АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А
Іменем України

2 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

переглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів ТОВ "Максимум", на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року,

за участю
представників власника майна адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

у с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001160 від 19.10.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, було задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 про накладення арешту на майно та накладено арешт на приміщення дошкільного навчального закладу №181 міста Києва на 140 місць, загальною площею 1712, 52 кв. м., яке розташоване по вулиці Воскресенська, 14-В в м. Києві, власником якого є ТОВ "Максимум" (), шляхом заборони відчуження майна та розпорядження майном.

В ухвалі слідчий суддя вказав, що клопотання органу досудового розслідування підлягає задоволенню, оскільки прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України та необхідність накладення арешту на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, тому як існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються та метою, яку прагнуть досягти органи досудового розслідування з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді місцевого суду, представник власника майна адвокат ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів ТОВ "Максимум", подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні поданого клопотання про накладення арешту на нерухоме майно - приміщення дошкільного навчального закладу №181 міста Києва на 140 місць, загальною площею 1712, 52 кв. м., яке розташоване по вулиці Воскресенська, 14-В в м. Києві, власником якого є ТОВ "Максимум" ().

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що ТОВ "Максимум" є законним власником майна, доказом чого є свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.10.2015 року.

Зазначає, що законність набуття права власності була предметом перевірки у судах різних інстанцій та рядом судових рішень було встановлено, що ТОВ "Максимум" збудувало цю будівлю як замовник будівництва за власні кошти, без залучення бюджетного фінансування, і є першим і єдиним її власником в силу закону. Це підтверджено також сертифікатом відповідності закінченого будівництвом об`єкта (серія ІУ №05) на будівництво комплексу будівель житлового та соціально-культурного призначення з вбудовано-прибудованими торгівельно-офісними приміщеннями та паркінгом на вул. Воскресенській, 7 у Дніпровському районі м. Києва І пусковий комплекс. Дошкільний заклад по вул. Воскресенській, 7 у Дніпровському районі м. Києва, відповідно до якого замовником виступає ТОВ "Максимум".

Також звертає увагу на те, що адміністративним судом у справі №826/18524/14 встановлено чинність та законність видачі свідоцтва про право власності та правомірність державної реєстрації права власності ТОВ "Максимум". Нерухоме майно не переходило із власності ТОВ "Максимум" у власність жодній особі у порядку, встановленому законом.

Посилається на те, що досудове слідство по даному кримінальному провадженню вже триває два роки та за даний час слідчим не визначено коло підозрюваних у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, крім того не визначено і коло осіб, які несуть майнову відповідальність за можливе вчинення злочину.

Крім цього вказує, що за такий тривалий час не визначено розмір шкоди завданої злочином та не визначено особу, яка є потерпілою у цій справі. Також, ТОВ "Максимум" не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні.

В підсумку зазначає, що у слідчого судді не було жодних правових підстав та мети в розумінні ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно.

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, причини неявки не повідомив, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників власника майна, які підтримали апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, при цьому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що ухвалу від 11.10.2017 року було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження має бути поновлений, оскільки він був пропущений з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим відділом Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під №0001160 від 19.10.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31 січня 2014 року за №118 «Про безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва закінченого будівництвом об`єкта» безоплатно прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Києва закінчений будівництвом об`єкт «Дошкільний навчальний заклад» на сто сорок місць, що розташований на вулиці Воскресенській, 14-В в м. Києві, загальною площею 1712,52 кв.м., вартістю 18152,35 тис. грн. та передано його до сфери управління Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. Пунктом 3 вказаного розпорядження передбачено, що Дніпровській районній в м. Києві державній адміністрації та ТОВ «Максимум» необхідно здійснити в установленому порядку приймання-передачу зазначеного об`єкта та надати акт приймання-передачі до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.09.2014 року за №411, на виконання розпорядження КМДА від 31.01.2014 року за № 118, створено комунальний дошкільний заклад №181 (ясла-садок) м. Києва (місце знаходження: м. Київ, Дніпровський район, вулиця Воскресенська, 14-В) на 6 груп, загальною чисельністю 140 місць. Вказаним розпорядженням управлінню освіти Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації доручено: прийняти на баланс приміщення та прилеглі до нього споруди по вулиці Воскресенська, 14-В, в м. Києві; здійснити організаційно-правові заходи для державної реєстрації комунального дошкільного навчального закладу №181 (ясла-садок) м. Києва та його статуту; забезпечити організацію навчально-виховного процесу.

Однак, достовірно знаючи про наявність вказаного розпорядження, службові особи Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно та цілеспрямовано, за попередньою змовою з службовими особами ТОВ «Максимум» та окремими працівниками реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, з метою отримання неправомірної вигоди, попередньо домовившись між собою, незаконно та безпідставно здійснили реєстрацію приміщенням дошкільного навчального закладу №181 м. Києва, розташованого за адресою: м. Київ. вул. Воскресенська, 14-В, прийнятого до комунальної власності територіальної громади м. Києва та віднесеного до сфери управління Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації.

11.10.2017 року слідчий слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на приміщення дошкільного навчального закладу №181 міста Києва на 140 місць, загальною площею 1712, 52 кв. м., яке розташоване по вулиці Воскресенська, 14-В в м. Києві, власником якого є ТОВ "Максимум" ().

11.10.2017 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва клопотання слідчого було задоволено.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Задовольняючи дане клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження №0001160 від 19.10.2015 року, про накладення арешту на майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого та дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку про необхідність накласти арешт на нерухоме майно.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, враховано достатність доказів, що вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 170 КПК України, доведеність слідчим мети застосування арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на нерухоме майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні злочину.

Зважаючи на викладене в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Беручи до уваги викладене в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 117, 170-173, 309, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна адвокату ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів ТОВ "Максимум", строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року.

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001160 від 19.10.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, якою було задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_8 про накладення арешту на майно та накладено арешт на приміщення дошкільного навчального закладу №181 міста Києва на 140 місць, загальною площею 1712, 52 кв. м., яке розташоване по вулиці Воскресенська, 14-В в м. Києві, власником якого є ТОВ "Максимум" (), шляхом заборони відчуження майна та розпорядження майном, залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , який діє у захист прав та інтересів ТОВ "Максимум", залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11 и б а к