Ухвала
Іменем України

01 лютого 2018 р.

м. Київ
справа № 695/4406/14-к
провадження № 51-2473 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 22 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 листопада 2017 року.
До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 на вказані судові рішення.
Відповідно до п. 4 параграфу 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 29 січня 2018 року передана до Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 22 березня 2016 року заява засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15 серпня 2012 року щодо нього за нововиявленими обставинами залишена без задоволення.
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 листопада 2017 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 22 березня 2016 року без змін.
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати указані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
На обґрунтування своїх вимог засуджений зазначає, що судом першої інстанції не було у повній мірі дотримано положень ст. 466 КПК України, оскільки не було досліджено фактичних доказів у справі та не допитано безпосередньо свідків, показання яких мають істотне значення для правильного вирішення цієї справи; рішення суду першої інстанції постановлено незаконним складом суду, так як він засуджений до довічного позбавлення волі у зв`язку з чим заявляв клопотання про розгляд справи судом присяжних у складі двох суддів та трьох присяжних, у задоволенні якого йому було відмовлено; ухвала апеляційного суду також постановлена незаконним складом суду, на думку засудженого, оскільки суддя ОСОБА_5 , який входив до складу колегії, повинен був на підставі ст. 75 КПК України заявити самовідвід, так як він розглядав його заяву про перегляд ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 18 грудня 2012 року за нововиявленими обставинами та залишив її без руху.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги засудженого, колегія суддів дійшла до наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має прав досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставинами, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції виходить з обставин справи, які встановлені судовими інстанціями.
Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив усі докази по справі є безпідставними, оскільки частиною 4 ст. 466 КПК України передбачено, що суд має право не досліджувати докази щодо обставин, що встановлені в судовому рішенні, яке переглядається за нововиявленими обставинами або виключними обставинами, якщо вони не оспорюються.
Як убачається з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, ОСОБА_4 у своїй заяві про перегляд вироку щодо нього за нововиявленими обставинами та в судовому засіданні в суді першої інстанції не вказав на ті обставини, які могли вплинути на судове рішення, але не були відомі суду та особі, яка звернулась із заявою, під час судового розгляду, що може свідчити про невідповідність цієї заяви вимогам ст. 462 КПК України. Його доводи, як зазначено в судовому рішенні першої інстанції, про необхідність перегляду вироку щодо нього за нововиявленими обставинами фактично зводились до переоцінки доказів, які вже досліджувались міськрайонним судом при ухваленні вироку, апеляційним судом при його перегляді в порядку апеляційної процедури, а також судом касаційної інстанції під час розгляду касаційних скарг.
Таким чином, на думку колегії суддів, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК України. Ця ухвала була предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який у межах своїх повноважень з дотриманням положень ст. 404 цього Кодексу, залишив її без змін. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України
Твердження засудженого з приводу постановлення судом першої інстанції ухвали незаконним складом суду (у складі трьох суддів) є надуманими, оскільки з огляду на положення ч. 7 ст. 31 КПК України (в редакції Закону, який діяв на момент постановлення судового рішення) перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами здійснює суд у такому самому кількісному складі, в якому вони були ухвалені (одноособово або колегіально).
Статтею 75 цього Кодексу передбачені обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

А тому посилання ОСОБА_4 на те, що суддя апеляційного суду ОСОБА_5 не міг брати участь у розгляді його апеляційної скарги на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 22 березня 2016 року є також необґрунтованими, так як із наданих засудженим копій судових рішень не вбачається вищезазначених підстав для його самовідводу.
Оскільки з касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 , наданих до неї судових рішень та інших документів не вбачається підстав для задоволення скарги, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.
Беручи до уваги наведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 22 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 09 листопада 2017 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3