Справа № 676/4195/17
Провадження № 1-кп/676/81/18
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2018 року м. Кам`янець-Подільський
Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої цивільного позивача ОСОБА_4 ,
представника потерпілої цивільного позивача ОСОБА_5 ,
обвинуваченої-цивільного відповідача ОСОБА_6 ,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з вищою освітою, одруженої, на утриманні малолітня дитина, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не судимої, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб платників податків НОМЕР_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
ОСОБА_6 16 липня 2017 року близько 11 год. 30 хв. в дворі будинку АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту із потерпілою ОСОБА_4 , який виник між ними на ґрунті довготривалих неприязних відносин, схопивши останню за волосся на голові, умисно нанесла три удари правою рукою в область передньої частини тулуба та один удар в область передньої частини голови ОСОБА_4 , внаслідок чого заподіяла їй легкі тілесні ушкодження у вигляді 4-х синяків в середньому відділі лобної ділянки, в підключичних ділянках зліва і справа, на внутрішній поверхні верхньої третини правого плеча.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 винуватості в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні не визнала та дала суду показання, що 16 липня 2017 року близько 11 год. 30 хв. вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_7 та матір`ю ОСОБА_8 прибули в двір будинку АДРЕСА_2 , де за її ініціативою домовились про зустріч із її рідним дядьком ОСОБА_9 , з яким мали намір вияснити питання встановлення надгробних пам`ятників її діду та бабі. Зустрівшись у вказаному дворі з ОСОБА_9 та його співмешканкою-потерпілою по справі ОСОБА_4 , остання під час їх розмови почала висловлюватися на її адресу та адресу її чоловіка нецензурними словами. Після цього між її чоловіком та ОСОБА_9 виникла словесна суперечка, в ході якої ОСОБА_9 наніс долонею руки удар по щоці ОСОБА_7 . У відповідь чоловік наніс один удар кулаком ОСОБА_9 в обличчя, від чого останній впав на землю. Вона намагалася їх розборонити, однак в цей момент ОСОБА_4 схопила її ззаду за волосся на голові та почала тягнути її за футболку. У відповідь вона почала оборонятися і також схопила ОСОБА_4 за волосся на голові. Після чого мати їх розборонила. Категорично заперечила ту обставину, що умисно спричиняла потерпілій тілесні ушкодження, однак не виключає, що під час самооборони могла нанести руками ОСОБА_4 декілька ударів по обличчю та тулубу і таким чином спричинити потерпілій тілесні ушкодження, які зазначені в обвинувальному акті. Таким чином, вину в умисному заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_4 не визнає. З огляду на таку позицію, цивільний позов ОСОБА_4 також не визнає та просила в його задоволенні відмовити.
Не дивлячись на те, що обвинувачена винуватості в умисному заподіянні потерпілій легких тілесних ушкоджень не визнала, суд, дослідивши матеріали справи, допитавши потерпілу та свідків, проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення повністю доказана стороною обвинувачення в судовому засіданні наведеними нижче доказами.
Окрім показань потерпілої, не вірити яким у суду підстав не має, заподіяння обвинуваченою потерпілій легких тілесних ушкоджень у вигляді 4-х синяків в середньому відділі лобної ділянки, в підключичних ділянках зліва і справа, на внутрішній поверхні верхньої третини правого плеча об`єктивно підтверджується висновками експерта №499 від 17 липня 2017 року та №529 від 25 липня 2017 року (а.с.61,94).
Цими ж висновками експерта підтверджено також і ті обставини, що зазначені тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок дії тупих твердих предметів з обмеженою травмуючою поверхнею, можливо фалангами пальців кисті зібраними в кулак, біля 12-24 годин тому назад від моменту проведення судово-медичної експертизи.
Таким чином, зазначеним висновком експерта підтверджено механізм та час заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, про які вказала потерпіла в судовому засіданні.
Крім того, факт заподіяння обвинуваченою потерпілій тілесних ушкоджень підтвердив в судовому засіданні свідок безпосередній очевидець події ОСОБА_9 , який в судовому засіданні підтвердив показання потерпілої в частині обставин, за яких відбувався конфлікт. При цьому свідок ствердив, що дійсно 16 липня 2017 року близько 11 год. 30 хв. за ініціативою його племінниці ОСОБА_6 він разом із своєю дружиною ОСОБА_10 в дворі будинку АДРЕСА_2 , зустрілися з його рідною сестрою ОСОБА_8 , племінницею та її чоловіком ОСОБА_7 . Під час розмови з приводу встановлення надгробних пам`ятників його та ОСОБА_8 батькам між ними виникла словесна суперечка, під час якої ОСОБА_7 наніс йому один удар лобною частиною голови в обличчя. У відповідь він наніс ОСОБА_7 один удар кулаком в обличчя. Тоді ОСОБА_7 , схопивши його за ноги, кинув на землю та сів зверху на нього. Після чого вони піднялися, однак відразу ж між ними знову зав`язалася боротьба, під час якої вони вдвох впали на землю, де продовжили боротися. В цей момент між його дружиною з однієї сторони та сестрою і племінницею з іншої також виникла бійка. А тому ОСОБА_7 залишив його та пішов розбороняти жінок. Коли він піднявся, то побачив, що ОСОБА_8 тримала ОСОБА_4 за волосся на голові, а племінниця нанесла дружині два удари ногою в область живота. Також свідок ствердив, що після конфлікту бачив на тілі дружини видимі тілесні ушкодження, зокрема синці в підключичних ділянках зліва та справа, а також в лобній частині голови. Крім того, ОСОБА_4 після конфлікту тривалий час скаржилася на головні болі та вживала заспокійливі засоби.
