АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/317/2017 Категорія КК України: ч. 3 ст. 289
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002665 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_10 на вирок Подільського районного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, освіта середня, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, працюючого, на час вчинення злочину неповнолітнього, зареєстрованого та проживаючого адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.289 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Харкова, громадянина України, освіта середня, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні злочину,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,-

за участю прокурорів: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

захисників: ОСОБА_13 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Подільського районного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Судом вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_8 та особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, 13 вересня 2014 року, близько 03 години 10 хвилин, перебуваючи по проспекту Героїв Сталінграду в місті Києві, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом «Хюндай Санта Фе», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_14 , поєднаного з застосуванням насильства небезпечного для життя і здоров`я потерпілого, вступили між собою у попередню змову та розподілили між собою злочинні ролі, згідно яких, ОСОБА_9 повинен був мотузкою, що мав при собі, здушити шию водію автомобіля ОСОБА_14 з метою подолання його волі до опору, а особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження та ОСОБА_8 мали виштовхнути з автомобіля водія ОСОБА_14 , та заволодівши автомобілем, з місця вчинення злочину втекти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих спонукань, згідно раніше розподілених між собою ролей, особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , підійшов до автомобіля «Хюндай Санта Фе», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_14 , та попросив відвезти їх за адресою: місто Київ, вулиця Косенка, 49, під приводом зустрічі із знайомими дівчатами.

Домовившись із ОСОБА_14 , особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля «Хюндай Сайта Фе», д.н.з. НОМЕР_1 , а ОСОБА_9 та ОСОБА_8 сіли на заднє пасажирське сидіння, після чого, ОСОБА_14 розпочав рух на вказаному автомобілі за раніше обумовленою адресою, тобто до будинку №49 по вулиці Косенко в місті Києві.

Після того, як ОСОБА_14 , керуючи автомобілем «Хюндай Санта Фе», д.н.з. НОМЕР_1 , прибув до будинку №49 по вулиці Косенко в місті Києві та зупинився біля тротуару проїзної частини, особа, матеріали відносно якої виділено, разом із ОСОБА_8 вийшли із салону автомобіля на вулицю, де пробувши приблизно 1 хвилину повернулися до салону та сіли на свої місця, щоб довести злочинні дії до кінця спрямовані на незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб.

Після цього, ОСОБА_15 , який перебував на задньому пасажирському сидінні, за водієм, мотузкою, яка була у нього, накинувши її ОСОБА_14 на шию, почав стискати його горло, тим самим застосував насильство небезпечне для життя та здоров`я останнього.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №2556 від 13.09.2014 року, ОСОБА_14 були заподіяні наступні тілесні ушкодження:

крововиливи: на склері обох очей у внутрішніх та зовнішніх куточків - численні; на слизовій верхньої губи з переходом на слизову лівої щоки, проекція 1-5 зубів зліва верхньої щелепи;

синці: на шкірі обох губ з переходом в ділянку підборіддя, в проекцію лівої щоки, вертикальної гілки нижньої щелепи зліва -1, на передньо-внутрішній поверхні правого плеча нижній третині з переходом в аналогічну ділянку ліктьового суглоба, на долонно-ліктьову верхню передпліччя у верхню третину - 1, в підщелепному трикутнику по центру -1, на передньо-боковій поверхні шиї справа в середній третині - 1, на зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині -1, на зовнішній поверхні лівого ліктьового суглобу -1, на тильній поверхні лівої кисті в проекції 2-5 п`ясних кіток -1;

садна: на фоні вищевказаних синців: маючи початок у куточках рогу зліва переходячи в щічну ділянку, проекцію вертикальної гілки нижньої щелепи зліва та закінчуючись на боковій поверхні шиї зліва у верхній третині - 1, починаючись у куточках роту зліва з переходом у ліву щічну ділянку - а також на червоній каймі нижньої губи справа косо-вертикально переходячи в проекцію підборіддя - 2, в проекції лівого акроміально-ключичного зчленування - 1, в проекції «тіла» лівої лопатки -1, на зовнішній поверхні лівого плеча у верхній третині -1, розташоване на фоні вищезазначеного синця, на л поверхні лівого ліктьового суглобу - 2, на ліктьовій поверхні лівого передпліччя у всіх третинах, - 1, 2 та 5, на фоні синця в ділянці лівої кисті - 1, на передній поверхні обох них суглобів - 2;

травматична рухомість: два зуба зліва у сагітальній та горизонтальних площинах, вилив у слизову ясна.

