Справа № 368/1534/17
Провадження № 1-в/368/236/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" грудня 2017 р. м. Кагарлик Київської області
Кагарлицький районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді: ОСОБА_1

При секретарі: ОСОБА_2

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Кагарлицького районного суду Київської області в м. Кагарлик кримінальне провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кодра Макарівського району Київської області, громадянина України, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , засуджений:
- 22 серпня 2016 року згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;
- 03 липня 2017 року Святошинським районним судом м. Києва за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено без змін, - тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з 22 серпня року, зарахувавши останньому у строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 30 липня 2016 року по 01 серпня 2016 року, тобто, 2 доби;
- 12 вересня згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року змінено в частині цивільних позовів, -
- який з 01.11.2017 року відбуває покарання в Державній установі Кагарлицька виправна колонія № 115, щодо застосування до нього положень ч. 5 ст. 72 КК України, - про зарахування в строк відбування покарання перебування в установах попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, суд, -
В С Т А Н О В И В :
07.11.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло письмове клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кодра Макарівського району Київської області, громадянина України, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , засуджений:
- 22 серпня 2016 року згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;
- 03 липня 2017 року Святошинським районним судом м. Києва за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено без змін, - тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з 22 серпня року, зарахувавши останньому у строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 30 липня 2016 року по 01 серпня 2016 року, тобто, 2 доби;
- 12 вересня згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року змінено в частині цивільних позовів, -
- який з 01.11.2017 року відбуває покарання в Державній установі Кагарлицька виправна колонія № 115, щодо застосування до нього положень ч. 5 ст. 72 КК України, - про зарахування в строк відбування покарання перебування в установах попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, в якому засуджений просить суд винести ухвалу, якою:
- застосувати до нього Закон України № 838 VІІІ від 26.11.2015 року, та, відповідно положення ч. 5 ст. 72 КК України за весь період перебування в Київському слідчому ізоляторі.
07.11.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1

10.11.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст. 336, ч. 2 ст. 369, 370, 372, 376 КПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, та проведення дистанційного судового провадження, - в режимі відеоконференції з Державною установою Кагарлицька виправна колонія № 115.

21.11.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява засудженого ОСОБА_3 , в якій він просить проводити судове засідання без його участі, вимоги, викладені в його клопотанні, підтримує в повному обсязі.

21.11.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява представника Державної установи Кагарлицька виправна колонія № 115, в якій він просить суд слухати дане кримінальне провадження без його участі, щодо вирішення питання покладається на розсуд суду.

21.11.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури, в якій він просить суд слухати дане кримінальне провадження без його участі, не заперечує проти задоволення клопотання засудженого, проте, частково, а саме, - не заперечує проти зарахування строку попереднього ув`язнення в строк основного покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України з 22.08.2016 року по 21.06.2017 року.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, суд вважає на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, де, зокрема, зазначено, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим, проте, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь в судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень КПК України судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється, розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та клопотання засудженого ОСОБА_3 задовольнити частково, шляхом винесення ухвали, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права.
Як вказано в позиції ВССУ щодо застосування окремих положень ЗУ від 26.11.2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», беручи до уваги, що у п. 3 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено лише суб`єктів, які можуть ініціювати застосування цього Закону, до числа яких віднесено «суд, що виніс зазначений обвинувальний вирок», з огляду на системний аналіз положень статей ст.ст. 537, 539 КПК України, в частині віднесення вирішення під час виконання вироків окремих питань до певного суду, правильним видається, що питання зарахування строку попереднього ув`язнення під час виконання вироку, враховуючи зміст положень ч. 6 ст. 9 КПК України має вирішуватися місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, ( п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України).

