АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/291/18 Справа № 204/1236/18 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2018 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою зі змінами і доповненнями захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2018 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Василівка Васильківського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно працевлаштованого, маючого на утриманні неповнолітню доньку, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
11.07.2013 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська за ч.1 ст.119, ч.1 ст.296, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі. Постановою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 12.03.2014 року невідбутий строк позбавлення волі замінено на обмеження волі, на підставі ст.82 КК України,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Відповідно до наданих органом слідства матеріалів, ОСОБА_8 , 19.02.2018 р. приблизно о 23 год., перебуваючи на площі Старомостова у м.Дніпрі, запропонував раніше незнайомому потерпілому ОСОБА_9 придбати у нього належний йому мобільний телефон, на що потерпілий ОСОБА_9 , будучи впевненим у сумнівності намірів ОСОБА_8 погодився та продемонстрував останньому належний йому мобільний телефон, який ОСОБА_8 визначив як предмет свого злочинного посягання.
В подальшому ОСОБА_8 під приводом взяття грошових коштів на купівлю вказаного мобільного телефону запропонував потерпілому ОСОБА_9 , пройти разом з ним до вул.Надії Олексієнко у м.Дніпрі, на що потерпілий погодився та пройшов разом з ним до вказаної адреси. Після цього ОСОБА_8 реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наніс йому не менше 4 ударів в область обличчя, тобто застосував відносно нього насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Після цього, скориставшись тим, що воля потерпілого ОСОБА_9 , до вчинення можливого опору подавлена, ОСОБА_8 відкрито, шляхом вільного доступу, дістав з внутрішньої кишені куртки ОСОБА_9 , та в подальшому викрав мобільний телефон марки «Lenovo А 536», після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядившись на власний розсуд. В результаті він спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1200 грн.
22 лютого 2018 року ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, за погодженням з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Строк тримання під вартою ухвалою визначено строком на 60 днів, а саме до 00 годин 30 хвилин 20 квітня 2018 року.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, достатність доказів обґрунтованості підозри, особу підозрюваного, що той вже був неодноразово засуджений, має непогашені у встановленому законом порядку судимості, офіційно не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків, зареєстрований в іншому населеному пункті, а також для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 , покладених на нього процесуальних обов`язків.
Крім того судом вказано, що є обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на свободі, він може продовжити вчиняти інші злочини, а також знаючи про покарання за вчинений ним злочин, може переховуватися від органу слідства, прокуратури та суду, у зв`язку з чим застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою, оскільки вони не зможуть запобігти спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.
В апеляційній скарзі та доповненні до неї:
- захисник підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну та необґрунтовану, оскільки при її постановлені, на її думку, не були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, та відмовити слідчому у задоволенні клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вважає, що в порушення вимог ч. 1 ст. 184, п. 4 ч. 5 ст. 214, ч.1 ст. 277 КПК України, відомості, зазначені у клопотанні слідчого СВ Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.с. 1-3), витязі з ЄРДР (а.с. 5-6), повідомлені про підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України (а.с. 41-42), протирічать відомостям щодо подій кримінального правопорушення, які викладені у протоколі допиту потерпілого ОСОБА_9 (а.с.19-21) та протоколі допиту свідка ОСОБА_10 (а.с. 25-28), та не підтверджуються іншими належними та допустимими доказами.
Зазначає, що будучи допитаним 20.02.2018 р. з 01 год. 55 хв. по 02 год. 25 хв., потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що пропозиція ОСОБА_8 щодо купівлі належного йому мобільного телефону його зацікавила. Мобільний телефон знаходився у лівому внутрішньому кармані його куртки, що потерпілий ОСОБА_9 самостійно дістав мобільний телефон з карману та передав його ОСОБА_8 , що наносити потерпілому удари ОСОБА_8 почав вже після того, як отримав мобільний телефон від потерпілого.
Вважає, що свідок ОСОБА_10 безпосередньо не бачив того, за яких обставин потерпілий ОСОБА_9 передав мобільний телефон ОСОБА_8 , а про заволодіння мобільним телефоном дізнався лише зі слів невідомого йому чоловіка.
Вказала, що ОСОБА_8 був фактично затриманий 20.02.2018 р. о 00 год.30 хв., але протокол про затримання ОСОБА_8 , як особи підозрюваної у вчиненні злочину був складений слідчим СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області 20.02.2018 р. з 2 год.30 хв. по 2 год. 45 хв. (а.с. 32 -33).
На її думку, в порушення вимог ч. 2, ч.3 ст.20, ч.4 ст. 213 КПК України, слідчий СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про затримання ОСОБА_8 повідомив регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги 20.02.2018 р. о 2 год. 45 хв., тобто через 2 години 15 хв. після фактичного затримання ОСОБА_8 та після складання протоколу про затримання ОСОБА_8 .