Вказані ушкодження спричинені тупими предметами, що не відобразили в собі характерних властивостей травмуючого предмета та відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

В цей час особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, маючи умисел на заволодіння транспортним засобом схопив за обидві руки ОСОБА_14 з метою подолання його можливості до опору почав утримувати їх, таким чином, позбавивши потерпілого можливості звільнитись від зашморгу, який перебував в нього на шиї. Після чого, розуміючи складність ситуації, яка склалась, особа, матеріали щодо якої виділено, відкрито почав погрожувати потерпілому ОСОБА_14 позбавленням життя, маючи на меті заволодіння транспортним засобом, яке останній усвідомив, як реальну загрозу його життю. В свою чергу ОСОБА_8 , з метою подолання опору потерпілого ОСОБА_14 , паском безпеки, яким був пристебнутий останній, почав стискати його тулуб. У подальшому ОСОБА_14 зміг відчинити дверцята водія та вистрибнув із салону автомобіля на вулицю, де став кликати на допомогу, а особа, матеріали щодо якої виділено, бажаючи довести свої злочинні дії до кінця, охоплені загальним умислом, які були спрямовані на незаконне заволодіння транспортним засобом разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запустили двигун автомобіля «Хюндай Санта Фе», д.н.з. НОМЕР_1 , та поїхали у напрямку виїзду до проїзної частини проспекту Георгія Гонгадзе в місті Києві, однак, рухаючись на автомобілі «Хюндай Санта Фе», д.н.з. НОМЕР_1 , яким незаконно заволоділи із застосуванням насильства до ОСОБА_14 , особа, матеріали щодо якої виділено, разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , перебуваючи за адресою: місто Київ, вулиця Василя Порика, 5, не впоралися з керуванням та допустили зіткнення з припаркованим на узбіччі автомобілем, внаслідок чого транспортний засіб - автомобіль «Хюндай Санта Фе», д.н.з. НОМЕР_1 , зазнав механічних пошкоджень.

У подальшому особа, матеріали щодо якої виділено, разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , уникаючи викриття та притягнення їх до відповідальності, залишили автомобіль «Хюндай Санта Фе», д.н.з. НОМЕР_1 , та зникли в невідомому напрямку.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених, а також у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 3 ст.289 КК України покарання у вигляді 9 років позбавлення волі та призначити ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 289 КК України покарання у вигляді 9 років і вбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. В решті, вирок залишити без змін.

Вважає, що вирок суду є незаконним, а тому підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, не застосовано закон, який підлягав застосуванню(ст.ст. 413, ст.414 КПК України).

Так, судом першої інстанції не враховано те, що ОСОБА_8 не працює, суспільно-корисною діяльністю не займається, раніше не судимий, однак на даний час відносно останнього триває судове слідство за обвинуваченням у вчиненні умисних корисливих злочинів у Деснянському районному суді м. Києва та Шевченківському районному суді м. Києва.

Суд, при призначенні покарання, не достатньо врахував суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, який відноситься до категорії особливо тяжких та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна або без такої, а також те, що суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом. Крім того, вказані злочини вчинено з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном потерпілого, із застосуванням насильства, що підвищує суспільну небезпеку скоєного злочину.

Також, ОСОБА_8 не визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.289 КК України.

За наведених вище обставин, також тяжкості скоєного злочину, призначене ОСОБА_8 мінімальне покарання, яке передбачене санкцією ч. 3 ст.289 КК України не відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченого, покарання, призначене судом, не є достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів в майбутньому, а навпаки може сприяти вчиненню нових, більш тяжких злочинів.

Отже, призначене судом покарання не відповідає ні ступеню тяжкості вчиненого злочину, ні особі обвинуваченого, ні обставинам вчинення злочину, ні меті покарання.

При призначенні покарання ОСОБА_9 судом не враховано те, що останній не працює, суспільно-корисною діяльністю не займається.

Крім цього, судом не достатньо враховано суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, який відноситься до категорії особливо тяжких та, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна або без такої, а також те, що суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом. Крім того, вказаний злочини вчинено з корисливих мотивів, з метою заволодіння майном потерпілого, із застосуванням насильства, що підвищує суспільну небезпеку скоєного злочину.

Також, ОСОБА_9 не визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.З ст.289 КК України, а отже відсутні і пом`якшуючі обставини.

За наведених вище обставин, також тяжкості скоєного злочину, призначене ОСОБА_9 покарання, яке передбачене санкцією ч. 3 ст.289 КК України не відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченого, покарання, призначене судом, не є достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження нових злочинів в майбутньому, а навпаки може сприяти вчиненню нових, більш тяжких злочинів.

Крім цього, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, не застосовано закон, який підлягав застосуванню полягає в тому, що відповідно до ч.2 ст. 59 КК України - конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Так, ОСОБА_9 , вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.289 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких корисливих злочинів, санкція статті якого, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Проте, в супереч вимогам ч.2 ст.59 КК України, судом не застосовано додаткового покарання у вигляді конфіскації.

Отже, не застосувавши додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, яке передбачено санкцією статті за вчинення особливо тяжкого корисливого злочину, потягнуло постановлення надто м`якого та незаконного вироку.

Таким чином, призначене судом покарання не відповідає ні ступеню тяжкості вчиненого злочину, ні особі обвинуваченого, ні обставинам вчинення злочину, ні меті покарання.

Від обвинуваченого ОСОБА_8 надійшла апеляційна скарга, у якій він просить скасувати вирок суду та повернути матеріали кримінального провадження на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений ОСОБА_8 зазначає, що було порушено його право на захист, обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам закону та не мав бути прийнятий судом першої інстанції. В заяві потерпілого про кримінальне правопорушення вказано, що троє невідомих застосувавши до нього фізичне насильство угнали його автомобіль. Проте, в матеріалах кримінального провадження не вказано, на підставі чого було встановлено особи невідомих. В обвинувальному акті відсутні показання потерпілого, обвинуваченого, свідків, не вказано пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.

Обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, так як суд неправильно встановив фактичні обставини справи і не дав невірну оцінку зібраним по справі доказам.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржуваний вирок, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, застосувавши частину 2 ст. 289 КК України. Пом`якшити ОСОБА_9 покарання у наслідок своєї суворості, призначити мінімальне покарання за ч. 2 ст. 289 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі, застосувавши вимоги ст.. 75 КК України, звільнивши від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Вважає, що висновки суду першої інстанції, які викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність а також призначене покарання ОСОБА_9 є явно несправедливим, через його суворість.

До вчинення даного кримінального правопорушення причетні три особи: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на даному провадженні є особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження. Засуджений за вчинення цього ж злочину Подільським районним судом м. Києва 20.07.2015 року до семи років позбавлення волі. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - засуджений даним вироком до семи років позбавлення волі. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - засуджений до восьми років позбавлення волі.

Отже, ОСОБА_9 було призначено найбільший строк покарання - 8 років.

Висновок суду про те, що обвинувачення ОСОБА_15 сидів позаду водія та накидав удавку на шию потерпілого, судом не доведено та навпаки спростовується низкою об`єктивних даних, які не взяті судом до уваги, а саме показаннями потерпілого в судовому засіданні, під час досудового слідства. Зокрема, судом взагалі не прийняті до уваги покази потерпілого, які останній надавав відразу після вчинення на нього нападу та на протязі досудового розслідування. На думку захисту на покази потерпілого вплинув той факт, що обвинувачені були затримані не разом. А спочатку був затриманий ОСОБА_17 , який перший надав покази, згідно яких він знаходився поруч з водієм, а ОСОБА_18 та ОСОБА_19 позаду. Оскільки потерпілий не бачив, хто саме його душив, про що він неодноразово вказував в суді, то він і підтвердив дані покази ОСОБА_17 . А вже, в послідуючому потерпілий не міг по-іншому говорити, він підтверджував лише ті обставини, на які вказував в суді щодо ОСОБА_17 . Потерпілий припустився очевидної помилки, але суд першої інстанції усі сумніви трактував не на користь обвинувачених.

