АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16
розглянувши 26 квітня 2018 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження №0002859 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_17 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2018 року, якою обвинувальний акт, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 187, ст. 257 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає у АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 187. ст. 257 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Мар`ївка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянинаУкраїни, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_3 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ст. 257, ч.1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_4 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_5 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 187, ст. 257, ч.1 ст. 263 КК України, -
було повернуто прокурору.

В апеляції та в доповненнях до неї:

- прокурор просить ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.2018 про повернення прокурору обвинувального акту скасувати. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002859 повернути в суд першої інстанції та призначити новий розгляд.

В обґрунтування вказує, що ухвала суду першої інстанції, підлягає скасуванню оскільки постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Недотримання судом цих вимог та допущена неповнота зумовили неправильний висновок суду про неможливість призначення судового розгляду у зазначеному кримінальному провадженні. Зазначив, що в обвинувальному акті наведено формулювання обвинувачення окремо кожному з обвинувачених на аркушах обвинувального акту 23-78, які викладено конкретизовано і персоніфіковано кожному з обвинувачених.

Прокурор не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт містить суперечності щодо заволодіння майном потерпілої особи ломбарду «Софт Кредит», вважає його викладеним в декларативній формі без жодного обґрунтування. Вказує, що судом не конкретизовано які саме суперечності начебто встановлені, в чому вони полягають, якій нормі закону це суперечить та що саме порушує права обвинувачених.

Щодо висновку суду стосовно наявності ксерокопії цивільного позову ОСОБА_18 , прокурор в апеляції зазначив, що 22.12.2017 до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002859, який був належним чином оформлений та містив в собі всі аркуші документу та відповідні додатки, в тому числі оригінал позову ОСОБА_18 . Під час реєстрації вищезазначеного обвинувального акта, працівниками канцелярії суду було перевірено наявність всіх документів та жодних зауважень щодо його нецілісності або відсутності будь-яких документів не надходило. При відкритті провадження, оголошенні обвинувального акту та додатків, які надійшли до розгляду, та на протязі всього підготовчого судового засідання у суду першої інстанції не виникало питань щодо оригінальності долученого позову ОСОБА_18 .

Стосовно зауваження судом першої інстанції щодо підписання цивільного позову ОСОБА_18 фізичною особою, прокурор зазначає, що ПП "Рощупкін" припинив підприємницьку діяльність 02.10.2017 року, тому з огляду на це, неможливо вважати підставою для повернення обвинувального акту прокурору нібито встановлену судом невідповідність форми та змісту позовної заяви ОСОБА_18 нормам цивільного судочинства.

Прокурор також вказує на невідповідність дійсності та вимогам закону висновок суду про те, що обвинувальний акт не містить анкетні відомості обвинуваченого ОСОБА_19 , який зазначений в фактичних обставинах і обвинувальний акт та реєстр не містять дані про виділення в окреме провадження матеріалів стосовно ОСОБА_19 , оскільки у цьому кримінальному провадженні останньому не пред`являється обвинувачення. За даним обвинувальним актом обвинуваченими є лише ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,, ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , а тому в обвинувальному акті відповідно до п.2 ч.2 ст.291 КПК України викладені передбачені законом відомості щодо цих обвинувачених: П.І.П., дата та місце народження, місце проживання, громадянство.
Крім того, прокурор звертає увагу, що на 2 (другому) аркуші обвинувального акту чітко зазначено, що матеріали відносно підозрюваного ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , виділені в окреме провадження у зв`язку із оголошенням його у розшук № 0001157 від 09.10.2017 року за ч.4 ст. 187, 257, 198 КК України (арк.2 обв. акту, т.1 а.с.11). Постановою від 31.08.2017 року матеріали відносно підозрюваного ОСОБА_19 виділено в окреме провадження, правопорушника оголошено у розшук. Постанова про виділення матеріалів кримінального провадження зазначена в п.72 розділу ІІ реєстру матеріалів досудового розслідування (арк.11 реєстру, т.1 а.с.100).
Прокурор, вважає очевидним, що висновки суду не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Щодо ствердження суду про те, що в обвинувальному акті зазначено про напад на церковну лавку ОСОБА_20 , однак відсутні відомості про юридичну особу, зазначено дані представника ОСОБА_21 , прокурор також вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а є вільним трактуванням, так як жодного посилання на обов`язок зазначення у обвинувальному акті особливих даних юридичної особи, а саме коду ЄДРПОУ, коду КВЕД, номеру платника єдиного внеску та інше, стаття 291 КПК України не містить.

