Постанова
Іменем України
06 лютого 2018 року

м. Київ
справа № 751/11214/16-к
провадження № 51-220км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0007910, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Тбілісі (Грузія),
жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само,
на підставі ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК) такого, що не має судимості,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК,
за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_7
на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 25 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 .

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 порушує питання про скасування постановлених у справі судових рішень як незаконних і необґрунтованих, постановлених з порушенням норм кримінального процесуального закону, та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог потерпілий зазначає, що призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом і розміром не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, оскільки при його обранні суд не дослідив усіх обставин справи та даних, які характеризують особу винного, і безпідставно не визнав обставину, що обтяжує ОСОБА_6 покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Крім того, потерпілий не згоден із частковим задоволенням його позовних вимог. У зв`язку із цим вказує, що при визначенні розміру матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд не врахував його витрат, пов`язаних із лікуванням катаракти лівого ока, а при визначенні розміру моральної шкоди його фізичних та моральних страждань, стану здоров`я та інших обставин. З огляду на те, що апеляційна інстанція на зазначені порушення уваги не звернула, потерпілий вважає ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до ста п`ятдесяти годин громадських робіт.
Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 327 грн 90 коп. та 1500 грн на відшкодування відповідно матеріальної та моральної шкоди.
Вироком установлено, що ОСОБА_6 05 жовтня 2015 року приблизно о 22-й год. в під`їзді № 1 будинку АДРЕСА_2 через неприязнь завдав потерпілому ОСОБА_7 декількох ударів ногами по голові та тулубу, заподіявши останньому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 25 квітня 2017 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора про відмову в задоволенні касаційної скарги і залишення судових рішень без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку про таке.

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При цьому згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновку місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_6 в умисному заподіянні ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК у касаційній скарзі потерпілий не оспорює.
Разом із тим, перевіряючи правильність судових рішень, постановлених щодо ОСОБА_6 , з огляду на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та дотримання вимог кримінального процесуального закону, Суд вважає, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 370 КПК обґрунтував обвинувальний вирок належними, допустимими та достовірними доказами, які було розглянуто в судовому засіданні й оцінено в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку, згідно з вимогами ст. 94 КПК.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК є правильною.
Покарання засудженому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, усіх даних про особу винного та відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Посилання потерпілого в касаційній скарзі на те, що суд безпідставно не визнав обставиною, що обтяжує ОСОБА_6 покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, є неприйнятним, оскільки такої обставини під час судового розгляду у справі не встановлено, а повноваження для її констатації судом касаційної інстанції, ураховуючи вимоги ч. 1 ст. 433 КПК, відсутні.
Таким чином, Суд дійшов висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав вважати призначене засудженому покарання м`яким не вбачається.
Заявлений у справі цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 вирішено відповідно до вимог закону.
Так, згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
У справі встановлено, що розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь потерпілого, становить 327 грн 90 коп. витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в Чернігівській міський лікарні № 1 з

06 жовтня по 16 жовтня 2015 року у зв`язку із заподіянням йому ОСОБА_6 05 жовтня 2015 року тілесних ушкоджень.
Такий висновок відповідає фактичним обставинам провадження, установленим судом, та його підтверджено доказами, наявними у матеріалах провадження.
Посилання потерпілого ОСОБА_7 у касаційній скарзі на те, що при визначенні розміру матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд не врахував його витрати, пов`язані з лікуванням катаракти лівого ока, є безпідставними, оскільки спростовуються з огляду на матеріали справи, зокрема, висновком експерта від 25 травня 2016 року № 106 про те, що перебування ОСОБА_7 в Чернігівській обласній лікарні з 23 листопада по 30 листопада 2015 року з приводу лікування катаракти лівого ока не пов`язано з нанесеними потерпілому 05 жовтня 2015 року тілесними ушкодженнями.
При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував фізичні та моральні страждання потерпілого, характер дій засудженого, а також конкретні обставини справи. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом також ураховані вимоги розумності та справедливості.
Апеляційний суд, як убачається зі змісту ухвали від 25 квітня 2017 року, ретельно перевірив усі доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 , зокрема щодо м`якості призначеного засудженому покарання та незгоди із частковим задоволенням позовних вимог, і дав мотивовану відповідь на них, зазначивши, з яких підстав цю апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Таким чином, Суд не має підстав вважати рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що суперечать нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.
Інших доводів стосовно незаконності судових рішень, які могли би бути безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга ОСОБА_7 не містить.Тому Суд вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення.
Враховуючи викладене, керуючись п. 4 параграфу 3 «Перехідні положення» розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 25 квітня

2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3