Справа №487/5451/16-к 11.10.2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 жовтня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0003304 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2017р., стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Миколаєва, раніше судимого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .
- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить пом`якшити призначене йому покарання, застосувавши ст. 69 КК України
Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_5 рахувати з 31 серпня 2016 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_5 в строк відбутого покарання, строк його перебування в установі попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 2999,90 грн. спричиненої матеріальної шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_9 залишено без розгляду.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить апеляційни суд взяти до уваги те, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання не врахував наступних обставини, а саме, того що апелянт співпрацював зі слідством, визнав свою вину в повному обсязі, має на утриманні бабусю похилого віку, для якої є єдиним годувальнимком.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 , будучи раніше судимим, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість на шлях виправлення не став і знову вчинив корисливий злочин повторно.
Так, 16.07.2016 року близько 16 год. 50 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи на території пляжу «Намив», розташованого по вулиці Лазурна в м. Миколаєві, побачив рюкзак чорного кольору, в якому знаходились мобільний телефон «Bravis» та мобільний телефон «Fly», що належить потерпілому ОСОБА_8 , після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку потерпілого та сторонніх осіб, діючи повторно, таємно викрав рюкзак чорного кольору (матеріальної цінності для потерпілого не становить), в якому знаходилось майно потерпілого ОСОБА_8 , а саме:
- мобільний телефон «Bravis» вартістю 999,90 грн., в якому знаходилась сім карта оператор «Лайф» матеріальної цінності, для потерпілого не представляє;
- мобільний телефон «Fly» вартістю 2000 грн., в якому знаходилась сім карта оператора «Лайф» матеріальної цінності, для потерпілого не представляє.
Після чого утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_5 , з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 , заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток на загальну суму 2999,90 грн.
Крім того 17.07.2016 року близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи на території пляжу «Намив», розташованого по вулиці Лазурна в м.Миколаєві, побачив рюкзак чорного кольору, в якому знаходився мобільний телефон «Samsung», мобільний телефон «НТС» та наушники «Sony», що належать потерпілій ОСОБА_10 , які на той момент знаходились у тимчасовому користуванні її малолітньої доньки ОСОБА_11 , після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку потерпілої та сторонніх осіб, діючи повторно, таємно викрав рюкзак чорного кольору (матеріальної цінності для потерпілого не становить), в якому знаходилось майно потерпілої ОСОБА_10 , а саме:
- мобільний телефон «Samsung» вартістю 2500 грн., в якому знаходилась сім карта оператор «Лайф» матеріальної цінності, для потерпілої не представляє;
- мобільний телефон «НТС» вартістю 2000 грн., в якому знаходилась сім карта оператора «МТС» матеріальної цінності, для потерпілої не представляє;
- наушники «Sony» вартістю 1500 грн.
Після чого утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_5 , з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 , заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 6000 грн.
Крім того, 21.07.2016 року близько 14 год. 20 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи на території пляжу «Намив», розташованого по вулиці Лазурна в м. Миколаєві, побачив два рюкзаки чорного кольору, в яких знаходились мобільний телефон «LG L70», грошові кошти в сумі 1600 грн, що належить потерпілому ОСОБА_12 , мобільний телефон «Lenovo а 536», що належить потерпілому ОСОБА_13 , мобільний телефон «Lenovo a 369 і», що належить потерпілому ОСОБА_14 , мобільний телефон «Galaxy core prime», що належить потерпілому ОСОБА_15 , мобільний телефон «Lenovo а 6020 а 46», годинник «Умакс», золотий ланцюжок, що належить потерпілій ОСОБА_9 , після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку потерпілих та сторонніх осіб, діючи повторно, таємно викрав два рюкзаки темно-чорного кольору (матеріальної цінності для потерпілих не становлять), в яких знаходилось майно потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_9 , а саме:
- мобільний телефон «LG L70» вартістю 1700 грн., в якому знаходилась сім карта оператор «Київстар» матеріальної цінності, для потерпілого не представляє;
- грошові кошти в сумі 1600 грн.;
- мобільний телефон «Lenovo а 536» вартістю 2700 грн, в якому знаходилась сім карта оператор «Київстар» матеріальної цінності, для потерпілого не представляє;
- мобільний телефон «Lenovo а 369 і» вартістю 2500 грн, в якому знаходились сім карти операторів «Київстар» та «Лайф» матеріальної цінності, для потерпілого не представляє;
- мобільний телефон «Galaxy core prime» вартістю 3800 грн., в якому знаходились сім карти операторів «МТС» та «Лайф» матеріальної цінності, для потерпілого не представляє;
- мобільний телефон «Lenovo а 6020 а 46» вартістю 5130 грн, в якому знаходилась сім карта оператор «Лайф» матеріальної цінності, для потерпілого не представляє;
- годинник «Умакс» вартістю 400 грн.;
- золотий ланцюжок вартістю 7000 грн.
Після чого утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_5 , з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 , заподіяв потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток на загальну суму 3300 грн., потерпілому ОСОБА_13 матеріальний збиток на загальну суму 2700 грн., потерпілому ОСОБА_14 матеріальний збиток на загальну суму 2500 грн., потерпілому ОСОБА_15 матеріальний збиток на загальну суму 3800 грн., потерпілій ОСОБА_9 матеріальний збиток на загальну суму 12530 грн.
Крім того, 25.07.2016 року близько 14.20 год., ОСОБА_5 , перебуваючи на пляжі «Намив», біля кафе «Причал» розташованого по вул. Лазурна в м. Миколаєві, побачив на ковдрі розкладеній на пляжі портфель, в якому знаходився мобільний телефон «Іphone 5 s» що належить неповнолітньому ОСОБА_16 , після чого у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, повторно. ОСОБА_5 перебуваючи біля вищевказаного кафе «Причал» підійшов до ковдри та скористувавшись тимчасовою відсутністю уваги з боку сторонніх осіб та потерпілого, діючи повторно, таємно викрав майно неповнолітнього потерпілого ОСОБА_16 , а саме:
- портфель - матеріальної цінності для потерпілого не становить;
- мобільний телефон «Iphone 5 s» вартістю 7500 грн., в якому знаходилось сім карта оператор «Лайф» матеріальної цінності, для потерпілого не представляє.
Після чого утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_5 , з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим на свій розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_5 , заподіяв потерпілому ОСОБА_16 матеріальний збиток на загальну суму 7500 грн.
Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_5 вчинив злочини, передбачені ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який скоїв злочини середньої тяжкості, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо, на обліку в МОНД не перебуває. На обліку в МОПЛ № 1 на даний час не перебуває, перебував на обліку з 2009 р. по 15.04.2016 р., двічі лікувався стаціонарно в 2009 р., 2010 р., діагноз: соціалізований розлад поведінки, синдром бродяжництва. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 394 від 18.10.2016 року, ОСОБА_5 страждає на даний час і страждав на період часу, до якого відносяться інкриміновані йому діяння, психічним емоційно нестійким розладом особистості, стан компенсації. В період часу до якого відносяться інкриміновані йому діяння, він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. На даний час може розуміти значення своїх дій та керувати ними. В застосуванні до нього примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 не потребує. Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнв щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Крім того судя зазначив, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. За такого вважав, призначити покарання ОСОБА_5 у виді 3 років позбавлення волі.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, який вражав вирок суду законним, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих злочинів за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими.