Прокурор в апеляції зазначає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні чітко та ясно описує обставини розбійного нападу на церковну лавку в «Храмі Святого Володимира», за адресою: м. Дніпро пр.І. Мазепи,4. Чітко та зрозуміло вказано, що ОСОБА_22 є представником зазначеної установи (арк.3 обв.акту, т.1 а.с.12).

На думку прокурора, в будь-якому разі, навіть якщо у суду виникли сумніви щодо потерпілої сторони та представника потерпілого у зазначеному епізоді розбійного нападу, ця обставина могла бути уточнена в судовому засіданні та не є перешкодою для прийняття судом законного та обґрунтованого рішення під час судового розгляду.

Прокурор також вважає, що не ґрунтується на діючому КПК України висновок суду, що реєстр не містить рішень про визнання будь-кого потерпілими, а також відкриття потерпілій стороні матеріалів розслідування.

Прокурор своє заперечення аргументує тим, що закон у даному випадку не вимагає наявність жодного додаткового процесуального рішення з боку слідчого. Звертає увагу, що кожен з потерпілих повідомлений про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, але не виявив бажання з ними знайомитись, що є їх процесуальним правом, а не обов`язком. Саме тому відповідні протоколи не складались, та дані про них відсутні у розділі І реєстру матеріалів досудового розслідування.
Прокурор також зазначає, що не відповідає фактичним матеріалам провадження посилання суду на відсутність розписок обвинувачених про отримання цивільного позову ОСОБА_23 .

Так, прокурор звертає увагу, що відповідно до доданих до обвинувального акту розписок кожен обвинувачений та захисник отримали копію цивільного позову ОСОБА_18 (єдиний позов на досудовому слідстві, всі інші заявлялись у суді), про що зазначено в останній стрічці кожної розписки (т.1 а.с.105-114).

До суду також були подані заперечення захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , який просив вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Захисник вказав, що ухвала суду є правомірною, оскільки наведені в апеляції аргументи не спростовують правової оцінки та висновків суду. Акцентує увагу на відсутність зазначення в обвинувальному акті місця знаходження, а також коди ЄДРПОУ потерпілих юридичних осіб та невизначеність статусу потерпілого, саме кому було завдано шкоду громадянину ОСОБА_22 чи парафії храму.
У підготовчому судовому засіданні, суд першої інстанції обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0002859 відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 повернув прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогами КПК України.
За висновком суду першої інстанції у разі визнання потерпілим юридичної особи в обвинувальному акті повинні міститися відомості щодо потерпілого - юридичної особи, а також щодо представника такого потерпілого з зазначенням відомостей визначених у ст.291 КПК України.

Вказано, що з направленого до суду обвинувального акту, прокурор не виклав

конкретизованого формулювання обвинувачення кожному з обвинувачених з правовою

кваліфікацією кожного кримінального правопорушення, оскільки обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень та виклад некоректного та неповного формулювання обвинувачення. В обвинувальному акті зазначено вчинення обвинуваченими в складі групи розбійного нападу на ломбард «Софт Кредит», однак формулювання обвинувачення містить суперечності щодо заволодіння майном потерпілої особи.

За висновком суду першої інстанції в обвинувальному акті міститься не конкретизоване обвинувачення кожному обвинувачених за кожним епізодом інкримінованого йому кримінального правопорушення зазначенням правової кваліфікації дій кожного з обвинувачених, що порушує право на захист обвинувачених.

В оскаржуваній ухвалі, суд вказав, що до обвинувального акту у порушення ст.290 КПК України, додана ксерокопія цивільного позову ОСОБА_18 , підписана ним як фізичною особою.

Також суд зазначив, що в супереч вимог п.2 4.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт не містить анкетні відомості обвинуваченого ОСОБА_19 , який зазначений в фактичних обставинах прокурором, як особа, що вчинила злочин, зазначена його роль у вчиненні злочинів. При цьому ні обвинувальний акт, ні реєстр матеріалів досудового розслідування, який долучений до обвинувального акту, не містить дані про те, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_19 матеріали виділені в окреме провадження та причини його виділення.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вказує на те, що в обвинувальному акті зазначено вчинення обвинуваченими в складі групи розбійного нападу на церковну лавку ОСОБА_20 , однак, як в формулюванні обвинувачення так в відомостях про потерпілу особу, відсутні відомості щодо потерпілої юридичної особи, якій спричинено матеріальну шкоду в наслідок вчинення зазначеного злочину, а зазначено тільки анкетні дані представника потерпілого - ОСОБА_21 , а також зазначено, що саме йому особисто спричинена матеріальна шкода.

