Справа №469/1472/16-к 26.04.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000849, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 5 жовтня 2017 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Красноуральськ Свердловської області Російської Федерації, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 5 жовтня 2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Ухвалено обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в СІЗО м. Миколаєва до вступу вироку в законну силу, взявши його під варту з зали суду, строк відбування покарання обчислювати з моменту взяття під варту, тобто з 05.10.2017 р.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 просить вирок змінити.
Призначити ОСОБА_5 покарання за скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
Застосувати до ОСОБА_5 положення ст. ст. 75, 76 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки з періодичною явкою для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 зазначає, що з вироком не згодна та вважає його суворим і таким, що не відповідає принципам достатності покарання про виправлення винного.
Зазначає, що ОСОБА_5 , перебуваючи у с. Лугове Березанського району Миколаївської області, не маючи місця, де можна було б сховатися від дощу, знайшов старий сарай і відчинений трактор, де перебував дві ночі. За цей час звернув увагу, що до сараю ніхто не приходив, а тому вирішив, що він покинутий власниками. Думаючи таким чином, ОСОБА_5 вирішив зібрати старий інструмент, який там знаходився та продати його.
На другий день, коли обвинувачений пропонував жителям села купити зазначені речі, до нього підійшов чоловік, який представився їх власником, ОСОБА_5 віддав останньому все майно.
Заява потерпілої ОСОБА_8 , яка є дружиною зазначеного чоловіка, про зникнення речей була написана після того як майно в повному обсязі було повернуто її чоловікові. ОСОБА_5 попросив вибачення у ОСОБА_8 .
Апелянт звертає увагу на те, що проживаючи у м. Миколаєві, ОСОБА_5 справно приїжджав у судові засідання до Березанського районного суду Миколаївської області.
Зазначає, що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є визнання вини в повному обсязі, його щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину, що підтверджується тим, що 21.09.2016 р., ще до моменту внесення відомостей до ЄРДР про скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, по заяві потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_5 повернув майно чоловікові потерпілої, не знаючи навіть про те, що жінка звернулась до правоохоронних органів. 21.09.2016 р. до початку розслідування злочину, в матеріалах кримінального провадження вже знаходилась розписка ОСОБА_8 про отримання зниклих речей і про те, що претензій майнового і морального характеру до ОСОБА_5 не має.
Вважає, що у вироку помилково зазначається, що з місця злочину ОСОБА_5 зник, розпорядившись викраденим майном як своєю власністю, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальні збитки.
Зазначена невідповідність, на думку апелянта, свідчить про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження.
Зазначає, що обставиною, яка обтяжує покарання, судом визнано знаходження обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння, однак, в матеріалах справи немає жодного доказу того, що на час скоєння злочину, а саме, 20.09.2016 р. ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Освідування особи не проводилось, факт знаходження обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння матеріалами справи не доведено, доказів перебування обвинуваченого у стані сп`яніння під час скоєння правопорушення, немає.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 проживає разом зі своєю цивільною дружиною, умови проживання задовільні, він працює за наймом, не підтримує зв`язок з особами з антисоціальною поведінкою, не піддається впливу злочинного середовища, не вживає наркотичних або інших одурманюючих речовин, на обліку у психіатра не перебуває. Сусіди, які мешкають поруч із ОСОБА_5 , дуже позитивно відображають його характер та поведінку.
Вважає, що з урахуванням усіх вищевказаних обставин суд мав можливість призначити ОСОБА_5 менш суворе покарання.
Наголошує на тому, що прокурор у судовому засіданні просив суд визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, звільнити останнього від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.
Вказує, що аналізуючи минуле ОСОБА_5 , де ним були скоєні тяжкі і особливо тяжкі злочини, які тягли за собою позбавлення волі на 5 і 8 років і коротку відстань між правопорушеннями, показник його особистості на той час був тривожний і небезпечний. З моменту звільнення у січні 2009 року відстань між правопорушеннями почала складати вже 5 років до осені 2014 р.
Стверджує, що злочини, скоєні у 2014 та 2016 роках є більш непорозумінням ніж тяжкими правопорушеннями, в обох випадках майно повернуто власникам і потерпілі не мали до ОСОБА_5 жодних претензій.
Вказує, що на теперішній час ОСОБА_5 одружений з глибоко порядною людиною. Бажання ОСОБА_5 змінити своє життя доказується тим, що починаючи з 2009 року у нього відсутні тяжкі злочини.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
20.09.2016 р. близько 20.30 год. ОСОБА_5 , маючи раптово виниклий злочинний намір на заволодіння чужим майном, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, таємно, умисно, повторно, протиправно, з корисливих мотивів, зламавши навісний замок та віджавши вхідні двері проник до сторожки по АДРЕСА_3 , звідки викрав велосипед марки «Україна», бувший у використанні, вартістю 500 грн., електронну дриль марки «Hitahi», бувшу у використанні, вартістю 450 грн., кутову електронну шліфувальну машинку марки «Hitahi», бувшу у використанні, разом зі шліфувальним диском, загальною вартістю 579 грн., та інше майно.
З місця вчинення злочину ОСОБА_5 зник, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду в розмірі 2 129 гривень.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 3 ст.185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який на «Д» обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває, раніше неодноразово був засуджений до покарання у виді позбавлення волі, і остання судимість у нього не погашена, а також висновок органу пробації, викладений у досудовій доповіді про неможливість виправлення обвинуваченого без позбавлення волі, визнав обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття обвинуваченого, усунення заподіяної шкоди, обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні вказаного у вироку злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч. 3 ст. 185 КК України, як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення, та апелянтом не оспорюються.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до вимог, викладених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та, призначаючи ОСОБА_5 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, хоча і вважається раніше не судимим в порядку ст. 89 КК України, але засуджувався двічі за вчинення особливо тяжких злочинів, а також висновок органу пробації, викладений у досудовій доповіді, про неможливість виправлення обвинуваченого без позбавлення волі, визнав обставинами, що пом`якшують покарання, щире каяття, усунення заподіяної шкоди, обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Отже, призначене ОСОБА_5 судом першої інстанції покарання призначене відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі винного, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів,
За змістом ст. 75 КК України, рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе у випадку, коли суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
З огляду на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, тобто звільнення останнього від відбування покарання з іспитовим строком, як того просить апелянт, суд апеляційної інстанції не вбачає, а тому, апеляційні вимоги сторони захисту про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України задоволенню не підлягають.
Посилання апелянта на обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 визнання вини в повному обсязі, його щире каяття, активне сприяння слідству у розкритті злочину, апеляційним судом до уваги не беруться, оскільки судом першої інстанції обставинами, які пом`якшують покарання, визнані щире каяття та усунення заподіяної шкоди.
Інші доводи апелянта апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки не мають суттєвого значення при призначенні ОСОБА_5 покарання.
З огляду на наведене, апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 5 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді
_____________________ _____________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3