АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1695/17 Справа № 187/291/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
В с т а н о в и л а:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в смт. Петриківка Царичанського району Дніпропетровської області; громадянина України; зареєстрованого та фактично мешкаючого: АДРЕСА_1 ; пенсіонера; одруженого; учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році 2 категорії; раніше не судимого;
засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі.
Згідно статті 75 частини 1 Кримінального кодексу України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік.
Згідно статті 76 частини 1 пунктів 1 та 2 Кримінального кодексу України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір, який підлягав сплаті за подання цивільного позову в розмірі 5344 (п`ять тисяч триста сорок чотири) грн. 20 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати по проведенню судових експертиз, на загальну суму 6657 грн. 52 коп.
Вироком суду, ОСОБА_7 , визнано винним в тому, що він близько 13 години 05 хвилин 15.01.2017 року, під час законного полювання в лісопосадці, розташованій на території Іванівської сільської ради, неподалік с. Гречане Петриківського району Дніпропетровської області, ніс належну йому мисливську рушницю ТОЗ-34Е, К-12 № НОМЕР_1 розчохлену, в зібраному вигляді та в спорядженому стані, та діючи з необережності не ввімкнув зброю на запобіжник. Під час руху ОСОБА_10 помітив невиразно видиму ціль і сприйнявши її за тварину, здійснив постріл з даної мисливської рушниці, влучивши у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому ОСОБА_10 грубо порушив вимоги Положення "Про правила проведення полювань поводжень із зброєю та порядок видачі ліцензій на добування мисливських тварин", затвердженого наказом Міністерства Аграрної політики та продовольства України № 549 від 17.10.2011, згідно якого: п. 3.5. при заряджанні і розряджанні зброї її ствол повинен бути направлений вгору або в землю, п. 3.6. під час долання перешкод (канав, струмків, огороджень тощо) зброю потрібно розрядити, 3.7. полювання проводиться лише в умовах повної видимості (повністю розвидниться, розсіється туман, припиниться сильний дощ чи снігопад), 3.8. забороняється стріляти на шум, шарудіння, по невиразно видимій цілі, п. 3.9. рушницю з внутрішніми курками заборонено тримати з відкритим запобіжником, 3.10. стрільбу мисливець має вести із особливою обережністю і попередньо переконавшись у тому, що в напрямку пострілу немає людей чи домашніх тварин.

В результаті здійсненого ОСОБА_10 з необережності пострілу з мисливської рушниці ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: вогнепального проникаючого поранення голови з численними вхідними вогнепальними ранами волосистої частини голови та правої половини обличчя, крововиливом в правий скроневий м`яз, дірчастими переломами правої скроневої кістки, забоєм-роздробленням правої скроневої частки головного мозку, здавленням головного мозку, субдуральною гематомою праворуч, крововиливом в правий бічний шлуночок мозку, набряком головного мозку, контузією правого очного яблука, численними сторонніми тілами металевої щільності правої половини голови та порожнини черепа, вогнепального поранення шиї та правого плечового суглобу з вхідними вогнепальними ранами та сторонніми тілами металевої щільності в м`яких тканинах.

Вказані тяжкі ушкодження відносяться до категорії тяжких, які небезпечні для життя в момент заподіяння.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 128 КК України у вигляді 2-х років обмеження волі. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 34420 грн. 84 коп. матеріальної шкоди та моральної шкоди в розмірі 500 000 грн., а також судовий збір на корить держави в розмірі 5 344 грн. 20 коп. Окрім того, стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати по проведенню експертиз на загальну суму 6 657 грн. 52 коп.

В обґрунтування своїх вимог, прокурор посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Вважає, що в порушення вимог ст. 65 УК України призначене судом покарання ОСОБА_7 є м`яким та недостатнім для його виправлення та перевиховання, оскільки судом при призначенні ОСОБА_7 покарання належним чином не враховано те, що в результаті скоєного кримінального правопорушення потерпілого ОСОБА_11 визнано інвалідом 2-ї групи безстроково, вину в інкримінованому злочині обвинувачений не визнав, заходів для відшкодування моральних збитків, завданих злочином не вжив, за винятком 15 000 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі та додатках до неї ОСОБА_7 просить вирок в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий судовий розгляд, в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В частині стягнення з нього судового збору на користь

держави в розмірі 5 344,20 грн. за подання цивільного позову скасувати, з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в стягненні судового збору. В решті вирок залишити без змін.

Вважає, що судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме суд не навів у своєму рішенні мотиви для стягнення саме такого розміру моральної шкоди, а потерпілий не надав докази на підтвердження розміру цих заявлених позовних вимог. На його думку, рішення в частині стягнення моральної шкоди прийнято попри приписи п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України, без проведення експертизи.

Крім того, вважає, що суд, встановивши, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році (категорія 2), в порушення вимог ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», стягнув з нього судовий збір.

