Справа № 199/1478/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2018 року квітня місяця 04 дня м. Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі
головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
за участю : прокурора ОСОБА_4 ; обвинуваченої ОСОБА_3 та її захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_3 наприкінці серпня 2015 року, більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не вдалося можливим, знаходячись у м. Дніпро, поблизу торговельного комплексу «Наша Правда» за адресою: м. Дніпро, пр. Слобожанський, 31д, з невстановленою слідством особою вступила в попередню змову, направлену на фіктивне підприємництво, а саме: придбання суб`єкту підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності.
Крім того, згідно досягнутої з невстановленою особою домовленості, ОСОБА_3 , повинна була надати нотаріусу свій паспорт громадянина України, а також картку фізичної особи платника податків з ідентифікаційним номером, та засвідчивши свою особу, підписати у нотаріуса складений та наданий їй невстановленою особою статут у новій редакції ТОВ «Діналекс», який є установчим документом суб`єкта господарювання, на підставі якого змінюється склад учасників юридичної особи та проводиться її державна перереєстрація і повернути зазначений офіційний документ вказаній особі, який, в подальшому, після проведення державної перереєстрації юридичної особи, повинен був використовувати реквізити придбаного підприємства, з метою прикриття незаконної діяльності у вигляді створення умов для ухилення від сплати податків підприємствам реального сектору економіки.
Таким чином, ОСОБА_3 , передала невстановленій слідством особі за обіцяну матеріальну винагороду, без мети ведення фінансово-господарської діяльності, підписаний нею протокол загальних зборів учасників ТОВ «Діналекс», а також підписаний нею та нотаріально засвідчений статут ТОВ «Діналекс».
¦статті 57 Господарського кодексу України, згідно якої, установчими документами суб`єкта господарювання є статут (положення) суб`єкта господарювання. В установчих документах повинні бути зазначені найменування суб`єкта господарювання, мета і предмет господарської діяльності, склад і компетенція його органів управління, порядок прийняття ними рішень, порядок формування майна, розподілу прибутків та збитків, умови його реорганізації та ліквідації, якщо інше не передбачено законом. Статут суб`єкта господарювання повинен містити відомості про його найменування, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного капіталу та інших фондів, порядок розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб`єкта господарювання, а також інші відомості, пов`язані з особливостями організаційної форми суб`єкта господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші відомості, що не суперечать законодавству. Статут (положення) затверджується власником майна (засновником) суб`єкта господарювання чи його представниками, органами або іншими суб`єктами відповідно до закону.
¦статті 58 Господарського кодексу України, згідно якої, суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.
¦статті 58 Господарського кодексу України, згідно якої, підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту.
¦статті 58 Господарського кодексу України, згідно якої, підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який ним призначається, керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства.
¦статті 81 Цивільного кодексу України, згідно якої, юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів.
¦статті 87 Цивільного кодексу України, згідно якої, для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками); установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, товариство, створене однією особою, діє на підставі статуту, затвердженого цією особою, юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.
¦статті 89 Цивільного кодексу України, згідно якої, порушення встановленого законом порядку створення юридичної особи або невідповідність її статутних документів закону є підставою для відмови в державній реєстрації юридичної особи.
¦статті 92 Цивільного кодексу України, згідно якої, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону; порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.
¦статті 93 Цивільного кодексу України, згідно якої, місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.
¦статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», згідно якої, державна реєстрація юридичних осіб - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.
¦статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», згідно якої, державна реєстрація базується на таких основних принципах: обов`язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону.
¦статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», згідно якої, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.
¦статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», згідно якої, документи, що подаються для державної реєстрації, повинні відповідати таким вимогам: установчий документ юридичної особи, повинен містити відомості, передбачені законодавством, та відповідати законодавству.
¦статті 45 Податкового кодексу України, згідно якої, податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
¦статті 48 Податкового кодексу України, згідно якої, податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер.
¦статті 64 Податкового кодексу України, згідно якої, взяття на облік за основним місцем обліку юридичних осіб та їх відокремлених підрозділів як платників податків та зборів у контролюючих органах здійснюється на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", не пізніше наступного робочого дня з дня отримання зазначених відомостей контролюючими органами.
Умисні дії обвинуваченої ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 205 КК України, як такі що виразились у фіктивному підприємництві, тобто придбанні суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності.
В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченої ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття кримінального провадження та на підставі ст. 49 КК України, звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала клопотання захисника, вину в інкримінованому кримінальному правопорушення визнала повністю.
Прокурор не заперечував проти закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 та її звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України.
Вислухавши думки учасників підготовчого судового розгляду, вивчивши матеріали обвинувального акту, суд вважає, що клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченої ОСОБА_3 підлягає задоволенню, оскільки є всі підстави, передбачені ст. 49 КК України, для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Так, відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Частиною 3 ст. 288 КПК України передбачено, що при розгляді питання про звільнення від кримінальної відповідальності, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України, яке відноситься до злочинів невеликої тяжкості у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 12 КК України, оскільки передбачає покарання у вигляді штрафу від п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п.8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Таким чином, враховуючи те, що обвинуваченій ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину невеликої тяжкості і з моменту його вчинення пройшло більше двох років, а для даного злочину, згідно з п. 1) ч. 1 ст. 49 КК України, встановлено строк давності притягнення до кримінальної відповідальності два роки відповідно, обвинувачена ОСОБА_3 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження за її обвинуваченням за вищевказаною кваліфікацією - закриттю.
Керуючись ст. 110, п. 2) ч. 3 ст. 314, ст.ст. 369, 371, 372, 376 КПК України, суд
Кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України, - закрити відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 284 КПК України, а ОСОБА_3 звільнити від кримінальної відповідальності на підставі п. 1) ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровській районний суд міста Дніпропетровська протягом 7 днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя ОСОБА_1

04.04.2018