АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/990/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 623/2370/16-К
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000735 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_10 ,-
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, громадянина України, неодруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, який не працює, раніше не судимого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, із застосуванням додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та покладені обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.
Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Ізюмської центральної міської лікарні до ОСОБА_10 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави в особі Ізюмської центральної міської лікарні витрати на лікування потерпілого від кримінального провадження ОСОБА_7 в розмірі 10429,01 гривень.
Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 10668,65 грн. та моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Цивільний позов Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» до ОСОБА_10 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» матеріальну шкоду в розмірі 9430 грн.
Стягнуто з ОСОБА_10 судові витрати, які підлягають перерахуванню до Державного бюджету :
1)за проведення експертизи обставин дорожньо-транспортної пригоди № 646/16 від 22.08.2016 року в розмірі 1055,52 грн.;
2)за проведення експертизи обставин дорожньо-транспортної пригоди № 568/16 від 11.07.2016 року в розмірі 1055,52 грн.,
3)за проведення експертизи обставин дорожньо-транспортної пригоди № 451/16 від 16.08.2016 року в розмірі 1319,40 грн.
Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 до набранням вироком законної сили визначено не обирати.
Долю речових доказів суд вирішив відповідно до ст..100 КПК України.
Згідно вироку, 10 травня 2016 року близько 03 години 30 хвилин, ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем Volkswagen Sharan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в районі будинку № 48 по проспекту Незалежності в м. Ізюмі Харківської області, рухаючись зі сторони вул. Гагаріна в напрямку вул. Приладобудівників в м. Ізюм Харківської області, не вибрав безпечну швидкість руху та прийоми керування, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати, чим грубо порушив вимоги п.п. 2.9 «а», 12.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого втратив контроль над керуванням, допустив виїзд автомобілю у правий кювет по напрямку руху та зіткнення з бетонною опорою ЛЕП.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої стегнової кості,які відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить вирок районного суду в частині вирішення його цивільного позову змінити, стягнути з ОСОБА_10 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 11976,75 грн.; моральну шкоду в розмірі 100000 грн.; шкоду у вигляді втраченого заробітку за період з 10.05.2016 року по день набрання вироку законної сили одноразово в розмірі 36250 грн., і далі щомісячно стягувати по 7250 грн. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу потерпілий вказує на те, що висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого матеріальних збитків як витрат на придбання лікарських засобів та препаратів медичного призначення у розмірі 1308 грн. 10 коп., з посиланням суду на недоведеність причинного зв`язку між отриманими тілесними ушкодженнями та понесеними витратами, не надано до суду відповідних виданих рецептів, довідок, тощо, - не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на тих належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах кримінального провадження та були надані потерпілим для обґрунтування ним своїх вимог, заявлених в позові, а також об`єктивно не з`ясовані та не спростовані судом з посиланнями на норми матеріального та процесуального права. Крім того, апелянт зазначає про те, що йому завдана моральна шкода та шкода у вигляді втраченого заробітку внаслідок події ДТП, але судом необґрунтовано було частково відмолено в задоволенні цих цивільних вимог, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення в цій частині також є незаконним та необґрунтованим.
До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від своєї апеляційної скарги, відповідно до норм ч.1 ст.403 КПК України.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі, але погоджувалися з думкою прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в частині цивільного позову та вважав за необхідне скасувати рішення суду в цій частині та призначити новий розгляд в порядку цивільного судочинства, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку районного суду, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу потерпілого необхідно задоволити частково, з наступних підстав.
Переглядаючи оскаржуваний вирок в рамках поданої апеляційної скарги, колегія суддів погоджується зі слушністю апеляційних доводів потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 щодо необхідності скасування вироку в частині вирішення цивільного позову потерпілого внаслідок неповноти судового розгляду в цій частині.
Зокрема, висновки суду першої інстанції щодо відмови у відшкодування на користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальної шкоди в розмірі 1308 грн. 10 коп. мають формальний характер, оскільки обґрунтовані лише вказівкою суду про не доведення причинного зв`язку між отриманими потерпілим тілесними ушкодженнями та понесеними витратами.
