АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/512/18 Справа № 201/3993/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2018 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2018 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000899 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК,
ВСТАНОВИВ :
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді про арешт майна та відмовити в задоволенні клопотання слідчого.
Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погодженого з прокурором ОСОБА_8 та накладено арешт, шляхом заборони відчуження та розпорядження на об`єкт нерухомого майна, а саме єдиний майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно ухвали слідчого судді, здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні за фактом заволодіння нерухомим майном та корпоративними правами ТОВ «КЕЙ ІСТЕЙТ», шляхом підроблення та використання документів. Встановлено, що останнє право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_6 .
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що слідчий просив накласти арешт на вказане нерухоме майно з метою забезпечення збереження речових доказів, при цьому дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що клопотання є обґрунтованим, тому з метою не допущення вчинення нових злочинів, пов`язаних з оформленням, переоформленням права власності на вказане майно або його знищення чи пошкодження накладення арешту на майно є необхідним.
В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, оскільки постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, які виразились в наступному. Клопотання слідчого розглянуто без повідомлення власника майна про час та дату судового розгляду, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 172 КПК. Згідно оскаржуваної ухвали та клопотання слідчого арешт на майно накладений з метою збереження речових доказів, при цьому слідчий суддя залишив поза увагою, що вказане майно не визнавалось речовим доказом, відповідно до ст. ст. 98, 100, 110 КПК, про що свідчить відсутність в матеріалах провадження відповідної постанови. Звертає увагу, що договір купівлі-продажу частки статутного капіталу товариства та інші документи були посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_9 , проте орган досудового розслідування не витребував у нотаріуса відповідних документів, а пославшись на відповідь отриману на усний запит, прийшов до висновку, що будь-яких нотаріальних дій за участю ОСОБА_10 в період з 03 по 11 квітня 2018 року не вчинялось, у зв`язку з чим вважає такі висновки слідства сумнівними. Також, в клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді відсутні відомості про відповідність вказаного нерухомого майна критеріям речового доказу.
В судове засідання сторони не з`явились, про час та дату судового засідання повідомленні належним чином, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходили.
Від потерпілого ОСОБА_10 надійшли заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_6 , відповідно до яких потерпілий вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу безпідставною і просить залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
З документів, долучених до клопотання слідчого вбачається, що з 22.04.2016 року засновником та директором ТОВ «КЕЙ ІСТЕЙТ» - є ОСОБА_10 , яке зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , який збігається з місцем проживання останнього (а.п. 4, 6-12).
На балансі підприємства перебували/перебувають об`єкти нерухомого майна, зокрема, і єдиний майновий комплекс, розташований за адресою: Чернівецька обл., м. Чернівці, вулиця Заводська, будинок 44, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1.
Згідно нотаріального свідоцтва від 23.03.2018 року, виданого на підставі Акта про передання права власності на нерухоме майно від 02.03.2018 року та Протоколу № 1 про проведення аукціону з продажу майна боржника від 02.03.2018 року єдиний майновий комплекс розташований за адресою: Чернівецька обл., м. Чернівці, вулиця Заводська, будинок 44, належить на праві власності ТОВ «КЕЙ ІСТЕЙТ» (а.п. 13). Дані обставини підтверджуються витягом та довідкою з Єдиного державного реєстр речових прав на нерухоме майно /а.п. 14, 28 зворот/.
В ході досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи підробили та використали протокол № 2 загальних зборів ТОВ «КЕЙ ІСТЕЙТ» від 04.04.2018 року та договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «КЕЙ ІСТЕЙТ» від 03.04.2018 року, внаслідок чого шахрайським шляхом протиправно заволоділи корпоративними правами ТОВ «КЕЙ ІСТЕЙТ» та нерухомим майном, яке є власністю підприємства.
Станом на 12.04.2018 року відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань одноосібним засновником та власником підприємств ТОВ «КЕЙ ІСТЕЙТ» є ОСОБА_11 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .
12.04.2018 року ОСОБА_10 було допитано в якості потерпілого, який пояснив, що частку у статутному капіталі ТОВ «КЕЙ ІСТЕЙТ» не відчужував ОСОБА_11 , крім того не звертався до нотаріуса за посвідченням підпису на протоколах загальних зборів учасників про вихід зі складу учасника товариства ТОВ «КЕЙ ІСТЕЙТ».
Від державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу ОСОБА_9 на усний запит ОСОБА_10 отримана відповідь, що будь-яких нотаріальних дій за період з 03.04.2018 року по 11.04.2018 року за участю ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 не вчинялись.
Вказана інформація отримана під час досудового розслідування спростовує законність набуття права власності ОСОБА_11 на частки учасника у статутному капіталі підприємства ТОВ «КЕЙ ІСТЕЙТ».
Також в ході допиту ОСОБА_10 повідомив, що на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 знаходяться невідомі йому особи, зокрема, громадянин ОСОБА_6 , який представляється власником об`єкта і виставляє охорону на об`єкті тощо.
Після перегляду інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, стало відомо про те, що на даний час за ОСОБА_6 зареєстроване право власності на комплекс за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 05.04.2018 року за реєстровим № 103.
Право власності на об`єкт до ОСОБА_6 перейшло від ТОВ «ПЕТРІКОР ТРАНС» місцезнаходження: м. Дніпро, провулок Біологічний, буд.2а, офіс 3, а до ТОВ «ПЕТРІКОР ТРАНС» право власності в той же день (05.04.2018 року) перейшло від ТОВ «КЕЙ ІСТЕЙТ» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 .
