Справа № 520/4166/17
Провадження № 1-кп/520/723/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.11.2017 року м.Одеса

Київський районний суд м.Одеси у складі судді ОСОБА_1 , який здійснює кримінальне провадження одноособово,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду кримінальне провадження №0000111 від 15.01.2017 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Одеси, українець, громадянин України, не одружений, з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, в силу ст.89 КК України вважаться таким, що не має судимості, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 , 15.01.2017 приблизно в 12.30 год., знаходячись за місцем мешкання в квартирі АДРЕСА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час конфлікту з співмешканкою ОСОБА_6 , з якою підтримує фактичні шлюбні відносини, керуючись мотивом помсти за її образливі слова в його бік, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кухонним ножем, який тримав в правій руці, в область черева останній, тим самим спричинивши ОСОБА_6 тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя у вигляді: одного колото-різаного поранення передньої черевної стінки справа, проникаюче в черевну порожнину з пораненням діафрагмальної поверхні правої долі печінки, які супроводжувалися крововиливом в черевну порожнину.

Умисні дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.121 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Наведене обвинувачення ОСОБА_3 підтверджується наступними допустимими доказами, безпосередньо дослідженими судом у судовому засіданні.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у скоєні ним злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, не визнав, не розкаявся та показав, що 15.01.2017 року приблизно в 12.30 год. він разом з ОСОБА_6 , з якою перебуває у фактичних шлюбних відносинах, знаходилися за місцем її мешкання в квартирі АДРЕСА_3 . Вони готували їжу та розмовляли між собою. Під час цього вони вдвох вживали алкогольні напої. Він ножем нарізав ковбасу, а ОСОБА_6 , перебуваючи за перегородкою, яка поділяє приміщення кухні на дві частини, щось запитана у нього. В приміщенні працював телевізор, а тому він не почув питання, перепросив її та повернувся з ножем в її бік, а вона, бажаючи, щоб він почув, наближалась до нього, і, перечепившись за кішку, перегнувшись через перегородку, наткнулася черевом на ніж. Вона не помітила цього, а він побачив, як виступила кров, повідомив їй про це та викликав швидку допомогу. Вважає, що мав місце нещасний випадок, що виключає кримінальну відповідальність. Свідок ОСОБА_6 показала в судовому засіданні, що вона підтримує фактичні шлюбні відносини із ОСОБА_3 , з яким сумісно проживають більше десяти років в належній їй квартирі АДРЕСА_3 . 15.01.2017 року стався нещасний випадок. Вона зі співмешканцем о першій половині дня готували обід в кухні-студії. ОСОБА_3 , який був за перегородкою, яка на висоті біля 50-60 см розділяла приміщення кухні на дві частини, за допомогою ножа нарізав ковбасу і хліб на бутерброди з маслом. Вони розмовляли між собою. Вона, перебуваючи по іншу сторону перегородки, щось запитала у нього, а він, недочувши через працюючий в кухні телевізор, перепросив її. Вона вирішила повернутися до ОСОБА_3 і ще раз запитати його. Повертаючись і роблячи шаг до нього, вона перечепилася через кішку, яка плуталася під ногами, і продовжуючи по інерції поступовий рух в бік ОСОБА_3 , який, тримаючи ніж в руці, також повернувся на зустріч неї, перехилилася через перегородку та відчула легенький холод в області черева. ОСОБА_3 їй сказав, що в неї кров і викликав швидку медичну допомогу, яка її госпіталізувала з ножовим пораненням черевної порожнини.

Вина ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, незважаючи на не визнання ним вини і відсутності щирого каяття у вчиненому, підтверджується іншими належними, допустимими доказами, дослідженими судом безпосередньо в судовому засіданні:
- показаннями свідка ОСОБА_7 , згідно яких вона є рідною донькою ОСОБА_6 , з якою не проживає через п`яництво матері та через інші сімейні обставини. Її мати - ОСОБА_6 , проживає сумісно із ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_3 більше десяти років, а вона, ОСОБА_7 , проживає за іншою адресою зі своїм біологічним батьком з п`ятирічного віку. З матір`ю вона стосунки підтримує дуже рідко бачиться раз на півроку, дзвонить раз на два-три тижні. Від рідного батька вона дізналася, що мати потрапила в лікарню із ножовим пораненням. В лікарні зі слів матері вона дізналася, що після чергового вживання алкогольних напоїв матір`ю з ОСОБА_3 по місцю їх проживання 15.01.2017 року в першій половині дня, між ними виник конфлікт з приводу зайвого витрачання коштів на придбання алкогольних напоїв, під час якого вони образливо виражалися на адресу один одного. Під час цього конфлікту за образливі слова матері ОСОБА_3 вдарив її ножем в черевну порожнину. Після відвідування матері в лікарні вона, ОСОБА_7 , 15.01.2017 року звернулася до правоохоронного органу із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за скоєний ним злочин відносно її матері. В завершення свідок повідомила, що коли вона в черговий раз відвідала матір в лікарні, то мати виклала їй іншу версію подій, а саме, що вона сама через необережність і неуважність, перечепившись через кішку, яка плуталася під ногами, наткнулася на ніж, який в руці тримав ОСОБА_3 ;
- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, згідно якого ОСОБА_7 повідомила правоохоронні органи про злочин, вчинений ОСОБА_3 щодо її матері;
- протоколом огляду місця події від 15.01.2017 року, яким оглянута квартира АДРЕСА_3 і під час огляду було виявлено і вилучено кухонний ніж, відрізок марлевої тканини з плямами бурого кольору, сорочка з плямами бурого кольору, законність проведення якого легалізована ухвалою слідчого судді від 17.01.2017 року;
- повідомленням лікарні від 15.01.2017 року №11205202 до райвідділку поліції, згідно якого в лікарню надійшла ОСОБА_6 із ножовим пораненням черевної порожнини, яке спричинив її нетверезий співмешканець в квартирі АДРЕСА_3 ;

- довідкою КУ «Міська клінічна лікарня №11» від 15.01.2017 року №595, згідно якої госпіталізована ОСОБА_6 з запахом алкоголю і з попереднім діагнозом: проникаюче поранення черевної порожнини, що супроводжувалося крововиливом в черевну порожнину;

- протоколом медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 15.01.2017 року №000020, згідно якого ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння;
- висновком експерта №617 від 20.03.2017 р., згідно якого у ОСОБА_6 малися тілесні ушкодження: одно колото-різане поранення передньої черевної стінки справа, проникаюче в черевну порожнину з пораненням діафрагмальної поверхні правої долі печінки, які супроводжувалися крововиливом в черевну порожнину. Згідно п.п.2.1.2, 2.1.3 «к» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. №6, вказані тілесні ушкодження відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Зазначені ушкодження утворилися від дії плаского колючо-ріжучого предмета, який міг бути клинок ножа. Виходячи з напрямку ранового каналу «спереду назад, знизу до гори» лезо ножа було розташоване під гострим кутом відносно вертикальної вісі тіла. Утворення зазначених тілесних ушкоджень в результату падіння на площину з вертикального або близького до такого положення виключається. Дані ушкодження не характерні для самоспричинення;

- показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_8 , який доповнив і роз`яснив свій висновок, спростовуючи версію постраждалої ОСОБА_6 щодо її самостійного, необережного насування на ніж, який в руці тримав її співмешканець.

Вказані докази суд кладе в основу обвинувального вироку, оскільки вони здобуті в порядку, встановленому КПК України, і прямо чи не прямо об`єктивно підтверджують існування обставин кримінального правопорушення, що досліджується. На підставі цих же доказів суд дійшов висновку про наявність умислу ОСОБА_3 на спричинення ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень за допомогою ножа.
Разом з тим, суд не приймає до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_3 і свідка ОСОБА_6 , оскільки вони надані зацікавленими в результатах розгляду справи особами і їх покази суперечать сукупності інших доказів, об`єктивно підтверджуючих важливі обставини справи. Так, ОСОБА_3 , прагнучи бути звільненим від кримінальної відповідальності або пом`якшити негативні для нього кримінально-правові наслідки, підтримав покази своєї співмешканки щодо нещасного випадку, вину у умисному заподіяні їй тяжких тілесних ушкоджень не визнав. ОСОБА_6 , в свою чергу, прагнучи і надалі підтримувати фактичні шлюбні відносини із ОСОБА_3 , вести спільне господарство з ним, також зацікавлена в пом`якшені покарання ОСОБА_3 , або звільнення його від кримінальної відповідальності взагалі.
Більш того, покази свідка ОСОБА_6 і обвинуваченого ОСОБА_3 щодо необережного спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, або її випадковому насуванні на ніж, спростовуються висновком експерта №617 від 20.03.2017 р., яким виключається заподіяння вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , викладених нею чи обвинуваченим ОСОБА_3 обставинах.

Крім того, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_8 показав, що механізм утворення наявного у ОСОБА_6 проникаючого ножового поранення повністю виключає версію ОСОБА_6 і обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки при наближенні тіла ОСОБА_6 до ножу, розташованого під гострим кутом до вертикальної осі її тіла, то ніж, який перебував в руці ОСОБА_3 , або випав би з його руки, або ножем були б спричинені незначні, не проникаючі пошкодження верхнього шару шкіри ОСОБА_6 .

До того ж, експерт зазначив, що у випадку, коли ОСОБА_6 , повертаючись і роблячи шаг в сторону ОСОБА_3 , перечепившись через кішку, продовжила по інерції поступовий рух в бік ОСОБА_3 , перехилившись через перегородку, то ОСОБА_6 за вказаних умов отримала б проникаюче ножове поранення, рановий канал якого був би не під гострим кутом, як встановлено експертом, а наближеним до прямого кута між віссю нахиленого тіла і лезом ножу.

В завершенні експерт показав, що для заподіяння виявленого у ОСОБА_6 ножового поранення: з переду назад, з низу до гори, під гострим кутом леза ножа, та по глибині, треба застосувати певне зусилля.

