Провадження № 1-кп/734/216/17 Справа № 734/3415/17
іменем України
22 грудня 2017 року смт. Козелець
Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Козелець Чернігівської області кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської обл.,українця, громадянина України, не одруженого, з базовою вищою освітою, у 2014 році призваного Жовтнево-Терновським ОВК Дніпропетровської обл., до 16.11.2015 військовослужбовець військової служби призваний за мобілізацією військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , старший солдат, на даний час працює оператором поштового відділення Ін-Тайм (м. Кривий Ріг), місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 17.03.2014№ 1126-VII, з 17.03.2014 в Україні почав діяти особливий період.
Наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 № 105 від 24.08.2014, військовослужбовця військової служби призваного за мобілізацією старшого солдата ОСОБА_4 включено до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду навідника першого зенітного артилерійського відділення зенітного артилерійського взводу роти вогневої підтримки.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статтями 1-2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни.
На час проходження військової служби у лавах Збройних Сил України на старшого солдата ОСОБА_4 розповсюджується дія військових Статутів Збройних Сил України, які визначають загальні права та обов`язки військовослужбовців і їх взаємовідносини.
Зокрема, відповідно до ст. 4 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV (із змінами), повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.
Стаття 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язує старшого солдата ОСОБА_4 виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
У свою чергу, ст.ст. 1-3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-ХІV (із змінами), визначають, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку та досягається, окрім іншого, шляхом свідомого ставлення військовослужбовця до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі, особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України кожного військовослужбовця зобов`язано додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.
Відповідно до ст.ст. 11, 16, 125-126Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, старший солдат ОСОБА_4 зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань. Також ОСОБА_4 , окрім іншого, зобов`язаний зразково виконувати свої службові обов`язки, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, додержуватися правил військової ввічливості, поведінки, точно, ініціативно, сумлінно виконувати накази командирів (начальників), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.
Водночас досудовим розслідуванням встановлено, що старший солдат ОСОБА_4 з хибних розумінь про встановлений законодавством порядок проходження військової служби, нехтуючи вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України та виданих у їх розвиток законодавчих актів, став на шлях злочинної діяльності в умовах особливого періоду, без дозволу командування та поважних причин, не з`явився вчасно з відпустки до розташування військової частини-польова пошта НОМЕР_1 , що станом на вересень 2014 рік дислокувалася в АДРЕСА_2 на території військової частини НОМЕР_2 , яка має чіткі межі, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Так, у порушення вимог ст.ст. 4, 11, 16, 125-126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України законодавства, військовослужбовець військової служби призваний за мобілізацією військової частини-польова пошта В3137старший солдат ОСОБА_4 27.09.2014 не з`явився вчасно з відпустки до розташування указаної військової частини ( АДРЕСА_2 ) і більше одного місяця перебував по за її межами, тобто старший солдат ОСОБА_4 не з`явився вчасно з відпустки до розташування військової частини тривалістю понад один місяць, при цьому у вказаний період ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, до медичних закладів та органів державної влади не звертався, про свою належність до Збройних Сил України не повідомляв, хоча мав реальну можливість це зробити.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненому та не заперечував проти застосування до нього амністію згідно із Законом України «Про амністію за 2016 рік», оскільки має статус учасника бойових дій згідно посвідчення серія НОМЕР_3 .
Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку і на підставі допиту обвинуваченого суд приходить до висновку про винність обвинуваченого у інкримінованій йому дії.
Заслухавши обвинуваченого та дослідивши характеризуючі матеріали, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі, а його дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 слід визнати його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 в ході досудового розслідування не встановлено.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 , суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, що не є тяжким, особу обвинуваченого, його вік, сімейний, матеріальний стан та стан здоров`я, згідно наданих суду даних, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують таке покарання, обставини вчиненого злочину, і вважає, що йому має бути призначено покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки .керуючись Законом України «Про застосування амністії в Україні» та ст.ст. 10, 11 Закону України «Про амністію у 2016 році», на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».
07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні»амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цьогоЗакону.
За змістом ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» його виконання покладається на суди, зокрема питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого, підсудного чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 має статус учасника бойових дій згідно посвідчення серія НОМЕР_3
Відповідно до статті 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII, передбачається звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування амністії щодо ОСОБА_4 .
Цивільний позов та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374, 395 КПК України, суд,
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів із моменту проголошення, у разі не подання апеляції.
Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів із дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1