1Справа № 335/3445/18 1-кс/335/2453/2018
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ВСТАНОВИВ:
01.04.2018 у даному кримінальному провадженні було проведено обшук затриманого ОСОБА_4 на ЗГТ «ТЦ Україна», у якого виявлено та вилучено мобільний телефон «Motorola XT1625» imei НОМЕР_1 з задньою кришкою чорного кольору та сім карту мобільного оператора «Київстар», що належить ОСОБА_5 .
Тому з метою забезпечення кримінального провадження, а саме збереження речових доказів, слідчий просить слідчого суддю накласти арешт на вищезазначене тимчасово вилучене майно.
Від слідчого надійшла заява про розгляд клопотання у її відсутність, без проведення фіксації процесу технічними засобами в порядку ч. 4 ст. 107 КПК України.
Власник майна у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки у судове засідання власник майна не повідомив, клопотань та заяв слідчому судді від нього не надходило. За таких обставин слідчий суддя вважав за можливе розглянути клопотання про арешт майна за відсутності слідчого та власника майна в порядку ч. 1 ст. 172 КПК України.
Дослідивши клопотання, матеріали, якими слідчий обґрунтовує його доводи, слідчий суддя дійшов таких висновків.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
За вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Слідчий у своєму клопотанні просила накласти арешт на вищезазначене майно з метою попередження їх можливого зникнення, втрати або пошкодження.
Разом із тим, додані до клопотання матеріали не посвідчують, що мобільний телефон «Motorola XT1625» imei НОМЕР_1 з задньою кришкою чорного кольору та сім карту мобільного оператора «Київстар», що були вилучені слідчим в ході обшуку затриманої особи підозрюваної у вчиненні злочину, може бути прихований, пошкоджений, зіпсований, може зникнути, його може бути втрачено, знищено, використано, перетворено, переміщено, передано чи відчужено.
Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 168 КПК України тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.
Вилучивши вказане майно, слідчий зобов`язаний виконати вимоги статті 100 КПК України, та ставити питання про його арешт є недоцільним.
Підсумовуючи викладене, на даний час не вбачається наявність передбачених законом підстав для накладення арешту на майно, з огляду на що у задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 168, 170 173, 236 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1