Договір від імені ТОВ «КЕЙ ІСТЕЙТ» підписано ОСОБА_11 , який начебто є директором ТОВ «КЕЙ ІСТЕЙТ».
За даним фактом 12.04.2018 року було розпочато досудове розслідування, відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000899 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК.
Задовольняючи клопотання слідчого та накладаючи арешт на вищевказане нерухоме майно, слідчий суддя погодився з твердженням слідчого, що з метою забезпечення збереження речового доказу по даному кримінальному провадженню, який виступає предметом вчинення кримінального правопорушення застосування такого запобіжного заходу є необхідним.
З такими висновками слідчого судді погоджується і суд апеляційної інстанції, вважає їх обґрунтованими та такими, що узгоджуються з матеріалами, дослідженими в судовому засіданні.
Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які… містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно пунктів 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Перевіряючи рішення слідчого судді на відповідність вказаним вимогам процесуального закону, апеляційний суд приходить до висновку про законність оскаржуваної ухвали, оскільки є обґрунтовані підстави вважати, що зазначене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, а саме може бути об`єктом кримінально протиправних дій, що відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК є підставою для накладення арешту на таке майно, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги третьої особи щодо невідповідності майна критеріям речового доказу є неприйнятними.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину (ч. 1 ст. 170 КПК).
Апеляційний суд приймає до уваги показання потерпілого ОСОБА_10 , який був одноосібним директором та засновником підприємства, яке було власником об`єктом нерухомого майна на яке накладено арешт, згідно яких він не відчужував свої права у ТОВ «КЕЙ ІСТЕЙТ», підпис на відповідному договорі не ставив, печатка не належить підприємству.
Також з матеріалів вбачається, що договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «КЕЙ ІСТЕЙТ» укладений в простій письмові формі, без нотаріального посвідчення /а.п.19/.
Судом також враховується письмова відповідь державного реєстратора-приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу ОСОБА_9 , згідно якої будь-яких нотаріальних дій за період з 03.04.2018 року по 11.04.2018 року щодо/за участю ОСОБА_10 , не вчинялись.
Вказані обставини дають підстави прийти до висновку, що об`єкт нерухомого майна, а саме: єдиний майновий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК, може бути об`єктом кримінально протиправних дій і наявні розумні підозри вважати, що воно є доказом злочину.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, тому посилання апелянта не відсутність правових підстав для накладення арешту не ґрунтуються на положеннях кримінального процесуального закону та фактичних обставинах даного кримінального провадження.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК).
З огляду на неодноразове відчуження вказаного нерухомого майна в короткий проміжок часу, об`єктивно існує ризик його подальшого відчуження або перетворення, тому накладення арешту шляхом накладення заборони користування, відчуження та розпорядження, в тому числі і вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо даного майна, є обґрунтованим, розумним та співрозмірним обмеженням права власності завданням кримінального провадження.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про істотне порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону, оскільки розглянув клопотання слідчого без повідомлення власника майна про час та дату судового розгляду, апеляційний суд не може розцінити як безумовну підставу для скасування оскаржуваної ухвали, враховуючи наявність у даному кримінальному провадженні підстав для застосування такого заходу забезпечення, а також законодавчо передбачену можливість для проведення такого розгляду (ч. 2 ст. 172 КПК).
Посилання третьої особи, як на підставу для скасування ухвали відсутність постанови слідчого/прокурора про визнання вказаного майна речовим доказом, відповідно до ст. ст. 98, 100, 110 КПК, апеляційний суд вважає неприйнятними, оскільки підставою для накладення арешту на майна відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК є відповідність такого майна критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК. Імперативної норми, яка б зобов`язувала накладати арешт на речові докази або навпаки відмовляти в задоволенні таких клопотань виключно за наявності або відсутності відповідної постанови, кримінальний процесуальний закон не містить і не пов`язує рішення слідчого судді з постановою слідчого/прокурора.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , що договір купівлі-продажу частки статутного капіталу товариства були посвідчені приватним нотаріусом ОСОБА_9 , проте орган досудового розслідування не витребував у нотаріуса відповідних документів, а пославшись на відповідь, отриману на усний запит, прийшов до висновку, що будь-яких нотаріальних дій за участю ОСОБА_10 в період з 03 по 11 квітня 2018 року не вчинялось, у зв`язку з чим вважає такі висновки слідства сумнівними, а також, що в клопотанні слідчого та ухвалі слідчого судді відсутні відомості про відповідність вказаного нерухомого майна критеріям речового доказу, апеляційний суд з огляду на вищевикладене вважає надуманими і такими, що не можуть бути задоволеними.
Беручи до уваги, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане майно є доказом злочину, передбаченого ст. 190 КК, а також необхідність проведення ряду слідчих та інших процесуальних дій для встановлення обставин, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК, чому і має сприяти застосування таких заходів, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що для забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та для запобігання ризикам приховування, перетворення та відчуження вказаного майна, які об`єктивно існують у разі незастосування такого заходу, накладення арешту на вказане майно є обґрунтованим та законним.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування не встановлено, а відтак відповідні апеляційні вимоги третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 310, 405, 407, 422 КПК, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2018 року про арешт майна, а саме: єдиного майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

_____________________ ______________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4