АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурор ОСОБА_5
власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7
представника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Шевченківського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_10 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_11 та накладено арешт на транспортний засіб автомобіль марки «MERCEDES-BENZ GL450», номер кузову НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 із забороною відчуження, користування та розпорядження вказаним майном.
Слідчий суддя врахувавши правове обґрунтування клопотання, дійшов висновку про його задоволення у відповідно до вимог ст.ст. 170, 173 КПК України з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки майно відповідає критеріям визначеним статтею 98 КПК України.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 подали апеляційні скарги, в яких просять поновити строк на апеляційне оскарження ухвали та скасувати її з підстав її незаконності та неповноти судового розгляду. Апелянти зазначають, що органом досудового розслідування не було здійснено всіх необхідних слідчих дій з метою встановлення правомірності вчинення правочинів відносно спірного нерухомого майна, звернення з відповідними запитами для встановлення законного власника. Додаюсь, що автомобіль куплений на законних підставах у ОСОБА_6 і застосування арешту порушує їх законні права на користування автомобілем.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказує на недостатність доказів, які б вказували на вину ОСОБА_12 у якого він придбав автомобіль, та на незаконність дій з приводу продажу автомобіля третім особам.
Заслухавши доповідь судді, думку власників майна та їх представника, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційних скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що апелянти в судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймали, про існування ухвали слідчого судді їм стало відомо 18 липня 2017 року, а апеляційна скарга подана до суду 21 липня 2017 року, п`ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтами не порушено.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні Головного слідчого управління Національної поліції України перебувають матеріали кримінального провадження № 0001843 від 15.02.2017 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.
Слідчий Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_11 , звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль моделі «MERCEDES-BENZ GL 450», номер кузову НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , яке ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року задоволено.
Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Задовольняючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого та, прийшов до правильного висновку, що клопотання відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить достатньо правових підстав для його задоволення.
З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене в клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.
Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.
Твердження апелянта про те, що слідчим суддею не перевірена відповідність вказаного у клопотанні слідчого майна до категорії речових доказів, слід визнати непереконливими, оскільки відповідно до доданих до клопотання матеріалів, а саме постанови про визнання речовими доказами від 01 березня 2017 року, автомобіль моделі «MERCEDES-BENZ GL 450», номер кузову НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 визнано речовим доказом, оскільки у ході досудового розслідування встановлено, що вказаний транспортний засіб був об`єктом злочинних дій, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, є предметом кримінального правопорушення (а.с. 11-12).
Посилання власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_9 те, що вони є добросовісними набувачами майна, колегія суддів не може визнати такими, що свідчать про необхідність відмови у задоволенні клопотання слідчого, оскільки положення ст. 170 КПК України дозволяють накласти арешт на майно будь якої особи, у разі необхідності забезпечити збереження речових доказів, що у цьому випадку і мало місце.
Твердження авторів апеляційної скарги про те, що слідчим суддею не перевірено існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки необхідність доведення обґрунтованої підозри має місце у разі накладення арешту з метою передбаченою пунктами 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, що у цьому випадку не мало місця, з огляду на мету арешту передбачену п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на автомобіль моделі «MERCEDES-BENZ GL 450», номер кузову НОМЕР_1 , власником, із забороною користування, розпорядження та відчуження його на користь третіх осіб, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому вимоги апелянта щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.
Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Поновити ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року., якою задоволено клопотання Шевченківського УП ГУНП в м.Києві ОСОБА_10 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_11 та накладено арешт на транспортний засіб автомобіль марки «MERCEDES-BENZ GL450»,номер кузову НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 із забороною відчуження, користування та розпорядження вказаним майном залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення..
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Справа № 11-сс/796/3941/2017
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_13 Доповідач: ОСОБА_1