Вирок суду першої інстанції щодо доведенності вини та кваліфікації дій обвинуваченого апелянтом не оспорюється, а тому, відповідно до вимог ст. 404 КПК України в цій частині вирок апеляційним судом не переглядається.

Наведені апелянтом доводи про призначення занадто суворого покарання, позбавлені підстав, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 та ч.2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів

Вказані вимоги закону судом дотримані та ОСОБА_5 призначено покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до злочинів середньої тяжкості.

Також враховані дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово приятягувався до кримінальнох відповідальності за вчинення тяжких, корисливих злочинів, в тому числі із застосуванням насильства, характеризується посередньо, на обліку в МОНД не перебуває. На обліку в МОПЛ № 1 на даний час не перебуває, перебував на обліку з 2009 р. по 15.04.2016 р., двічі лікувався стаціонарно в 2009 р., 2010 р., діагноз: соціалізований розлад поведінки, синдром бродяжництва. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 394 від 18.10.2016 року, ОСОБА_5 страждає на даний час і страждав на період часу, до якого відносяться інкриміновані йому діяння, психічним емоційно нестійким розладом особистості, стан компенсації. В період часу до якого відносяться інкриміновані йому діяння, він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. На даний час може розуміти значення своїх дій та керувати ними. В застосуванні до нього примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 не потребує
Судом враховано щире каяття обвинуваченого, що є обставиною, яка пом`якшує покарання. Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлені. Та призначено покарання вмежах санкції ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

Посилання апелянта на те, що судом не врахована його співпраця зі слідством та визнання вини, є безпідставним, оскільки щире каяття, яке ОСОБА_5 висловив під час судового розгляду, враховано судом при призначені покарання, як пом`якшуюча покарання обставина.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 добровільно не заявив про вчинений ним злочин, а зізнався у вчинених кримінальних правопорушеннях після його викриття та затримання.

З пояснень потерпілих слідує, що майнова шкода їм не відшкодована, а викрадені речі частково повернуті праціниками правохоронних органів.

Отже, відсутні підстави вважати про активне сприяння розкриттю злочинів з боку обвинуваченого та відшкодування ним завданої шкоди потерпілим, а тому наведені апелянтами доводи про необхідність врахування цих обставин як таких, що пом`якшують покарання, не є слушними.

В матеріалах кримінального провадження відсутні дані про те, що у обвиунуваченого є на утриманні бабуся, для якої він є єдиним годувальником та опікуном, про що зазначає апеллянт в скарзі, а тому дана обставина також не може бути врахована як пом`якшуюча покарання.

Призначене обвинуваченому покарання є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, не є занадто суворим, та відповідає меті покарання, визначеній в ст. 50 КК України.

Доводи апеллянта про необхідність застосування до нього вимог ст. 69 КК України є неприйнятними. Оскільки, призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України є можливим за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Під час судового розгляду встановлено наявність лише однієї обставини, яка пом`якшує покарання щирє каяття у вчиненому злочині, яка не є достатньою підставою для застосування вимог ст. 69 КК України, оскільки, враховуючи особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких, корисливих злочинів, вчинив де-кілька епізодів крадіжок за невеликий проміжок часу, що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення, тому визнання вини обвинуваченим не є тією обставиною, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину.

З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни вироку та пом`якшення ОСОБА_5 покарання, про що просить апеллянт.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 425, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2017 року стосовно ОСОБА_5 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді