Справа № 152/1703/17
Провадження1-кп/152/121/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шаргород Вінницької області в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000278 від 03.10.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.3 ст.185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 в кінці серпня 2017 року в обідню пору доби, підбурюваний жагою особистої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань вирішив скоїти крадіжку майна із нежилого домогосподарства ОСОБА_5 розташованого у АДРЕСА_1 . З цією метою ОСОБА_3 зайшов на територію домогосподарства ОСОБА_5 зі сторони городу та, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до підсобного приміщення, де шляхом зняття не замкненого навісного замка з вхідних дверей проник в середину будівлі звідки скоїв крадіжку належного ОСОБА_5 майна, а саме: домкрата автомобільного вантажопід`ємністю 0,8 т. вартістю 152,10 грн., металевої бочки ємністю 200 л. вартістю 171,42 грн., подрібнювача кустарного виробництва (дробилку) та кінної упряжі, які згідно висновку товарознавчої експертизи від 25.10.2017 року №5776/17-21 не оцінені у зв`язку із недостатністю даних для їх ідентифікації. Далі ОСОБА_3 виніс викрадені речі на подвір`я, і у декілька прийомів, переносив до власного домогосподарства, маючи намір в подальшому розпорядитися викраденим майном на власний розсуд. Своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 завдав ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 323,52 грн.

Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, тобто крадіжка, поєднана з проникненням у інше приміщення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував факту вчинення кримінального правопорушення при вище наведених обставинах, розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати. Запевняв суд, що усвідомив свою протиправну поведінку і готовий понести покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Суду показав, що в кінці серпня 2017 року, точної дати він не пам`ятає, в обідню пору доби, з метою крадіжки чужого майна він прийшов до підсобного приміщення нежилого домогосподарства ОСОБА_5 , розташованого по сусідству з його домогосподарством, знаючий, що там ніхто не проживає, зняв не замкнений навісний замок з вхідних дверей, зайшов в середину приміщення звідки викрав автомобільний домкрат, металеву бочку ємністю 200 л., дробилку та кінну упряж, після чого виніс вказані речі на подвір`я, та, у декілька прийомів переніс до власного домогосподарства.

Потерпілий ОСОБА_5 на виклик суду не прибув, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України та положень п.12 Постанови Пленуму ВС України "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" № 13 від 02.07.2004 року належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання в строки, визначені ч.8 ст.135 КПК України, про що свідчать повідомлення про вручення йому судової повістки. Від потерпілого ОСОБА_5 до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності (а.п.12).

Суд, виконуючи вимоги ст.325 КПК України, заслухав думку учасників судового провадження щодо проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду, та можливість за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, і вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності потерпілого ОСОБА_5 , з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку та з урахуванням думки потерпілих щодо покарання обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно сторони судового провадження розуміють зміст цих обставин. Сумнівів у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 у суду немає. Суд також роз`яснив учасникам судового провадження, що у такому разі вони позбавляються права оскаржувати ці обставини справи в апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 в тому, що він в кінці серпня 2017 року в обідню пору доби, підбурюваний жагою особистої наживи та незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих спонукань вирішив скоїти крадіжку майна із нежилого домогосподарства ОСОБА_5 розташованого у АДРЕСА_1 . З цією метою ОСОБА_3 зайшов на територію домогосподарства ОСОБА_5 зі сторони городу, та будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до підсобного приміщення, шляхом зняття не замкненого навісного замка з вхідних дверей проник в середину приміщення звідки скоїв крадіжку належного ОСОБА_5 майна, а саме: домкрата автомобільного вантажопід`ємністю 0,8 т. вартістю 152,10 грн., металевої бочки ємністю 200 л. вартістю 171,42 грн., подрібнювача кустарного виробництва (дробилку) та кінної упряжі, які згідно висновку товарознавчої експертизи від 25.10.2017 року №5776/17-21 не оцінені у зв`язку із недостатністю даних для їх ідентифікації. Далі ОСОБА_3 виніс викрадені речі на подвір`я, і у декілька прийомів переносив до власного домогосподарства, маючи намір в подальшому розпорядитися викраденим майном на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_3 завдав ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 323,52 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають у крадіжці (таємному викраденні чужого майна), вчиненому з проникненням в інше приміщення, органом досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за ч.3 ст.185 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особи винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Обвинувачений ОСОБА_3 розкаявся у скоєному, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, повністю відшкодував збитки, заподіяні кримінальним правопорушенням потерпілому. Ці обставини суд, відповідно до ст. 66 КК України, відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

На обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра Шаргородської ЦРЛ ОСОБА_3 не перебуває (а.п.49 50).
Відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 - Шаргородським районним відділом з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 20.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 в силу ст. 89 КК України не судимий, не має власного житла, проживає в будинку своєї матері, умови проживання задовільні, на даний час ніде не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків, психічних розладів не має, підтримує спілкування з раніше судимими особами. Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує серйозність своїх дій. Настання наслідків вчиненого кримінального правопорушення у виді можливого позбавлення або обмеження волі є для нього стримуючим фактором, оскільки призведе до втрати певних матеріальних та моральних цінностей, можливості вільного спілкування з важливими для нього людьми. До факторів, які підвищують ризик вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень можна віднести відсутність стабільного заробітку, зловживання спиртними напоями, внаслідок чого він втрачає контроль над собою. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства (обмеження або позбавлення волі на певний строк) (а.п. 22- 24).
З урахуванням обставин кримінального провадження, даних про особу ОСОБА_3 , досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченого, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до частини 4 статті 12 КК України є тяжким, репутації винуватого, наявності обставин, що пом`якшують покарання, думки потерпілого, який в заяві до суду просив обвинуваченого суворо не карати, загальних засад призначення покарання:законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе в умовах застосування до нього покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням в силу ст.ст.75,76 КК України, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, встановлені у ч.1 ст.76 КК України.
На думку суду, призначення цього покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України.
Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо обрання того чи іншого виду покарання в межах альтернативної санкції закону про кримінальну відповідальність, суд, на підставі ст. 458 КПК України, керується висновками Верховного Суду України, зазначеними у постанові № 5 - 48к -13 від 23 січня 2014 року, які в силу зазначеної норми кримінального процесуального закону є обов`язковими.

Зокрема, в ній Верховним Судом України сформульовано висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають: кримінально-правовівідносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції;принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у пункті 77 рішення в справі "Довженко проти України" від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Речові докази по даному кримінальному провадженню відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

За правилами ч.2 ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 396 грн (а.п.45).

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався, відсутні також підстави і для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст. 373-376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки;

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку у один рік не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 протягом встановленого судом іспитового строку ув один рік обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 396 гривень.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1