Справа № 368/1384/17
Провадження № 1-в/368/208/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" жовтня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області
В складі:
Головуючий - суддя ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2
З участю учасників процесу:
прокурор: ОСОБА_3
представник ВК : ОСОБА_4
засуджений: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кагарлику:
- клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полонне Хмельницької області, громадянина України, неодруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, засудженого 14 грудня 2015 року Полонським районним судом Хмельницької області за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 289 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, який відбуває основне покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Кагарлицька ВК № 115», про заміну не відбутої частини основного покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, суд, -
В С Т А Н О В И В :
09.10.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло письмове клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полонне Хмельницької області, громадянина України, неодруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, засудженого 14 грудня 2015 року Полонським районним судом Хмельницької області за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 289 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, який відбуває основне покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Кагарлицька ВК № 115», про заміну не відбутої частини основного покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, в якій засуджений просив суд винести судове рішення у виді ухвали, на підставі якого:
- застосувати відносно положення ст. 82 КК України, - заміну призначенгого основного покарання більш м`яким.
09.10.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для слухання даного кримінального провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1
12.10.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст. 336, ч. 2 ст. 369, 370, 372, 376 КПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено судове засідання по даному кримінальному провадженні, дистанційне, в режимі відеоконференції з Державною установою Кагарлицька виправна колонія № 115 на 25.10.2017 року.
В судовому засіданні, яке відбулося 25.10.2017 року, засуджений ОСОБА_5 своє клопотання уточнив та просив застосувати до нього положення ст. 82 КК України, - замінити йому невідбуту частину основного призначеного покарання у виді позбавлення волі на більш м`який вид покарання, - на виправні роботи.
Своє клопотання засуджений ОСОБА_5 обгрунтував тим, що своєю поведінкою та відношенням до праці довів ту обставину, що він заслуговує на підльгу, яка передбачена ст. 82 КК України.
Що ж сосується дициплінарних стягнень, то вважає їх такими, які слід не брати до уваги, адже вони не значні.
В судовому засіданні, яке відбулося 25.10.2017 року, представник Державної установи Кагарлицька виправна колонія № 115 ОСОБА_4 заперечував проти клопотання засудженого ОСОБА_5 , так як засуджений по місцю відбування покарання характеризується з негативної сторони.
Засуджений неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності, в зв`язку з чим з ним проводилася бесіда профілактичного характеру.
З огляду на поведінку засудженого в установі виконання покарань, вважає, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів ту обставину, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання, а тому засуджений не заслуговує на даному етапі відбування покарання застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного основного покрання у виді позбавлення волі на більш м`який вид покрання.
В судовому засіданні, яке відбулося 25.10.2017 року, прокурор Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_3 заперечувала проти клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього положень ст. 82 КК України, - заміна основного призначеного покарання більш м`яким.
Своє заперечення прокурор ОСОБА_3 обгрунтовувала тим, що необхідною умовою для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного покарання більш м`яким є те, що засуджений своєю поведінкою та добросовісним відношенням до праці під час відбування покарання повинен довести, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.
Проте, з огляду на характеризуючі дані, які надані установою виконання покарань у відношенні засудженого ОСОБА_5 можна зробити висновок, що засуджений по місцю відбування покарання характеризується більш негативно, що не може свідчити про ту обставину, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання, що, на її думку, виключає застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 82 КК України.
Суд, розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_5 , вислухавши думкеу учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 щодо застосування до нього положень ст. 82 КК України, обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.
Так, що стосується задоволення клопотання ВК № 115 щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 більш м`якого покарання, то в задоволенні клопотання слід відмовити, так як засуджений ОСОБА_5 не повністю підпадає під положення ст.. 82 КК України, - заміна невідбутої частини покарання більш м`яким.
Крім того, суд наголошує на тій обставині, що призначення більш м`якого виду покарання засудженому є пільгою засудженого, який повинен своєю позитивною поведінкою довести ту обставину, що він заслуговує на застосування до нього більш м`якого покарання, тим паче у виді виправних робіт, як того просив засуджений.
Так, вищевказану пільгу засуджений повинен отримати лише після виконання вимог, які прямо та чітко зазначені в ч. 3 ст. 82 КК України, де, зокрема, зазначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Що стосується фактичних обставин справи, то судом в судовому засіданні встановлено, що: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Полонне Хмельницької області, громадянин України, неодружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, засуджений 14 грудня 2015 року Полонським районним судом Хмельницької області за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 289 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, який відбуває основне покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Кагарлицька ВК № 115».
Початок строку покарання: «23» травня 2016 року.
Кінець строку покарання: «23» травня 2020 року.
1/3 строку покарання: «23» вересня 2017 року.
В Кагарлицьку виправну колонію Київської області (115) прибув із Хмельницького СІЗО, де утримувався з 23.05.2016 року, де за час перебування в даній установі дисциплінарних стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.
По прибуттю в ВК 115 «06» липня 2016 року працевлаштований різноробочим на виробництві установи.
За період перебування в колонії засуджений ОСОБА_6 два рази допускав порушення вимог режиму відбування покарання за шо був розглянутий на дисциплінарній комісії та притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Намагається підтримувати рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу. Намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення і персоналом.

