Справа № 646/6241/17
№ провадження 1-в/646/363/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.11.2017 року м.Харків
Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Диканівської виправної колонії ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Пісочин, Харківського району, Харківської області, громадянина України, не працюючого, має середню технічну освіту, неодруженого, раніше судимого вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.11.2011 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки відповідно до ст. 75 КК України

засуджений вироком Московського районного суду м. Харкова від 25.03.2016 за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, -

ВСТАНОВИВ:

До Червонозаводського районного суду м. Харкова з вищевказаним клопотанням звернувся засуджений ОСОБА_5 в обґрунтування якого послався на те, що він працює на виробництві колонії, стягнень та заохочень не має, характеристика задовільна, тому просив звільнити його умовно-достроково.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав.

Представник адміністрації заперечував проти задоволення клопотання, наполягаючи на тому, що ОСОБА_5 не довів своє виправлення, оскільки він не має заохочень, але є 4 стягнення.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, вважаючи, що ОСОБА_5 не довів свого виправлення.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши надані докази та матеріали особової справи засудженого, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбування засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Згідно вироку Московського районного суду м. Харкова від 25.03.2016 ОСОБА_5 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.. 72 ч. 5 КК України йому зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 17.07.2015 року по 28.03.2017 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Таким чином, на момент розгляду клопотання засуджений відбув де-юре 3 роки 11 місяців 25 днів, що більше, ніж 2/3 строку призначеного йому покарання, залишилось 6 місяців 5 днів.

Згідно вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Статтею 107 КВК України передбачено права та обов`язки осіб, засуджених до позбавлення волі. Зокрема, засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії.

З матеріалів дослідженої особової справи засудженого та характеристики Диканівської ВК (№12) вбачається, що за час перебування в Харківській УВП (№27) до нього було застосовані 4 стягнення, які на даний час погашені, що свідчить про небажання ОСОБА_5 ставати на шлях виправлення. Так, останні стягнення було застосовано у квітні 2016 та квітні 2017 року: 1) постановою від 27.04.2016 рок ОСОБА_5 поміщено до карцера на 5 діб за нетактовну поведінку до іншого засудженого; 2) постановою від 18.04.2017 ОСОБА_5 оголошено догану за встановлення міжкамерного зв`язку.

11.05.2017 року комісією установи з розгляду заохочувальних норм до засуджених, розглядалося питання про застосування до ОСОБА_5 ст.81, 82 КК України, та згідно висновків комісії таке застосування передчасне, оскільки засуджений не довів своє виправлення.

На час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_5 за місцем відбування покарання з 20.04.2017 у Диканівській ВК № 12 характеризується негативно. Вимоги режиму та тримання не порушував. Заохочень не має. Працевлаштований на дільниці "Ливарня", до виконання поставлених завдань ставиться без зацікавленості, до матеріалів та обладнання ставиться негативно. Приймає участь у програмах диференційного виховного впливу на засуджених: «Духовне відродження» але без зацікавленості. За висновком адміністрації колонії засуджений ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, хоча у вчиненому злочині винним себе визнає.

Суд погоджується з доводами адміністрації колонії, що на даний час ОСОБА_5 сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, а тому не вбачає законних підстав для задоволення клопотання засудженого.

При цьому судом також враховано, що ОСОБА_5 засуджений за вчинення умисного злочину грабіж, поєднаний з насильством відносно потерпілої, на засіданні комісії виправної колонії 11.05.2017р. розглядалось питання щодо можливості застосування положень ст.ст.81,82 КК України до засудженого, однак згідно висновку комісії ОСОБА_5 відмовлено з тих підстав, що він не довів свого виправлення.

За таких обставин, розглянувши клопотання відповідно до ст.22 КПК України на засадах змагальності на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного, ст. 537,539 КПК України, керуючись ст. 81 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим, що перебуває в місцях позбавлення волі в той же час з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1