Очевидні докази, які підтверджують покази ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , щодо перебування ОСОБА_18 на передньому сидінні автомобіля є мобільний телефон ОСОБА_18 , який був вилучений з переднього сидіння автомобіля, на який приходили CMC повідомлення. Дані покази повністю узгоджуються з показами потерпілого, що саме на телефон чоловіка, який сидів поруч приходили CMC повідомлення.

Жодних доказів, того що хтось міг мінятися телефоном, або ж пересаджуватися з місця на місце не надано суду.

У вироку суду, як на доказ винуватості ОСОБА_9 посилається на протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.09.2014 року, потерпілий Авдеев, на фото № 3 впізнав молодого чоловіка, який знаходився на передньому пасажирському сидінні, та разом з двома іншими незнайомими чоловіками вчинив відносно нього насильство. Як встановлено на фото №3 зображено ОСОБА_20 .

Такий протокол впізнання не досліджувався в ході даного судового провадження. Даний протокол впізнання був виділений з даного кримінального провадження та був предметом дослідження у іншому кримінальному провадження, за обвинуваченням ОСОБА_20 .

Захисник також зазначає, що судом не встановлено та не доведено попередньо змову обвинувачених на застосування саме мотузки для накидання на шию, а дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 289 КК України.

При призначенні ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі до восьми років, колегія суду в достатній мірі не врахували цілий ряд обставин, що призвело до несправедливого вироку внаслідок його суворості, а саме молодий вік обвинуваченого, ОСОБА_9 на час вчинення злочину виповнилося всього 19 років, що свідчить про його недостатній життєвий досвід, за своїм фізіологічним та психологічним станом є менш зваженим та відповідальним; в групі приймав участь набагато старша та досвідчена особа - ОСОБА_17 , якому суд призначив покарання у виді 7-ми років позбавлення волі, хоча останній міг впливати на ОСОБА_9 , а можливо й примушувати його; позитивні характеристики за місцем проживання та навчання; не враховано фактичне, можливе часткове визнання вини. Бородавко послідовно, розповів про всі деталі та обставини вчинення ним та його спільниками даного кримінального правопорушення. Невизнання факту накидання ним мотузки не є намаганням пом`якшити покарання, це правда, яка підтверджена по справі іншими доказами.

Враховуючи молодий вік обвинуваченого ОСОБА_9 , наявність обставини, що пом`якшує покарання, інших обставин, захист вважає за можливе призначити більш м`яке покарання, яке буде достатнім для його виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , їх захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора ОСОБА_12 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора і заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинувачених, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності з п.1 ч.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлене порушення, зокрема, п.2 ч.2 ст.412 КПК України судове рішення ухвалене незаконним складом суду.

Як встановлено при апеляційному розгляді, в складі суду, що ухвалив вирок щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.3 ст.289 КК України, прийняв участь суддя ОСОБА_21 . Крім того, згідно вироку Подільського районного суду міста Києва від 20 липня 2015 року, цей же суддя ОСОБА_21 брав участь в складі колегії суддів при розгляд кримінального провадження щодо іншого співучасника кримінального правопорушення ОСОБА_16 , кримінальне провадження щодо якого було виділено в окреме провадження.

При цьому суддя ОСОБА_21 прийняв участь в дослідженні фактичних обставин справи, оцінці зібраних у провадженні доказів та висловив свою думку щодо кваліфікації вчиненого та доведеності вини співучасників правопорушення.

У відповідності з п.4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не мав права брати участь у кримінальному провадженні у зв`язку з наявністю обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Так як кримінальне провадження щодо обвинувачених розглянуте незаконним складом суду, вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Як передбачено ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції , апеляційний суд не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 підлягають розгляду, перевірці та оцінці судом першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Подільського районного суду міста Києва від 08 грудня 2015 року у кримінальному провадженні № 0002665 щодо ОСОБА_8 за ч.3 ст.289 КК України та ОСОБА_9 за ч.3 ст.289 КК України скасувати та призначити новий розгляд вказаного кримінального провадження в суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у виді тримання під вартою продовжити на 60 діб до 17 листопада 2017 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3