Справа №487/5688/16-к 20.09.2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2016 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000070.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання начальника СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку 16.11.2016 р. домоволодіння АДРЕСА_1 , з метою його збереження та забезпечення спеціальної конфіскації.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання начальника СВ Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївської області про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку 16.11.2016 р. за місцем фактичного мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , яке негайно повернути власникам ОСОБА_9 та ОСОБА_5 .
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
На обґрунтування апеляційних вимог представник власника майна ОСОБА_6 зазначає, що ОСОБА_5 зі своєю дружиною ОСОБА_10 проживають у домоволодінні, де проводився обшук і, все майно, що знаходилось у ньому на час проведення обшуку, належало останнім на праві спільної сумісної власності.
На думку апелянта органом досудового розслідування не доведено, що існує обґрунтована підозра у вчиненні такого кримінального правопорушення, який був би підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження та потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться у клопотанні.
Зазначає, що матеріалами досудового розслідування не підтверджено жодним доказом того, що ОСОБА_5 є організатором надання послуг у сфері грального бізнесу, крім того, останній та його дружина ОСОБА_9 не мають жодного процесуального статусу у даному кримінальному провадженні, і ухвала слідчого судді не містить інформації про підозру та її обґрунтованість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.
Вважає, що слідчий суддя не дотримався додержання прав, свобод та інтересів осіб, не перевірив необхідність втручання у права і свободи особи, на його думку прокурором і слідчим не доведено наявності трьох необхідних складових (ч. 2 ст. 132 КПК України) для застосування заходів забезпечення.
З урахуванням того, що майно фактично було тимчасово вилученим, про що зазначено у мотивувальній частині ухвали, апелянт вважає, що не повідомлення всіх учасників судового провадження, є порушенням права власників арештованого майна надати свої пояснення в суді та спростувати доводи сторони обвинувачення.
Вказує, що арештоване майно не є знаряддям вчинення злочину, оскільки не зберегло на собі слідів будь-якого злочину та не містить інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, спеціальна конфіскація не може бути застосована до вказаного майна, яке є власністю ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , оскільки в судовому порядку не встановлено та підтверджено того, що вони набули таке майно від підозрюваного, обвинуваченого, особи, яка переслідується за вчинення суспільно-небезпечного діяння чи іншої особи безоплатно, за ринкову ціну або за ціну вищу чи нижчу ринкової вартості і знали або повинні були могли знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у п. 1-4 ч.1 ст. 92-2 КК України.
Також жодних ризиків та доказів того, що незастосування арешту на майно призведе до його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, чи передачі немає в матеріалах кримінального провадження і про це не зазначено в ухвалі слідчого судді.
Вилучення паспортів є грубим порушенням ст. 33 Конституції України. Вилучення та арешт документів, блокнотів є порушенням ч. 4 ст. 173 КПК України, вилучення державних актів на земельні ділянки, є порушенням ст. 41 Конституції України.
Апелянт вказує на те, що в порушення п. 3 ч. 1 ст. 71 КПК України, слідчим та слідчим суддею не зазначено документи, які підтверджують право власності на вказане майно, що було арештоване або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
18.11.2016 р. начальник СВ Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Миколаївської області ОСОБА_11 , в рамках здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, звернувся до слідчого судді з клопотанням, про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку житлових приміщень за адресою АДРЕСА_1
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що з матеріалів вбачається, що 06.02.2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 203-2 КК України внесені відомості про те, що невстановлені особи організували злочинну діяльність у сфері грального бізнесу.
14.05.2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 203-2 КК України внесені відомості про те, що 14.05.2016 р. невстановлена особа, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , займалась гральним бізнесом.
Врахувавши, що, виявлені та вилучені в ході обшуку предмети, відповідно до ст. 98 КПК України є речовими доказами, були підшукані, виготовлені, пристосовані та використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, тобто відповідають критеріям п. 4 ст. 96-1 КК України, слідчий суддя зазначив, що є достатні підстави вважати, що вилучене майно підлягатиме спеціальній конфіскації.
Незастосування арешту на вилучене в ході обшуку майно може привести до його зникнення, втрати або пошкодження, що може позбавити можливості використати його, як доказ у кримінальному провадженні, перешкодити швидкому, повному та неупередженому розслідуванню, а також притягненню до відповідальності кожного, хто вчинив кримінальне правопорушення, в міру своєї вини, а тому дійшов висновку про обґрунтованість клопотання та наявність достатніх підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаних у клопотанні речей.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши надані матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
16.02.2017 р. до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді, яка ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 21.02.2017 р. повернута апелянту.
26.07.2017 р. ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ухвала судді Апеляційного суду Миколаївської від 16.02.2017 р. про повернення скарги ОСОБА_6 скасована з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 309 КПК України, ухвали слідчого судді, у тому числі, і ухвали про арешт майна або відмову в ньому, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку лише під час досудового розслідування.
За змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування закінчується закриттям кримінального провадження або направлення до суду обвинувального акту.
Під час апеляційного розгляду прокурор повідомив, що обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню направлено до суду першої інстанції і вже відбулось підготовче судове засідання.
Відповідно копії ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.08.2017 р., в Заводському районному суді м. Миколаєва відбулось попереднє судове засідання, під час якого, окрім інших питань, вирішувалось питання про скасування арешту на певне майно, накладеного ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.11.2016 р., тобто тією ухвалою що оскаржується.
Враховуючи, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню закінчено, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості подальшого розгляду в апеляційному порядку апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_5 . ОСОБА_6 на оскаржену ним ухвалу слідчого судді.
Главою 31 КПК України не врегульовано питання щодо повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, поданої після закінчення досудового розслідування.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, застосовуючи засаду кримінального провадження законність, апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді підлягає закриттю.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2016 року про накладення арешту на майно, закрити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді
_____________________ _________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3