Намагається утримувати у чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, не завжди має охайній зовнішній вигляд. Працевлаштований різпоробочим па контрагентському об`єкті. Не завжди виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування. Намагається виконувати роботи по благоустрою установи. Засуджений ОСОБА_6 не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці, має одне заохочення від керівництва установи, але поряд з цим має одне не зняте та не погашене стягнення.

29.09.2017 року розглядалося питання щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст. 82 КК України. Комісією установи було відмовлено в застосуванні даної пільги в зв`язку з тим, що засуджений не став на шлях виправлення.

Із рідними та близькими підтримує зв`язки шляхом телефонних розмов, побачень.

На профілактичному обліку в установі не перебуває.

Вину у скоєному злочині визнав.

Згідно висновків установи виконання покарань засуджений ОСОБА_5 за час відбування покрання проявляє себе по різному, поведінка не стабільна, має не зняте та не погашене стягнення, не став на шлях виправлення, тому не заслуговує на застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України.

Так, за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 має:
З а о х о ч е н н я
1. 29.09.2017 р. За добросовісне відношення до праці на Знято стягнення Нач. ВК
контрагентському об`єкті «Візит». від 12.01.2017 р.
С т я г н е н н я
1. 12.01.2017 р. Не виконав команді «Відбій», - сперечався Попередження Нач. ВСПС
з мол. інспектором. (знято 29.09.2017 р.)
2. 18.05.2017 р. Зберігав заборолнені предмети, а саме моб. Догана Нач. ВК
телефон.
Суд вважає, що засуджений ОСОБА_5 остаточно ще не став на шлях виправлення і не заслуговує на думку учасників процесу, зокрема, прокурора ОСОБА_3 , представника установи виконання покарань ОСОБА_4 застосування до засудженого пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміни покарання більш м`яким покаранням, з огляду на наступне.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст.. 82 КК України:
1. Особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
2. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.
3. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Як видно з матеріалів подання, пояснень представника ВК № 115, засуджений ОСОБА_5 ще не став на шлях виправлення, з огляду на фактичні обставини справи, які судом будуть наведені нижче.
Так, суд, при вирішенні клопотання засудженого про заміну йому покарання більш м`яким, враховуює висновок установи виконання покарань, в якій відбуває покарання у виді позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 , в якому чітко та ясно зазначено, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покрання проявляє себе по різному, поведінка не стабільна, має не зняте та не погашене стягнення, не став на шлях виправлення, тому не заслуговує на застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України.

4. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
Отже, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_5 був засуджений 14 грудня 2015 року Полонським районним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно, згідно з положеннями ч. 4 ст. 12, ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 вчинив необережний тяжкий злочин.
Відповідно, де юре засуджений ОСОБА_5 підпадає під положення п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України, так як станом на день слухання справи, - станом на 25.10.2017 року відбув більше, ніж 1/3 частину покарання, так як 1/3 строку покарання засудженим ОСОБА_5 відбута 23 вересня 2017 року, проте, де факто засуджений ОСОБА_5 не підпадає під положення ст. 82 КК України, так як не достатньо оціночних підстав для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України.
Отже, що стосується не застосування до засудженого ОСОБА_5 більш м`якого покарання, в тому числі виправних робіт, то при вирішенні даного питання судом були враховані як формально - юридичні підстави, так і оціночні підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, які передбачені частиною третьою ст.. 82 КК України.
Дійсно, є наявність формально юридичних підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 82 КК України, проте, відсутні в достатньому обсязі оціночні підстави.
Так, що стосується формально - юридичних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням було враховано, що на час слухання справи засудженим ОСОБА_5 було відбуто більше, ніж 1/3 частина покарання за вироком Полонського районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2015 року.
Крім того, при застосуванні формально - юридичної підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням враховано наступні чинники:
1. Згідно ст.. 12 КК України, злочин, вчинений ОСОБА_5 відноситься до категорії злочинів тяжкого ступеню тяжкості.
2. Згідно ст.. 25 КК України злочин, вчинений ОСОБА_5 , є вчиненим з необережності.
3. Відсутність в діях ОСОБА_5 пенітенціарного рецидиву.
Так, що стосується позиції суду щодо відсутності оціночних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, зокрема, на виправні роботи засудженому ОСОБА_5 було враховано слідуючі підстави:
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою під час відбування покарання в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, наголошує на наступному:
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