Більш того, висновки суду, що викладенні в оскаржуваному судовому рішенні (арк.113-116), щодо відсутності доказів підтвердження втрати потерпілим працездатності для подальшого визначення розміру для відшкодування втраченого заробітку, суперечать фактичним обставинам, оскільки відповідно до повідомлення закладу охорони здоров`я, отриманого судом до ухвалення вироку, про рішення МСЕК від 06 січня 2017 року було проведено огляд потерпілого, що об`єктивно обумовлювало необхідність дочекатися судом першої інстанції висновку МСЕК від 26 січня 2017 року, яким в подальшому було встановлено у ОСОБА_7 третю групу інвалідності з протипоказаннями до важкої праці і тривалого перебування на ногах, внаслідок тілесних ушкоджень, отриманих при дорожньо-транспортній пригоді.
Висновки суду першої інстанції щодо відмови в частині позовних вимог потерпілого стосовно відшкодування розміру втраченого ОСОБА_7 заробітку не узгоджується з висновками суду щодо встановлення судом за результатами неправомірних дій обвинуваченого, де зокрема суд зазначив у вироку, що в результаті неправомірних дій обвинуваченого потерпілому були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, що призвело до закритого перелому правої стегнової кості та потягнуло тривалий розлад здоров`я. Таким чином, як зазначено в оскаржуваному вироку, з вини обвинуваченого, потерпілому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з тілесними ушкодженнями, терпів фізичний біль, знаходився на лікуванні, в результаті чого змінився нормальний життєвий уклад потерпілого, виникла необхідність в лікуванні, очевидно, що потерпілий ОСОБА_7 переніс і душевні страждання із-за тривалої безпомічності, незручності, нервового стресу.
За таких обставин, також є не зрозумілим та обґрунтованим, з яких саме міркувань суд ухвалив рішення саме про часткове задоволення цивільного позову потерпілого на суму лише 15000 гривень щодо розміру відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
При цьому, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність (ст.7 КПК України).
Вказані порушення є істотними, оскільки вони свідчать про неналежне дотримання судом вимог ст. 370 КПК України, щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення , тобто у вироку в частині вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 . При оголошенні вироку по справі необхідним є ухвалення його згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, об`єктивне з`ясування всіх обставин, які підтверджені доказами, та в ньому повинні бути наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про слушність апеляційних доводів потерпілого щодо необґрунтованості та невмотивованості вироку в частині вирішення цивільного позову, що є істотними порушеннями, що обумовлюють часткове задоволення його апеляційних вимог, внаслідок чого вирок в цій частині підлягає скасуванню та призначенню нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимим при судовому розгляді кримінального провадження, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також ці вимоги містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді в частині вирішення цивільного позову, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.
Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення в частині вирішення цивільного позову, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п.п. 1,2,3 ч. 1 ст. 409; п.2 ч.1 ст. 410; п.2 ч.1 ст.411 КПК України.
Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог п.2 ч.3 ст.374, ст. 370 КПК України про зміст мотивувальної частини обвинувального вироку та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.2,15 ч.1 ст.7 КПК України - законність, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України.
З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 належить скасувати і призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
Крім того, під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_10 заявив клопотання про застосування до нього положень Закону України Про амністію у 2016 році. Колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 , внаслідок чого необхідно звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році, оскільки, відповідно до свідоцтва про народження від 14.12.2005 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_10 є батьком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та він не позбавлений батьківських прав, згідно відповіді від 22.09.2017 року за підписом заступника Ізюмського міського голови з гуманітарних питань ОСОБА_12 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404; 405; 407 ч.1 п.6; 409 ч.1 п.п. 1,2,3; 410 ч.1 п. 2; 411 ч.1 п.4; 412 ч. 1; ст. 418; 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задоволити частково.
Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 січня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_10 , в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 скасувати та призначити в цій частині новий розгляд в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції.
Звільнити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі п. в ст. 1 Закону України Про амністію у 2016 році.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в частині залишення вироку районного суду без змін безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_13