Вказала, що наведене підтверджується протоколом затримання ОСОБА_8 , як особи підозрюваної у вчиненні злочину (а.с. 32-33) та листом Регіонального центра з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 23.02.2018 р. №07-17/219 та копією сторінки журналу реєстрації повідомлень про затриманих осіб.
Для надання ОСОБА_8 правової допомоги, регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги дорученням від 20.02.2018 р. №004-0041058, видане 20.02.2018 р. о 03 год. 05 хв. та було призначено адвоката ОСОБА_11 (а.с 34).
Згідно вищевказаного доручення, адвокат ОСОБА_11 прибув до Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області 20.02.2018 р. о 04 год. 05 хв., тобто через 3 год. 35 хв. після фактичного затримання ОСОБА_8 та після 1 год. 20 хв. після складання протоколу про затримання ОСОБА_8 .
Таким чином, після затримання, та під час складання протоколу про затримання, ОСОБА_8 , на її думку, був позбавлений можливості скористатися кваліфікованою правовою допомогою захисника, чим було порушене право ОСОБА_8 на захист.
Оскільки адвокат ОСОБА_11 та підозрюваний ОСОБА_8 не дійшли згоди щодо правової позиції щодо захисту ОСОБА_8 в межах даного кримінального провадження, ОСОБА_8 відмовився від правової допомоги адвоката ОСОБА_11 та просив залучити іншого захисника за рахунок держави з причин матеріального характеру, про що було зазначено у протоколі роз`яснення права на захист складеному 20.02.2018 р. з 04 год. 20 хв. по 04 год. 25 хв. за участю слідчого Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, а саме: адвоката ОСОБА_11 та ОСОБА_8 (а.с. 36).
В подальшому ОСОБА_8 20.02.2018 р. о 09-год. повторно звернувся із заявою до слідчого СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з клопотанням про призначення йому захисника за рахунок держави (а.с. 44), однак в порушення вимог п.3 ч. 3 ст. 42, ч. 1 ст.49 КПК України та п. «с» ч.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважає, не була забезпечена участь захисника у вказаному кримінальному провадженні під час проведення низки процесуальних дій відносно ОСОБА_8 , чим було порушено його право на захист.
На її думку, оскільки клопотання слідчого СВ Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (а.с. 1-3), витяги з ЄРДР щодо кримінального провадження № 0000283 (а.с. 4, 5-6), повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України (а.с. 41-42) не підтверджені показами потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , іншими належними та допустимими доказами, то підозра у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України є необгрунтованою, що в свою чергу виключає законність застосування до ОСОБА_8 будь - якого запобіжного заходу, включаючи і тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , підозрюваного, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги захисника та просив їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
В силу ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Апеляційним переглядом встановлено, що 20 лютого 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000283 були внесені відомості про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст.186 КК України.
20 лютого 2018 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру вчинення кримінального правопорушення за ознаками ч.2 ст.186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоровґя потерпілого.
21 лютого 2018 року слідчий СВ Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області за погодженням з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 Дніпропетровської області звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Слідчий суддя, перевіряючи законність і обґрунтованість клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до вимог ст.ст.193,194 КПК України, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідив фактичні обставини та відповідні матеріали кримінального провадження.
Також слідчий суддя об`єктивно взяв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , те, що він раніше судимий, має непогашені у встановленому законом порядку судимості, врахував наявність обґрунтованої підозри щодо нього, ризиків, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, і це вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою та буде достатнім для запобігання зазначеним ризикам.
На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що з урахуванням наявності ризиків, визначених ст.177 КПК України у кримінальному провадженні, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про неможливість застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з реальним позбавленням волі.
Колегією суддів враховано позицію ЕСПЛ відображену у п. 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Доводи адвоката наведень в апеляційній скарзі щодо необгрунтованності підозри за ч.2 ст. 186 КК України задоволенню не підлягають, остільки спростовані наданими матеріалами. Інші доводи наведені в апеляції також задоволенню не підлягають, остільки носять оціночний характер, то потребує оцінки доказів, що є завданням наступних стадій кримінального провадження.
Враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що передбачено кримінально процесуальним законом, колегія вважає, що оскільки існують ризики, передбачені в п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою (домашній арешт, особисте зобов`язання, порука), не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім його процесуальних обов`язків.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень проти власності, має непогашені у встановленому законом порядку судимості, а тому застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить дієвості кримінального провадження.
Порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається.
Застосований судом щодо підозрюваного запобіжний захід відповідає вимогам кримінального процесуального закону, тому колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною, обґрунтованою і такою, що не підлягає скасуванню.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2018 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: