Постанова
Іменем України
06 лютого 2018 р.

м. Київ
справа № 460/1977/14-к
провадження № 51-630км17
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (перша палата):
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 02 червня 2017 року в кримінальному провадженні № 0000137 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 4 ст. 296 КК України,
встановив:
Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 13 березня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, на підставі ч. 5 ст. 74 КК України його звільнено від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Цим же вироком ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 червня 2017 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задоволено частково, вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінено, постановлено вважати ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 цього Кодексу.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він близько 20 год. 21 червня 2012 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поблизу дамби озера в с. Віжомля Яворівського району Львівської області, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, під час суперечки з ОСОБА_8 , застосував до останнього фізичну силу і в подальшому, діставши з автомобіля «Фольксваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 , газовий пістолет «Super-P 35», який не є вогнепальною зброєю, наніс ним один удар в голову ОСОБА_8 , заподіявши йому легке тілесне ушкодження.

Крім того, ОСОБА_6 приблизно о 22 год. 10 хв. того ж дня, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (етанол 2,04 проміле), не маючи відповідних документів на право керування транспортними засобами, керуючи незареєстрованим автомобілем «Фольксваген Гольф», реєстраційний номер НОМЕР_1 , реєстрації республіки Польща, рухаючись вул. Данила Галицького у с. Віжомля Яворівського району Львівської області в напрямку автодороги сполучення м. Яворів м. Судова Вишня, в порушення вимог пунктів 1.2, 1.5, 2.1(б), 2.3(б), 2.9(а), 10.1, 12.1, 12.3, 11.2, 11.13, 13.1, 2.10(в) Правил дорожнього руху України, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка рухалася по краю проїзної частини дороги назустріч йому, внаслідок чого остання отримала тяжке тілесне ушкодження.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції належним чином не мотивовано, не зазначено за яких обставин суд дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України, поза увагою апеляційного суду було залишено те, що засуджений вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, залишив місце вчинення злочину, заподіяну злочином шкоду відшкодував потерпілій лише частково під час апеляційного розгляду, переховувався від слідства, у зв`язку з чим був оголошений в розшук.
В запереченні на касаційну скаргу захисник ОСОБА_7 просить касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, та кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у межах касаційної скарги.
Судові рішення в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України в касаційному порядку не оскаржуються.
Правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України у касаційній скарзі прокурора не оскаржуються.
Разом із тим, твердження прокурора про неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень ст. 75 КК України є обґрунтованими.
Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому суд має належним чином дослідити і оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження та врахувати, що ст. 75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.
Проте апеляційний суд цих вимог закону не дотримався, про що правильно вказав у касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції.
Так, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, апеляційний суд послався на те, що засуджений визнав вину, щиро розкаявся, протягом останніх п`яти років жодних правопорушень не скоював, вибачився перед потерпілою, яка на стадії апеляційного розгляду не мала претензій до ОСОБА_6 та просила не застосовувати до нього покарання у виді позбавлення волі.
Разом із тим, апеляційний суд у достатній мірі не врахував конкретні обставини кримінального провадження, що засуджений вчинив тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого потерпілій було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження. Під час досудового розслідування ОСОБА_6 переховувався від слідства та перебував у розшуку. Це призвело до безпідставного застосування ст. 75 КК України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що зазначені в ухвалі апеляційного суду обставини, що стали підставою для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, є недостатніми для застосування до нього ст. 75 КК України.
За таких обставин суд апеляційної інстанції неправильно застосував вимоги ст. 75 КК України, внаслідок чого ОСОБА_6 призначено покарання, яке не може бути визнано необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
З урахуванням викладеного, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду провадження в суді апеляційної інстанції.
При новому апеляційному розгляді суду належить повно й всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, дослідити обставини провадження і постановити законне та обґрунтоване судове рішення. Якщо при новому апеляційному розгляді не буде встановлено таких пом`якшуючих покарання обставин та даних про особу ОСОБА_6 , які б істотно знижували тяжкість вчиненого злочину, та свідчили б про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, то звільнення останнього від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України є неправильним.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, п.п. 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 02 червня 2017 року в кримінальному провадженні № 0000137 за обвинуваченням ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3