Крім того, вважає, що зі змісту вироку неможливо зрозуміти, яку суму матеріальної шкоди фактично поніс потерпілий ОСОБА_12 на відновлення свого здоров`я і чи вирахувана із неї сума, що сплачена ним ОСОБА_13 у розмірі 15 000 грн., в рахунок компенсації завданих йому втрат.

Також, вважає, що в самому позові та в заявах про уточнення позовних вимог позивачем не зазначено, що використані ним ліки купувались за лікарськими призначеннями, а розрахунок понесених позивачем витрат суду не надано.

Також, в доповненні до апеляційної скарги просить скасувати ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області про накладення арешту на майно обвинуваченого.

В апеляційному суді під час судового розгляду ОСОБА_7 заявив клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

В апеляційному суді потерпілий пояснив, що він є єдиним годувальником в родині, не працює, отримує по інвалідності 1315 грн, перебуває під наглядом у невропатолога, вживає нейроприпарати, без яких йому важко жити, його стан здоровя після тяжкого поранення є незадовільний.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора і просив її задовольнити, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволеня, просив задовольнити заяву потерпілого про застосування амністії, думку потерпілого, який рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим, доводи обвинуваченого, який прохав задовольнити апеляційну скаргу та застосувати до нього Закону України «Про амністію у 2016 році», доводи адвоката Логойди, яка зазначила, що покарання призначене судом є достатнім, не погодившись з апеляційною скаргою прокурора про призначення більш суворого покарня, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 128 КК України за обставин, викладених у вироку суду, а також про правильність юридичної кваліфікації, в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Доводи в апеляційних скаргах про не правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та не відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого, колегії суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, вбачається, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів. При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, тяжкість вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу, а саме те, що ОСОБА_7 за місцем мешкання характеризується позитивно, одружений, є пенсіонером за віком, являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році (категорія 2), раніше не судимий. З урахуванням вищенаведеного суд обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ст. 128 КК України, який фактично свою вину в межах пред`явленого обвинувачення хоча і не визнав, але здійснив часткове відшкодування шкоди в розмірі 15000 грн. За своїм видом та розміром на думку колегії суддів саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових злочинів.

Тому рішення суду щодо міри покарання, призначеної обвинуваченому у вигляді 2 років обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України, на думку колегії суддів відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

У зв`язку з вищевикладеним, доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого, колегія суддів розцінює, як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження колегія суддів встановила, що вирішуючи питання про відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної і моральної шкоди, суд вірно задовольнив і позовні вимоги потерпілого, оскільки доводи позовних вимог потерпілого підтверджені об`єктивними доказами фактично понесених збитків внаслідок спричинення тяжких тілесних ушкоджень.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за змістом ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до вимог ст. 1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди ушкодженням здоров`я особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю лікування, придбання ліків, які визначаються на підставі довідок, рецептів лікарів, рахунками про їх вартість тощо.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого підлягає 34420,84 грн., оскільки позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, судом першої інстанції ретельно перевірені та документально підтверджені. Технічним записом з яких видно, що суд ретельно перевірив надані потерпілим квитанції на підтвердження понесених збитків. Характер викладеного в квитанціях реально свідчить про те, що вказані ліки, медпрепарати та інше, були використані потерпілим при лікуванні. Будь-яких підстав не довіряти цим даним, та послідовним поясненням ОСОБА_9 , колегія суддів не вбачає. Вказане підтверджено і журналом судового засідання.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, на думку колегії суддів, судом було обґрунтовано враховано характер та обсяг душевних та психічних страждань позивача, тривалість його лікування, тяжкість травми, характер немайнових втрат, те, що потерпілий став інвалідом 2-ї групи, наявність у нього на утриманні дружини та малолітньої дитини, які фактично у зв`язку з даним кримінальним правопорушенням позбавлені звичного для їх сім`ї способу життя та майновий стан цивільного відповідача. При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості, справедливості, та обґрунтовано оцінив моральну шкоду, спричинену позивачу протиправними діями відповідача в сумі 500 000 гривень.
Підстав для задоволення доводів апеляції обвинуваченого в частині необхідності зменшення розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції об`єктивно, всебічно розглянув цивільний позов потерпілого у відповідності до вимог Закону, і вірно врахував характер та обсяг страждань, переживань, яких зазнав потерпілий, наявні докази, обставини кримінального провадження, доводи сторін і виходив із засад розумності, виваженості і справедливості.

Щодо доводів ОСОБА_7 про те, що судовий збір з нього не підлягає стягненню, то вони є безпідставними, оскільки від судового збору звільняються учасники ліквідації аварії на ЧАЕС - 1 категорії.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, вмотивованість та обґрунтованість вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Щодо заяви ОСОБА_7 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році», колегія суддів зазначає, що відповідно до п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили. Підлягають звільненню учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи - особи, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР.

Доводи обвинуваченого про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році» колегія суду вважає слушними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_7 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році (категорія 2), що підтверджено відповідним посвідченням, а отже підлягає звільненню від відбування призначеного покарання за даним вироком.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області та обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2017 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, - залишити без змін.
На підставі п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2017 року.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4