Відповідно, дане кримінальне провадження підсудне Кагарлицькому районному суду як суду загальної юрисдикції першої інстанції.
Відповідно до вимог, передбачених ч. 5 ст. 72 КК України (згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання»), редакція якого діяла до 21.06.2017 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кодра Макарівського району Київської області, громадянин України, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , засуджений:
- 22 серпня 2016 року згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;
Згідно довідки, виданої Святошинським Управлінням поліції ГУ НП в місті Києві 22.08.2016 року громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючий в АДРЕСА_2 , було взято під варту у залі Апеляційного суду міста Києва по вул.. Солом`янська площа, 2 о 19 год. 00 хв.
- 03 липня 2017 року Святошинським районним судом м. Києва за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено без змін, - тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з 22 серпня 2016 року, зарахувавши останньому у строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 30 липня 2016 року по 01 серпня 2016 року, тобто, 2 доби;
- 12 вересня згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року змінено в частині цивільних позовів
Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, яке видане Святошинським районним судом м. Києва, вирок Святошиського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 2 ст. 286 КК України, набрав законної сили 12 вересня 2017 року та підлягає негайному виконанню.
Отже, як вбачається з довідки Святошинського Управління поліції ГУ НП в місті Києві, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий 22 серпня 2016 року.
Згідно ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
При таких обставинах, суд вважає за необхідне задовольнити частково клопотання засудженого ОСОБА_3 та зарахувати засудженому ОСОБА_3 в строк основного покарання:
- термін попереднього ув`язнення з 30 липня 2016 року, (затримання в порядку ст. 208 КПК України), по 01 серпня 2016 року, (звільнення з під варти), тобто, 2 доби, - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
- термін попереднього ув`язнення з 22.08.2016 року, (взяття під варту на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22.08.2016 року), по 03 липня 2017 року (набрання вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва), - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно вимог Закону України «Про внесення змін до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015 року № 838-8, який набрав чинності 24.12.2015 року, до ч. 5 ст. 72 КК України було внесено зміни.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з врахуванням змін зазначається, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно позиції ВССУ щодо застосування окремих положень ЗУ від 26.11.2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» у строк попереднього ув`язнення за нормами КПК включається строк:
а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;

в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження;

г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

д) перебування особи, що відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Незалежно від процесуального порядку (діючого КПК чи КПК в редакції 1960 р.) попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.
Дійсно, положення ч. 5 ст. 72 КК України на підставі закону України № 2046 VIII від 18.05.2017 року, та який набрав чинності 21.06.2017 року, змінено, та на даний час має наступний вигляд:
- попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.
Проте, суд вважає, що на засудженого редакція закону України № 2046 VIII від 18.05.2017 року, та який набрав чинності 21.06.2017 року, не поширюється, а тому при зарахуванні в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення до засудженого слід застосовувати редакцію ч. 5 ст. 72 КК України, яка діяла на час чинності Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», а саме, - два дні позбавлення волі за один день попереднього ув`язнення з огляду на положення ч. 1 ст. 58 Конституції України, та положення ч. 2 ст. 5 КК України.
Так, згідно ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 58 Конституції закріплює загальновизначений принцип права, відповідно до якого закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 квітня 2000 р. № 6-рп/2000 у справі про зворотну дію кримінального закону в часі пояснюється, що «суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності...».

Відповідно, заборона зворотної дії в часі означає, що приписи законів та інших нормативно-правових актів не поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 р. № 1 -рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що «до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце». При цьому не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акта щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (це так звана безпосередня дія нормативного акта в часі).
Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.
На думку Конституційного Суду України, «закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, утому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта» (Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 р. № 1-зп у справі шодо несумісності депутатського мандата).

Слід зазначити, що принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів також знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема:

- в Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (ст. 15);

- Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (ст. 7).

Отже, враховуючи загальний сенс ст. 58 Конституції, можна зробити висновок про неприпустимість надання законам зворотної дії не тільки шляхом прямої вказівки про це в самому законі, але й через прийняття законів, які за своїм змістом мають таку дію, хоча б і без спеціальної вказівки про це в тексті закону. З цієї ж причини також неприпустимим є надання законам зворотної дії в актах офіційного тлумачення чи правозастосовною практикою.
Згідно ч. 2 ст. 5 Кримінального Кодексу України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особа, не має зворотної дії в часі.

Слід зазначити, що за визначенням Конституційного суду України суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно правових актів «…полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи», - Рішення КСУ від 19 квітня 2000 року за справою за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень ст. 58 Конституції України, статтей 6, 81 КК України (1960 р), справа № 1-1 2000 про зворотну дію кримінального закону в часі // ВКСУ. -2000. -№ 2. - С. 29-34). Крім того, «...дія закону ...не може поширюватися на правовідносини, які виникли та закінчилися до набрання чинності ...законом» (Рішення КСУ від 5 квітня 2001 р. за справою за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа про податки) II ВКСУ. - 2001. -№2. - С. 19-22).

Виходячи з викладеного та відповідно до ч. 1 ст. 5 КК зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі - це поширення нового кримінального закону, яким скасована злочинність діяння, пом`якшена кримінальна відповідальність або іншим чином поліпшене становище особи, на осіб, які вчинили злочини до набрання таким законом чинності.
Зокрема, ідеться про поширення закону на осіб, які відбувають покарання.

Слід зазначити, що положення ч. 2 ст. 5 КК України за своєю правовою природою протилежна ч. 1 ст. 5 КК України.