Суд також посилається на те, що Реєстр досудового розслідування взагалі не містить рішень про визнання потерпілими будь-яких юридичних або фізичних осіб, а також відкриття потерпілій стороні матеріалів досудового розслідування. Зазначає, що до обвинувального акту не додано розписок обвинувачених про отримання ними цивільного позову, і останні повідомили, що ними отримані обвинувальні акти не підписані ні слідчим ні прокурором.

Вислухавши учасників кримінального провадження, а саме прокурора який підтримав доводи та вимоги апеляції та просив їх задовольнити, представника потерпілого та потерпілу, які підтримали апеляцію прокурора, обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог та просили ухвалу суду залишити без змін, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляційній скарзі і співставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів, вважає, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За положеннями п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, до повноважень суду першої інстанції, віднесено прийняття рішення під час підготовчого судового засідання про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Обґрунтованість судового рішення, означає відповідність висновків суду у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Зазначені у ст. 91 КПК обставини повинні бути підтвердженні показаннями, речовими доказами, документами, висновками експертів.
За приписами ст. 372 КПК України, суд зазначає мотиви з яких виходив при посанвленні ухвали, і положеннями закону. Яким він керувався.
Вказані вимоги закону при постановленні оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції належним чином не були дотримані.

Як вбачається з ухвали суду першої інстанції, до висновку про повернення обвинувального акту, суд прийшов з тих підстав, що обвинувальний акт не містить відомості щодо потерпілого - юридичної особи, а також щодо представника такого потерпілого з зазначенням відомостей визначених у ст.291 КПК України; не викладено

конкретизованого формулювання обвинувачення кожному з обвинувачених з правовою

кваліфікацією кожного кримінального правопорушення, оскільки обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень та виклад некоректного та неповного формулювання обвинувачення; наявність суперечностей щодо заволодіння майном потерпілої особи; до обвинувального акту у порушення ст.290 КПК України, додана ксерокопія цивільного позову ОСОБА_18 , підписана ним як фізичною особою; обвинувальний акт не містить анкетні відомості обвинуваченого ОСОБА_19 ; відсутні відомості щодо потерпілої юридичної особи церковної лавки Храму Святого Володимира, якій спричинено матеріальну шкоду в наслідок вчинення зазначеного злочину, а зазначено тільки анкетні дані представника потерпілого - ОСОБА_21 , а також зазначено, що саме йому особисто спричинена матеріальна шкода; відсутність в реєстрі рішень про визнання потерпілими будь-яких юридичних або фізичних осіб, а також відкриття потерпілій стороні матеріалів досудового розслідування; відсутність розписок про отримання цивільного позову в обвинувальному акті; отримання обвинуваченими обвинувальних актів, які не підписані ні слідчим, ні прокурором.

Однак, з таким висновком, колегія суддів не погоджується, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи і не ґрунтується на кримінальних процесуальних нормах закону та суперечить дійсним обставинам справи і нормам закону по своїй суті.

Так, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити в собі, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Як вбачається зі змісту даного обвинувального акту, останній містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, де чітко і конкретно вказане місце вчинення злочинів, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення щодо кожного обвинуваченого окремо, а тому висновки суду першої інстанції стосовно не

конкретизованого формулювання обвинувачення кожному з обвинувачених з правовою

кваліфікацією кожного кримінального правопорушення та некоректного і неповного формулювання обвинувачення є такими, що не відповідають фактичним обставинам.

Конкретність викладення фактичних обставин у даному кримінальному провадженні, які підлягають доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення кожного окремо, час, місце, спосіб та інші обставини їх вчинення, викладено у даному обвинувальному акті достатньо зрозуміло, що є важливим і суттєвим не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист і фабула обвинувачення в даному випадку є фактичною моделлю вчинених кримінальних правопорушень.

Тобто, обвинувальний акт містить фактичні обставини скоєних ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 ,, ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, після чого наведена правова кваліфікація дій кожного обвинуваченого, наведено формулювання обвинувачення окремо кожному з обвинувачених.

Як вбачається, обвинувачення викладено конкретизовано, а отже і зрозумілість пред`явленого обвинувачення не викликає сумнівів, а тому даний обвинувальний акт відповідає і узгоджується з вимогами ст. 291 КПК України та положеннями п.(а) ч. 3 ст. 6 Конвенції, якою передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Слід зауважити, що в постанові Верховного Суду України від 24.11.2016 року № 5-238кс16 чітко визначено, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Висновок суду про те, що обвинувальний акт не містить анкетні відомості обвинуваченого ОСОБА_19 , який зазначений в фактичних обставинах, а також відсутні дані про виділення в окреме провадження матеріалів стосовно останнього не відповідають дійсності, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.42 КПК України обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку ст.291 цього Кодексу.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002859 складений відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,, ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 .
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення.
Разом з тим, обвинувальний акт містить відомості де чітко зазначено, матеріали відносно підозрюваного ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , виділені в окреме провадження у зв`язку із оголошенням його у розшук № 0001157 від 09.10.2017 року за ч.4 ст. 187, 257, 198 КК України (т.І а.с.11).
Таким чином, апеляційним судом встановлено, що вказані висновки суду не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Стосовно зауваження суду першої інстанції про відсутність відомостей щодо юридичної особи, а саме церковної лавки ОСОБА_20 , то дана обставина не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту в ньому зазначені відомості представника потерпілого ОСОБА_21 , викладені обставини розбійного нападу на церковну лавку в Храмі Святого Володимира, де ОСОБА_22 є представником зазначеної установи (т.1 а.с.12), як аналогічно є відомості представників потерпілих інших юридичних осіб.

