слідчі дії проведені з дотриманням вимог ст.240 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Частиною другою даної норми визначено перелік діянь, які суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини й основоположних свобод, на підставі чого можливо зробити висновок про недопустимість доказів.

Підстави, з яких апелянт стверджує про недопустимість та неналежність письмових доказів, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Під час проведення слідчих експериментів жодних зауважень з приводу проведених слідчих дій від потерпілого, свідка чи понятих не надходило та зафіксовано в протоколах, тому висновок суду про допустимість як доказів даних письмових документів - протоколів слідчих дій, зазначених вище, не суперечить вимогам ст. 87 КПК України. Для проведення даної слідчої дії законом не визначається безумовність переліку учасників, участь яких в такій дії є обов`язковою, а отже є хибними судження апелянта про наявність порушення прав обвинуваченого з вищевказаних підстав.

Під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження сторона захисту не заявляла про порушення права ОСОБА_10 на захист.

Крім того, захисником в апеляційній скарзі необґрунтовано, в чому саме полягає порушення права обвинуваченого на захист, який на досудовому розслідуванні та судовому розгляді стверджував про те, що він під час сварки не бив потерпілого, що є його позицією захисту, а його заперечення проти висунутого обвинувачення не є підставою для визнання доказів недопустимими.
Позбавлені підстав і доводи захисника про те, що свідок ОСОБА_14 є зацікавленою особою, оскільки він брав участь як понятий під час проведення слідчого експерименту і відповідно до ч.7 ст. 223 КПК України був допитаний в судовому засіданні як свідок. Стороною захисту не надано жодних доказів того, що ця особа зацікавлена в результатах кримінального провадження.

Не заслуговують на увагу посилання захисника на показання свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні не допитувався. Судом неодноразово вживалися заходи для його допиту, однак його привід органами поліції не було виконано через відсутність свідка за місцем проживання.
Посилання апелянта на невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України є безпідставними. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні був предметом перевірки під час підготовчого судового засідання і жодних підстав його невідповідності вимогам кримінального процесуального закону судом не виявлено.

Обставини, на які посилається захисник, та обґрунтовує невідповідність обвинувального акту, не входять до переліку вимог, передбачених ст. 291 КПК України.

Хибним є посилання захисника на те, що на користь потерпілого стягнуто матеріальну шкоду, завдану злочином, оскільки з позовній заяві зазначено про стягнення моральної шкоди і за вироком суду першої інстанції з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 стягнуто саме у відшкодування моральної шкоди.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, у тому числі права обвинуваченого на захист, при збиранні та досліджені доказів, які могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення щодо винності обвинуваченого та правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність, під час апеляційного розгляду справи не виявлено.

У зв`язку із чим, підстав для скасування вироку та ухвалення виправдувального вироку, як про це ставить питання сторона захисту, колегія суддів не знаходить.

Покарання ОСОБА_10 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відносить до злочинів невеликої тяжкості, даних про особу винного, який характеризується негативно, вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутності обставин, що обтяжують покарання, яке за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів..

Даних про те, що в справі неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, які можуть бути підставами для скасування чи зміну вироку, колегією суддів не встановлено, тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а вирок має бути залишений без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 26 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_10 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3 (підпис) ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Копія ухвали оформлена 29 cічня 2018 року
Ухвала набрала законної сили 29 січня 2018 року

Суддя Апеляційного суду
Херсонської області ОСОБА_2