- так, як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання з 23 травня 2016 року, тобто, 1 рік 5 місяців.
За вищевказаний період відбування покарання засуджений ОСОБА_5 отримав два дисциплінарні стягнення, при чому одне з них не зняте та не погашене в установленому законом порядку на час слухання клопотання засудженого.
Суд вважає, що хоча одне стягнення і знято, проте, воно мало місце, причому стягнення знято лише за двадцять днів перед направленням клопотання засудженого про застосування пільги до суду, що, на думку суду, вказує на ту обставину, що засуджений ОСОБА_7 бажає настання лише формально юридичних підстав для застосування до нього положень ст. 81 КК України, без наявності оціночних підстав.
Відповідно, отримання одного заохочення для зняття попереднього стягнення засудженим ОСОБА_5 суд розцінює лише як намагання формального досягнення засудженим ОСОБА_5 умов для застосування до нього пільги.
Отже, дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст.. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до того ж короткий проміжок часу після погашення останнього стягнення та подання клопотання засудженого про застосування пільги, - лише 20 днів, та отримання заохочення, яке, на думку суду було направлено лише на зняття попередньо отриманого стягнення, не є достатніми обставинами для можливості оцінки поведінки засудженого, з підстав, які визначені положеннями ст.. 81 КК України.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 82 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.
Обставини справи свідчать про наявність в діях засудженого ОСОБА_5 як позитивних, (отримання одного заохочення), так і негативних чинників, (отримання двох стягнень, при одному діючому), які дають змогу суду з впевненістю визначитися з тією позицією, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою, яка розцінюється судом як більш негативна, остаточно ще не став на шлях виправлення та виховання.
Відповідно, суд вважає, що отримання засудженим ОСОБА_5 двох стягнень, одне з яких не зняте та не погашене в установленому законом порядку, при наявності лише одного заохочення, за весь час відбування покарання слід розцінювати як бажання засудженого до настання лише формально юридичних підстав для застосування до нього положень ст. 82 КК України, ( як то, - відбуття 1/3 частини призначеного судом основного покарання, відсутність діючих стягнень), без наявності оціночних підстав, (реальні підстави вважати, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання), які, на думку суду, також мають вагоме значення при вирішенні питання щодо застосування до засуджених пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного основного покарання.
Крім того, щодо свого висновку щодо відсутності в повному обсязі підстав для застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, - призначення більш м`якого покарання, суд застосовував положення ст. 6 КВК України.
Так, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є дотримання засудженим встановленого порядку виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Отже, отримання заохочення лише з метою погашення попереднього стягнення не свідчить на думку суду про систематичність дій засудженого, які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ресоціалізації.

Поведінка засудженого ОСОБА_5 в установах відбування покарання свідчить лише про його правослухняну поведінку безпосередньо перед настанням пільги, проте, суд наголошує на тій обставині, що наявність самого факту правослухняної поведінки за короткий проміжок часу, з моменту зняття останнього стягнення, - три тижні, під час відбування покарання не є безумовною підставою для застосування до ОСОБА_8 пільги, яка передбачена ст. 81 КК України.

Окрім того, суд вважає, що необхідно враховувати при вирішенні питання про заміну покарання більш м`яким покаранням інтереси потерпілої сторони (сторін).
Так, суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 більш м`якого покарання, - виправних робіт, може викликати в суспільстві напругу та недовіру до судової системи в цілому в частині довіри громадян (потерпілих, їх родичів, та й взагалі пересічних громадян) до здатності держави в особі її правоохоронних органів здійснювати належне покарання щодо осіб, які скоїли злочини, в тому числі тяжкі злочини, скоєні з необережності.
На обгрунтування своєї позиції суд зазначає, що, як видно з резолютивної частини ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 04 квітня 2016 року, цивільні позова потерпілих від злочину задоволено та стягнено з засудженого ОСОБА_5 на користь потерпілих кошти в сумі 400000 (чотириста тисяч) грн..
Як встановлено судом в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_5 потерпілим шкоду не відшкодував в повному обсязі.
Крім того, суд враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 бажає на застосуванні до нього більш м`якого покарання у виді обмеження волі, а наполягає на застосуванні до нього більш м`якого покарання у виді виправних робіт.
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 покарання у виді виправних робіт є не співрозмірним, та таким, який не відповідає тяжкості вчиненого злочину, його наслідків.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для заміни не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким засудженому ОСОБА_5 , тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну йому не відбутої частини покарання на дільш м`яке, яке передбачено п. 5 ч. 1 ст. 51 КК України, - виправні роботи.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання у виді позбавлення волі на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не буде виконана мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 82 КК України до засудженого ОСОБА_5 є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно, суд при винесенні даної ухвали враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутні достатні ознаки остаточного перевиховання та ставлення на шлях виправлення, ОСОБА_9 , як вбачається з позиції учасників процесу, зокрема, прокурора, представника установи виконання покарань, та матеріалів провадження, остаточно ще не став на шлях виправлення та перевиховання, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання засудженого.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 6, 9 КВК України, ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 25, 82 КК України, суд, -

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полонне Хмельницької області, громадянина України, неодруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, засудженого 14 грудня 2015 року Полонським районним судом Хмельницької області за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 289 КК України до основного покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, та додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки, який відбуває основне покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Кагарлицька ВК № 115», про заміну не відбутої частини основного покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб.

Суддя ОСОБА_1