А тому, зазначений судом першої інстанції вказаний вище формальний недолік не є суттєвим, і не є перешкодою для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду, оскільки всі інші питання щодо встановлення особи потерпілого, доведеності вини і правової кваліфікації дій кожного обвинуваченого з`ясовуються судом і розглядаються при розгляді справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст.55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Тому відсутність в реєстрі рішень про визнання будь-кого потерпілим, як і відсутність розписок останніх про відкриття їм матеріалів розслідування, як на це вказується в оскаржуванній ухвалі судом першої інстанції не може слугувати підставою для повернення обвинувального акту, оскільки такий висновок не ґрунтується на вимогах закону.

Даних чи заяв від потерпілих, які б вказували на те, що потерпілим кожному окремо не відкривалися матеріали кримінального провадження і не надавалося право на їх ознайомлення в матеріалах провадження відсутні і в апеляційній інстанції при перегляді оскаржуваної ухвали суду таких обставин не встановлено.

Крім того, з пояснень в апеляційній інстанції прокурора та представника потерпілого і потерпілої встановлено, що кожен з потерпілих був повідомлений про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, але не виявив бажання з ними знайомитись, що є їх процесуальним правом, а не обов`язком. Саме тому відповідні протоколи не складались, та дані про них відсутні у реєстру матеріалів досудового розслідування.
При перегляді оскаржуваної ухвали також встановлено невідповідність матеріалам провадження висновку суду першої інстанції про відсутність розписок обвинувачених про отримання ними цивільного позову ОСОБА_18 , оскільки відповідно до доданих до обвинувального акту розписок кожен обвинувачений та захисник отримали копію цивільного позову ОСОБА_18 , про що зазначено в кожній розписці (т.1 а.с.105-114).

Крім того, оскаржувана ухвала суду, серед зазначеного, містить такі підстави для прийняття вказаного рішення суду, як долучення до обвинувального акту копії цивільного позову та підписання його ОСОБА_18 як фізичною особою, однак посилання суду на ці обставини як на підставу невідповідності обвинувального акту вказаним вимогам закону є безпідставними.

Як вбачається в матеріалах цього провадження (т.1 а.с. 102 ) знаходиться цивільний позов від ОСОБА_18 про стягнення з винних осіб на його користь майнової шкоди у розмірі 450 695,5 грн., який доданий до обвинувального акту.

За вимогами ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, який за законом несе цивільну відповідальність за шкоду завдану його діями.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України, вказані питання вирішуються судом при ухваленні вироку, а саме чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

З огляду на зазначене, зауваження суду першої інстанції на наявність копії, а не оригіналу цього цивільного позову та підписання його ОСОБА_18 , як фізичною особою не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки ці питання, якщо вони мають місце з`ясовуються судом згідно вказаних вимог кримінального процесуального закону з застосуванням норм Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, встановлено, що викладені фактичні обставини у даному обвинувальному акті, а отже, і обвинувачення є в достатній мірі зрозумілими для адекватного захисту обвинувачених, що у колегії суддів сумнівів не викликає. Наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінальних правопорушень, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Зважаючи на наведене, немає підстав стверджувати, що зміст обвинувачення стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 є неконкретним, незрозумілим, і таким, що порушує право обвинувачених на захист, а тому належить визнати необґрунтованими доводи суду першої інстанції з цього приводу.

За таких обставин, рішення суду про повернення прокурору обвинувального акту не можна визнати обґрунтованим, викладені в ухвалі суду першої інстанції підстави, які слугували поверненню прокурору обвинувального акту, колегія суддів, вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам і вище вказаним нормам процесуального кримінального закону, а тому ухвала підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтується на кримінальних процесуальних нормах закону, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ст. 409 КПК України, у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження поверненню на новий розгляд у суді першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає апеляційну скаргу прокурора такою, що підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_17 задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2018 року про повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженні №0002859 - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4