Інший очевидець події свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні також підтвердив факт конфлікту, який виник 16 липня 2017 року близько 11 год. 30 хв. в дворі будинку АДРЕСА_2 , між ним, його дружиною ОСОБА_6 та тещею ОСОБА_8 з однієї сторони та ОСОБА_11 і його дружиною ОСОБА_4 з іншої з приводу встановлення надгробних пам`ятників батькам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . При цьому свідок ствердив, що в ході словесного конфлікту він підійшов до ОСОБА_9 та з метою показати йому, що він його не боїться, зробив різкий рух своєю головою в сторону голови ОСОБА_9 . У свою чергу ОСОБА_9 наніс йому долонею руки один удар по щоці, а він у відповідь наніс ОСОБА_9 один удар кулаком в обличчя. Після чого, схопивши ОСОБА_9 за ноги, повалив його на землю. В цей момент почув крик ОСОБА_8 : «Відпусти її!», а коли повернувся, то побачив, що його дружина та ОСОБА_4 тягнуть одна-одну обома руками за волосся на голові. Тоді він підійшов до них та разом із ОСОБА_8 розборонив їх. На цьому конфлікт між ними припинився.
Свідок ОСОБА_8 також підтвердила в судовому засіданні факт конфлікту між нею, її донькою ОСОБА_6 та зятем ОСОБА_7 з однієї сторони та її рідним братом ОСОБА_11 і його дружиною ОСОБА_4 з іншої, який виник 16 липня 2017 року близько 11 год. 30 хв. в дворі будинку АДРЕСА_2 , з приводу встановлення надгробних пам`ятників її з ОСОБА_9 батькам. При цьому ОСОБА_8 ствердила, що в ході словесного конфлікту зять підійшов до брата та зробив різкий рух своєю головою в сторону голови ОСОБА_9 . У свою чергу брат наніс ОСОБА_7 долонею руки один удар по щоці, а той у відповідь наніс ОСОБА_9 один удар лобною частиною голови в обличчя. Після цього вона почала заспокоювати брата та зятя і в цей час почула крик та побачила як ОСОБА_4 підбігла до доньки та схопила її за волосся на голові. У свою чергу донька також схопила ОСОБА_4 за волосся на голові і вони почали тягнути одна-одну за волосся. Тоді вона разом із зятем розборонила доньку та ОСОБА_4 і на цьому конфлікт припинився. Чи наносили донька та ОСОБА_4 одна-одній під час конфлікту удари руками не бачила, однак не виключає, що в ході боротьби донька могла спричинити ОСОБА_4 тілесні ушкодження.
А з показань в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 вбачається, що в день конфлікту він знаходився разом із донькою ОСОБА_4 , зятем ОСОБА_9 та своєю пристарілою матір`ю в квартирі останньої АДРЕСА_3 . До зятя зателефонувала ОСОБА_6 та домовилася про зустріч із приводу встановлення надгробного пам`ятника. По приїзду ОСОБА_6 , її матері та чоловіка, до них у двір вийшов зять з донькою. Згодом через вікно кухні він бачив як між ними в дворі виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 наніс головою удар в обличчя зятю, від якого той впав, а піднявшись, у відповідь наніс ОСОБА_7 удар рукою в обличчя. Після чого між ними зав`язалась боротьба. В цей момент до доньки підійшли ОСОБА_6 з матір`ю та схопили її руками за волосся на голові. Тоді ОСОБА_8 продовжувала тримати доньку руками за волосся на голові, а ОСОБА_6 наносила доньці удари руками по голові та тулубу, а також ногами по ногах доньки. Згодом конфлікт припинився, після якого донька повернулася в квартиру, у неї було вирване волосся на голові і вона була стривожена, перелякана і вся трусилася. Також донька повідомляла йому, що в неї сильні головні болі і він бачив на її тілі видимі тілесні ушкодження, а саме синці в підключичних ділянках зліва та справа.
Даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 16 липня 2017 року (а.с. 53), згідно яких потерпіла відразу ж після конфлікту того ж дня 16 липня 2017 року повідомила працівникам поліції про умисне заподіяння їй ОСОБА_6 на грунті довготривалих неприязних відносин тілесних ушкоджень близько 11 год. 40 хв. 16 липня 2017 року у дворі будинку АДРЕСА_2 .
Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 22 липня 2017 року та доданих до них таблиць ілюстрацій (а.с.88-92), згідно яких потерпіла розказала та продемонструвала на місці як та при яких обставинах обвинувачена заподіяла їй тілесні ушкодження і ці її показання в деталях співпадають з іншими доказами по справі показаннями в судовому засіданні свідків та висновком експерта №499 від 17 липня 2017 року (а.с.61).
А висновком експерта №529 від 25 липня 2017 року (а.с.94) підтверджено ті обставини, що тілесні ушкодження, які були виявлені в потерпілої, могли бути заподіянні за обставин, про які вказала ОСОБА_4 під час проведення з її участю слідчого експерименту.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , що виразилось в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, мало місце. Зазначене діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Обвинувачена ОСОБА_6 винна у вчиненні цього кримінального правопорушення і підлягає покаранню за його вчинення.
Невизнання обвинуваченою винності в умисному заподіянні потерпілій тілесних ушкоджень, суд розцінює як намагання ухилитися від відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, а її твердження, що вона наносила потерпілій удари з метою самозахисту, на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються наведеними вище доказами.
При цьому обвинуваченою ОСОБА_6 не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що на момент спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 вона перебувала в обстановці захисту від посягання зі сторони потерпілої. Таких доказів не здобуто і судом. Навпаки, судом із показань потерпілої ОСОБА_4 та свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , які між собою узгоджуються, встановлено, що саме обвинувачена ОСОБА_6 разом із своїм чоловіком та матір`ю були ініціаторами зустрічі з потерпілою та її чоловіком, спровокували конфлікт, під час якого вели себе агресивно. Тобто судом не встановлено тієї обставини, що обвинувачена нанесла удари потерпілій з метою захисту охоронюваних законом своїх прав та інтересів, що відповідно до приписів частини першої статті 36 КК України є обов`язковою ознакою необхідної оборони, про що намагалася переконати суд обвинувачена ОСОБА_6 .
При призначенні покарання обвинуваченій, суд у відповідності з вимогами ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості у формі приватного обвинувачення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_6 вперше притягається до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітню доньку, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за місцем проживання КП «Житловик» компрометуючими матеріалами по відношенню до ОСОБА_6 не володіє, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.
Тому, з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченої, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді штрафу в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.125 КК України.
Суд вважає, що призначення даного виду покарання з врахуванням того, що ОСОБА_6 вперше притягається до кримінальної відповідальності і вчинила злочин невеликої тяжкості на ґрунті особистих неприязних відносин, буде достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Разом із тим, ОСОБА_6 підлягає звільненню від відбування призначеного їй покарання на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII, виходячи з наступниз підстав.
Так, відповідно до пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII - звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, осіб не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Як встановлено судом, ОСОБА_6 вчинила умисний злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України, який відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України є умисним злочином невеликої тяжкості, на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII мала малолітню дитину та не позбавлена батьківських прав, що підтверджується копією свідоцтва про народження доньки та довідкою служби у справах дітей Кам`янець-Подільської міської ради від 11 грудня 2017 року за №638/01-10, а також дала свою згоду про застосування щодо неї амністії.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, оскільки ґрунтується на законі, підтверджується матеріалами справи, виходячи з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, а відповідно та пунктів 1,2 частини 2 цієї ж статті моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.
Частиною 1 ст.1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як встановлено судом обвинуваченою потерпілій заподіяні легкі тілесні ушкодження, при заподіянні яких потерпіла відчувала фізичну біль та страждання, перенесла нервовий стрес та перехвилювалася. Крім того, завдана моральна шкода потерпілій полягає також у тому, що для відновлення порушеного свого права вона змушена тривалий час докладати додаткових зусиль, звертатися за правовою допомогою та у зв`язку з цим нести додаткові витрати. Тому, розмір відшкодування моральної шкоди із врахуванням характеру правопорушення, обставин, за яких ОСОБА_6 заподіяла ОСОБА_4 тілесні ушкодження, та ступеня її вини, глибини фізичних та душевних страждань потерпілої, характеру заподіяних тілесних ушкоджень, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках потерпілої, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, матеріального становища обвинуваченої, яка має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, на думку суду відповідає 3000 грн., які і необхідно стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 на відшкодування завданої моральної шкоди.
Керуючись ст.ст.368-371, 373-375 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_6 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, призначивши їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 3000 (три тисячі) грн. на відшкодування моральної шкоди.
Речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Хмельницької області через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження. Обвинуваченій та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду ОСОБА_1