154/230/18
1-кп/154/68/18
ВИРОК
іменем України
28 лютого 2018 року м.Володимир-Волинський
Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелене, Верхньорогачицького району Херсонської області, громадянина України, не одруженого, освіта середня, жителя АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 за контрактом, солдат, не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-
16.08.2016 року ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 призвано на військову службу за контрактом до Збройних Сил України.
16.08.2016 року між ОСОБА_4 та командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_2 полковником ОСОБА_5 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, строком на три роки.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 21.07.2017 № 152 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду номера обслуги 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 14.08.2017 № 168 солдату за контрактом ОСОБА_4 було надано щорічну основну відпустку на 30 діб з 14.08.2017 по 13.09.2017.
Будучи військовослужбовцем за контрактом військової частини НОМЕР_3 , солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до Указів Президента України від 01.03.2014 «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України», від 02.03.2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» та від 14.01.2015 «Про часткову мобілізацію» в державі оголошено часткову мобілізацію та Збройні Сили України приведені у повну бойову готовність, у зв`язку із чим згідно положень ст. 1 Закону України Про оборону України діє особливий період.
Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).
Однак, солдат ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи , протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного начальника, о 08.00 год. 14.09.2017 не з`явився з відпустки вчасно на службу без поважних причин до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_3 , розташованого по АДРЕСА_2 .
У період часу з 14.09.2017 по 18.01.2018 солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України і перебуває на військовій службі за контрактом, до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_3 без поважних причин не з`являвся та не виконував службові обов`язки, а службовий час проводив на власний розсуд по місцю свого проживання в смт. Верхній Рогачик Херсонської області.
18.01.2018 о 08.00 год. солдат ОСОБА_4 прибув до військової прокуратури Луцького гарнізону ( АДРЕСА_3 ), припинивши вчинення кримінального правопорушення. Обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе у пред`явленому обвинуваченні винним повністю. Суду показав, що він дійсно проходить військову службу за контрактом, однак в силу збігу сімейних обставин, не отримавши дозволу відповідного начальника, після закінчення відпустки не з`явився вчасно на службу без поважних причин до місця постійної дислокації військової частини НОМЕР_3 , і перебував за місцем проживання та допомагав матері у веденні домашнього господарства. 18 січня 2018 року він прибув до військової прокуратури Луцького гарнізону. Кається у вчиненому, просить суворо не карати.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.
Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що вчинивши самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Злочин, вчинений обвинуваченим, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає його щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують його покарання, не встановлено.
Обвинувачений є особою молодого віку, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, злочин вчинив вперше, в даний час є військовослужбовцем за контрактом і бажає служити в лавах ЗСУ, брав активну участь у бойових діях під час проведення антитерористичної операції. За таких обставин справи суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції закону, за яким він притягується до відповідальності, із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та недопущення вчинення злочинів в подальшому.
Процесуальні витрати відсутні. Речові докази відсутні. Цивільний позов не заявлено.
Керуючись ст.ст. 349, 370-371, 373-374 КПК України, суд-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнити від призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Цивільний позов не заявлено. Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги, яку може бути подано через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:/-/ підпис.

Згідно з оригіналом.
Суддя Володимир-Волинського
міського суду ОСОБА_1