Підсумовуючи вищевказане, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 58 Конституції України, положення якої судом викладено вище, всі інші закони про кримінальну відповідальність, крім тих, що с усувають злочинність діяння, пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, не мають зворотної дії в часі.
Отже суд вважає, що Закон № 2046 VIII від 18.05.2017 року, та який набрав чинності 21.06.2017 року, не поширюється на засудженого ОСОБА_3 , так як він істотно погіршує становище засудженого в частині розміру відбутого покарання, а тому при вирішенні клопотання засудженого слід застосовувати Закон № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», а саме, - зарахувати йому в термін відбування покарання термін попереднього ув`язнення з моменту взяття під варту, і до моменту набрання вироком законної сили, - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Що ж стосується клопотання засудженого, щодо перерахунку йому терміну перебування в СІЗО з 03 липня 2017 року, тобто з дня набрання вироком законної сили, по 01.11.2017 року, - день прибуття в Державну установу Кагарлицька виправна колонія № 115, - то в даній частині клопотання слід відмовити з огляду на наступне.
Так, згідно ст. 87 КВК України особи, засуджені до позбавлення волі, направляються для відбування покарання не пізніше десятиденного строку з дня набрання вироком законної сили або з дня надходження із суду розпорядження про виконання вироку, який набрав законної сили.

Протягом цього строку засуджений має право на короткострокове побачення з близькими родичами. Порядок направлення засуджених до виправних і виховних колоній визначається нормативно - правовими актами Міністерства юстиції України.

Згідно ч. 1 ст. 88 КВК України засуджені направляються до місця відбування покарання і переміщуються в разі необхідності з одного місця відбування покарання в інше під вартою.

Слід зазначити, що поняття направлення в розумінні ст.. 87 КВК України та поняття переміщення в розумінні ст.. 88 КВК України у строк попереднього ув`язнення за нормами КПК України не включається, та їх тривалість не тягне за собою застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 щодо зарахування йому в строк покарання з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України його перебування в СІЗО з часу вступу вироку в законну силу по час прибуття в Державну установу Кагарлицька виправна колонія ВК 115.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 1 ст. 58 Конституції, ч. 2 ст. 5 КК України, Рішенням КСУ від 19 квітня 2000 року за справою за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення положень ст. 58 Конституції України, статтей 6, 81 КК України (1960 р), справа № 1-1 2000 про зворотну дію кримінального закону в часі // ВКСУ -2000, Рішенням КСУ від 5 квітня 2001 р. за справою за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа про податки) II ВКСУ. 2001, ст. 15 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 7 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (ст. 7), позицією ВССУ щодо застосування окремих положень ЗУ від 26.11.2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», Законом України «Про внесення змін до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк покарання», ст.. 72 КК України, ст..ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кодра Макарівського району Київської області, громадянина України, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , засуджений:
- 22 серпня 2016 року згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;
- 03 липня 2017 року Святошинським районним судом м. Києва за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено без змін, - тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з 22 серпня року, зарахувавши останньому у строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 30 липня 2016 року по 01 серпня 2016 року, тобто, 2 доби;
- 12 вересня згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року змінено в частині цивільних позовів, -
- який з 01.11.2017 року відбуває покарання в Державній установі Кагарлицька виправна колонія № 115, щодо застосування до нього положень ч. 5 ст. 72 КК України, - про зарахування в строк відбування покарання перебування в установах попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, - задовольнити частково.
Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Кодра Макарівського району Київської області, громадянину України, одруженому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , який засуджений:
- 22 серпня 2016 року згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;
- 03 липня 2017 року Святошинським районним судом м. Києва за вчинення злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України до основного покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено без змін, - тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з 22 серпня року, зарахувавши останньому у строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 30 липня 2016 року по 01 серпня 2016 року, тобто, 2 доби;
- 12 вересня згідно ухвали Апеляційного суду м. Києва вирок Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року змінено в частині цивільних позовів, -
- який з 01.11.2017 року відбуває покарання в Державній установі Кагарлицька виправна колонія № 115, строк попереднього ув`язнення:
- з 30 липня 2016 року, (затримання в порядку ст. 208 КПК України), по 01 серпня 2016 року, (звільнення з під варти), тобто, 2 доби, - з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі;
- з 22.08.2016 року, (взяття під варту на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 22.08.2016 року), по 03 липня 2017 року (набрання вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва), - з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі, -
- у відповідності з ч. 5 ст. 72 КК України та положень Закону № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», який діяв на час взяття під варту засудженого ОСОБА_3 .
Копію ухвали вручити учасникам судового розгляду та направити на адресу Кагарлицької виправної колонії № 115 в Київській області.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд Київської області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1