АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №644/5996/17 Головуючий 1-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/790/651/18 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
Іменем України
27 лютого 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.10.2017р. відносно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанціє вказав, що відповідно до п.«в» ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, а засуджений ОСОБА_7 має дві не погашених судимості за умисні тяжкі злочини.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього амністію.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого та прокурора, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши апеляційні доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.10.2017р. вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений: 16.03.2012р. за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, 70 КК України; 18.04.2013р. за ч.3 ст.185, 70 ч.4 КК України; 29.04.2013р. за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ст.190, 70 ч.4 КК України; 20.06.2013р. ч.2 ст.190, 70 ч.4 КК України; 03.07.2015р. ч.2 ст.185, ч.2 ст.15-185 ч.2, 70, 71 КК України (т.1 а.с.11).

При цьому з вироку суду від 18.04.2013р. випливає, що ОСОБА_7 призначене покарання за вчинення тяжкого злочину але не за сукупністю вироків, а за сукупністю злочинів із застосуванням ч.4 ст.70 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Звідси, колегія суддів, виходячи з вищенаведених фактичних обставин, приходить до висновку, що не дивлячись на наявність двох вироків за вчинення тяжкого злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України, оскільки в останньому застосовано сукупність злочинів то ОСОБА_7 має одну судимість за вчинення тяжкого злочину.

Отже, доводи суду першої інстанції проте, що ОСОБА_7 має дві не погашених судимості за умисні тяжкі злочини не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів встановила невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження передбачену п.1 ч.1 ст.411 КПК України бо ці висновки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Вищенаведена підстава згідно п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

З особової справи засудженого випливає, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.07.2015р. яким його визнано винним за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15-185 ч.2, 70, 71 КК України і засуджено до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Вказані злочини відповідно до ст.12 КК України не є тяжкими, а строк початку відбування призначеного покарання рахується з 17.09.2015р.

Згідно ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк підлягають особи, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі ст.1 цього Закону, засуджених за злочини, що не є тяжкими та особливо тяжкими та не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.
Отже, як свідчать матеріали кримінального провадження на засудженого ОСОБА_7 розповсюджується вищезазначене положення Закону України «Про амністію у 2016 році» оскільки на день набрання чинності цього Закону він відбув майже половину призначеного покарання.

Відповідно до п.«в» ч.2 ст.10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою засудженого.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що клопотання про застосування амністії підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, ст.ст.3, 10 Закону України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.10.2017р. відносно ОСОБА_7 скасувати.

Клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.

Звільнити від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі ст.3 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає
Головуючий

Судді