Згідно ч.2 ст.86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухвалені судового рішення.
Суд не визнає допустимими доказами протоколи слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_6 від 04.01.2017 року і підозрюваного ОСОБА_3 від 04.04.2017 року, оскільки вказані процесуальні документи складені слідчим в порушення вимог ст.104 КПК України. У зазначених протоколах не вказані послідовність дій потерпілої і підозрюваного, не зазначені відомості, що отриманні в результаті цих процесуальних дій. Додані до зазначених протоколів слідчих експериментів диски, на яких, нібито, зафіксовані дії потерпілої і підозрюваного та отримані важливі для кримінального провадження результати, не містять таких даних. Доданий диск до протоколу слідчого експерименту за участю потерпілої взагалі не містить відео або інших файлів, а диск, долучений до протоколу слідчого експерименту за участю підозрюваного містить шість відеофайлів від 2016 року із зображенням інших подій і осіб, які не мають відношення до кримінального провадження щодо ОСОБА_3 . До того ж, неможливо встановити легітимність доданих до протоколів дисків, оскільки в самих протоколах не зазначені ні назви дисків, ні їх серійні номери, ні обсяг пам`яті, ні спосіб упаковки та опечатування.
Суд також виключає з числа допустимих доказів протокол допиту в якості потерпілої ОСОБА_6 , оскільки вона була допитана під час досудового розслідування в якості потерпілої без достатніх на то підстав. Відповідно до ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. В судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_6 заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого не подавала. Вона також після початку кримінального провадження за заявою її доньки ОСОБА_7 , не подавала заяви слідчому чи прокурору про залучення її до провадження як потерпілого. Разом з тим, слідчий вручив ОСОБА_6 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого та допитав її в якості потерпілої, про що склав протокол від 18.01.2017 року.
Відповідно до ч.7 ст.55 КПК України, якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок. В судовому засіданні ОСОБА_6 , після роз`яснення судом положень зазначеної норми, відмовилася надати суду письмову згоду на залучення її в якості потерпілої. Тому суд в стадії судового розгляду визнав процесуальний статус ОСОБА_6 відповідно до ч.7 ст.55 КПК України в якості свідка. На підставі викладених порушень з боку слідчого, які не виявив і своєчасно не усунув процесуальний керівник у вказаному кримінальному провадженні, суд не визнає допустимим доказом покази ОСОБА_6 , надані нею в судовому засіданні, як потерпілої, та її протокол допиту на досудовому розслідуванні.
Суд не визнає доказами у справі надані прокурором витяг з ЄРДР, повідомлення слідчого керівнику прокуратури про внесення відомостей про злочин до ЄРДР, постанову про створення групи слідчих та рапорт інспектора патрульної поліції, оскільки вказані документи є процесуальними рішеннями, спрямованими на організацію розслідування кримінального правопорушення, і не містять в собі відомостей про важливі обставини кримінального правопорушення.
Суд також не приймає до уваги твердження обвинуваченого про те, що йому не були надані матеріали кримінального провадження для ознайомлення, оскільки таке твердження спростовується доданими до обвинувального акту розпискою про отримання копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, в п.24 якого зазначено про надання доступу до матеріалів досудового розслідування обвинуваченому та його захиснику. Крім того, в стадіях підготовчого судового засідання і в стадії судового розгляду обвинувачений і захисник на питання головуючого з цього приводу скарг і клопотань не подавали. З тих самих підстав, а також за відсутністю доказів, суд визнає недопустимим твердження захисника про те, що деякі процесуальні документи містять підроблені підписи.

Не приймається до уваги твердження захисника про недопустимість, як доказу, висновку судового медичного експерту, оскільки експерт не надав відповідь про наявність умислу обвинуваченого на заподіяння тілесних ушкоджень співмешканці, оскільки висновок про наявність умислу робить суд на підставі сукупності допустимих доказів.

Обставини, які пом`якшують покарання, не встановлено. Разом з тим, суд приймає до уваги позитивну характеристику ОСОБА_3 за місцем мешкання від сусідів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно висновку сектору пробації ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення оцінюються як високий, а ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб як низький. Тому виправлення ОСОБА_3 за висновком органу пробації можливо без ізоляції від суспільства.

Даний висновок суд до уваги не приймає, оскільки в ньому існують внутрішні суперечності при високому ризику вчинення злочину повторно не може бути низькою небезпека для суспільства. Виходячи з обставин справи, характеру злочину та даних про особу винного, суд вважає, що ОСОБА_3 представляє собою небезпеку, як для суспільства, так і для окремих громадян, а тому він підлягає направленню в місця позбавлення волі.

Питання щодо речових доказів по справі суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.369-370, 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 15.01.2017 р.
На підставі ч.4 ст.5, ч.5 ст.72 КК України в редакції 2015 року зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення в цій справі в період з 15.01.2017 р. по 09.11.2017р. із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Речові докази у справі, вказані в постанові слідчого від 17.01.2017 року, після набрання вироком законної сили, знищити.

На вирок учасниками кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м.Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя ОСОБА_1