Ухвала іменем україни 26 вересня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представника потерпілої ОСОБА_6 ,
переглянула в судовому засіданні вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 11 січня 2017 року за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 .
Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 липня 2015 року засуджено:
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, Полтавської області, громадянина України, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
за ст. 128 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі фінансового управляння виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, витрачені на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_8 кошти у розмірі 4043,69 грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 6711,06 грн., та моральної шкоди 30 000 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11 січня 2017 року зазначений вирок змінено, перекваліфіковано дії ОСОБА_7 в частині кваліфікації дій та призначеного покарання на ч. 2 ст. 125 КК та призначено покарання за цим законом у виді арешту на строк 2 місяці.
На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строків давності.
Виключено із мотивувальної частини вироку посилання на наявність у обвинуваченого пом`якшуючих покарання обставин вчинення злочину вперше та перебування на утриманні обвинуваченого двох малолітніх дітей.
В іншій частині вирок залишено без зміни.
Згідно з вироком суду, який змінено ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_7 , визнано винним та засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.
07 грудня 2013 року, приблизно о 18.00 год., ОСОБА_7 на легковому автомобілі марки «Тойота Лендкрузер» д.н.з. НОМЕР_1 приїхав в особових справах на майданчик для паркування автомобілів, розміщений неподалік від бару «Ахтамар» по вул. Першотравневій, 16-А в м. Кременчуці. В цей час до його автомобіля підійшла ОСОБА_8 разом із своєю малолітньою донькою ОСОБА_9 , які помилково сприйняли даний автомобіль за автомобіль служби таксі, та намагалися здійснити в нього посадку.
Не погоджуючись з цими діями ОСОБА_8 та її доньки, ОСОБА_7 , вийшовши з-за керма автомобіля, не пояснюючи причину своєї поведінки, підійшов до ОСОБА_8 та лівою рукою відштовхнув її від автомобіля. В результаті цього між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виникла конфліктна ситуація, в ході якої ОСОБА_7 своєю правою рукою знову відштовхнув ОСОБА_8 в область лівого плеча, внаслідок чого ОСОБА_8 ледве втрималася від падіння, поточившись назад, відштовхнувши свою доньку.
Коли ОСОБА_8 знову приблизилася до автомобіля ОСОБА_7 наніс їй удар долонею руки в область обличчя, що призвело до падіння ОСОБА_8 на спину на асфальтове покриття. Тоді ОСОБА_8 , відчуваючи образу за протиправні дії, вчинені відносно неї, долонею руки вдарила по корпусу автомобіля. В цей час ОСОБА_7 , підійшовши до ОСОБА_8 ззаду, схопив її обома руками за комір шуби, передбачаючи можливість настання шкідливих наслідків, які повинен був і міг їх передбачати, піддавши тілу прискорення, відштовхнув з силою ОСОБА_8 на асфальтове покриття, що призвело до її повторного падіння на спину із забиттям правої потиличної частини голови об асфальтне покриття та втрати свідомості.
Згідно висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи № 423/15 від 19 травня 2016 року у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (більщше 6 та менше 21 дня).
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування вироку районного суду і ухвали апеляційного суду та закриття провадження за відсутності, на його думку, в його діях складу злочину. Своє прохання обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 419 КПК не надано оцінки всім доводам його апеляційної скарги щодо необхідності закриття кримінального провадження за відсутності в його діях складу злочину. Зазначає, що не було встановлено при яких обставинах потерпіла отримала тілесні ушкодження. Стверджує, що обставини отримання потерпілою тілесних ушкоджень в результаті його дій спростовуються показами свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , а також висновком повторної комісійної Київського Бюро СМЕ, які суд безпідставно не взяв до уваги та неправильно кваліфікував його дії.
У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно перекваліфікував дії засудженого на ч. 2 ст. 125 КК та допустив порушення вимог ст. 94 КПК і не надав власної оцінки кожному висновку експерта. Стверджує, що вона отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, а тому дії ОСОБА_7 потрібно кваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК. Вважає, що апеляційний суд в своїй ухвалі не мотивував належним чином чому він не взяв до уваги висновків судово-медичних експертиз, які визначили ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень та механізм їх виникнення. Зазначає, що на час апеляційного розгляду були відсутні законні підстави для проведення по справі 2-ї повторної комісійної судово-медичної експертизи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілої, яка підтримала доводи касаційної скарги потерпілої та заперечувала проти задоволення скарги засудженого, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційних скарг засудженого та потерпілої і просив судові рішення залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засудженого та потерпілої не підлягають задоволенню на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно положень ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у статтях 410, 411 КПК України щодо неповноти судового розгляду справи, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. У зв`язку з наведеним, доводи засудженого в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Апеляційний суд при перегляді рішення суду першої інстанції, дійшов вірного висновку, що ОСОБА_7 своїми діями не міг з необережності спричинити потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки його дії носили умисний цілеспрямований характер, спрямований на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, а тому його дії апеляційний суд правильно перекваліфікував на ч. 2 ст. 125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Свій висновок щодо доведеності вини засудженого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, апеляційний суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення такого судового рішення.
Викладені в касаційній скарзі потерпілої доводи про неправильну перекваліфікацію дій засудженого з ч. 1 ст. 122 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України, та доводи засудженого щодо необхідності закриття кримінального провадження за відсутності в його діях складу злочину, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки про доведеність вини ОСОБА_7 в умисному заподіянні потерпілій легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я апеляційний суд зробив на підставі зібраних у кримінальному провадженні та детально досліджених в судовому засіданні доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку.
Як свідчать матеріали провадження і зміст ухвали, апеляційний суд, при перегляді справи за обвинуваченням ОСОБА_7 , дослідив всі обставини, які могли мати значення для прийняття правильного рішення у справі, та повно і всебічно перевірив зібрані докази, в тому числі: показання потерпілої ОСОБА_8 , яка наполягала на тому, що ОСОБА_7 умисно застосовував до неї свою фізичну силу, штовхав її, від чого вона падала, а після того, як він, схопивши руками за комір її шуби, з великою силою кинув її об асфальтове покриття майданчику, вона знепритомніла і прийшла до тями тільки в лікарні; показання свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_9 , які підтвердили покази потерпілої та дали аналогічні покази; відеозапис із камери відеоспостереження з бару «Ахтамар», на якому видно, як засуджений умисно неодноразово застосовував фізичну силу до потерпілої від чого остання подала; висновки повторної комісійної судово-медичної експертизи від 19 травня 2016 року № 423/15, відповідно до яких тілесне ушкодження, виявлене у потерпілої, відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (більше 6 та менше 21 дня).
При цьому колегія суддів навела належні аргументи з яких вона одні докази поклала в основу свого рішення, а інші відхилила.
З такими висновками суду апеляційної інстанції погоджується й колегія суддів суду касаційної інстанції, оскільки дослідженими у судових засіданнях доказами доведено, що ОСОБА_7 своїми протиправними діями заподіяв потерпілій ОСОБА_8 умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розгляд здоров`я. Дії засудженого правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК.
Розгляд справи в суді апеляційної інстанції провадився у передбаченому законом порядку. Зміст ухвали цього суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Рішення апеляційного суду щодо призначення ОСОБА_7 покарання та звільнення від його відбування відповідає вимогам положень статей 49, 50, 65, 74 КК.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які відповідно до положень ст. 438 КПК були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено, а тому у задоволенні касаційних скарг засудженого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 слід відмовити.

Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 11 січня 2017 рокущодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3