Справа № 460/4597/17
Провадження №1кп/460/617/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.01.2018 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Наконечне Друге Яворівського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою-спеціальною освітою, неодруженого, учасника бойових дій, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, -
25.07.2013 року обвинувачений ОСОБА_4 проходив військову службу у Збройних Силах України по контракту.
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №168 від 25.07.2013 року солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення.
17 жовтня 2016 року ОСОБА_4 самовільно залишив місце служби військову частину - польова пошта НОМЕР_2 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , про своє місце перебування командирів не повідомив та перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.
01 грудня 2016 року, об 12 год. 00 хв. солдат ОСОБА_4 добровільно з`явився у військову частину - польова пошта НОМЕР_2 , що у АДРЕСА_1 .
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 як військовослужбовець військової служби в період з 08 год. 00 хв. 17.10.2016 року по 12 год. 00 хв. 01.12.2016 року перебував за межами території військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) в умовах особливого періоду, був відсутній на службі у вказаний період, та проводив час на свій власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю та підтвердив факт нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, покликаючись на обставини викладені у обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся, та пояснив що в період з 17.10.2016 року по 01.12.2016 року перебував за місцем свого проживання, у зв"язку із небажанням продовжувати військову службу. Просить застосувати до нього ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році", оскільки брав участь в антитерористичній оперіції і являється учасником бойових дій.
Як встановлено у судовому засіданні, покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, те, що прокурор не оспорює фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд вважає, що в судовому засіданні вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, оскільки він, будучи військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_2 в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину без поважних причин .
Вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_4 міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, брав участь в антитерористичній операції, є учасником бойових дій, щире каяття у вчиненому як обставину, що пом`якшує покарання, обставин, які обтяжують покарання не встановлено.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що покарання ОСОБА_4 слід обрати в межах санкції статті за якою він обвинувачується у виді позбавлення волі.
Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покараня.
Згідно з ч. 2 ст. 86 КК України особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Згідно вимог ч.2 ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» дія закону про амністію поширюється на злочини, вчинені до дня набрання ним чинності включно.
Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» (22 грудня 2016 року № 1810-VIII) встановлено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення та, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
Обвинувачений ОСОБА_4 є учасником бойових дій, що стверджується виданим посвідченням серії НОМЕР_3 від 27 квітня 2015 року
Враховуючи наведене та беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році», брав безпосередню участь в антитерористичній операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення та отримав статус учасника бойових дій, а також зважаючи на відсутність обмежень, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, тому є всі підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, ЗУ «Про застосування амністії в Україні», ЗУ «Про амністію у 2016 році», суд-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
СУДДЯ: ОСОБА_1