Справа №487/4685/16-к 19.09.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/784/569/17 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 296 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 вересня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0003230 за апеляційною скаргою прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Миколаєва, громадянку України, яка має середньо спеціальну освіту, заміжню, яка має двох неповнолітніх дітей, непрацюючу, раніше не судиму, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Миколаєва, громадянку України, яка має вищу освіту, розлучену, яка має двох неповнолітніх дітей, працюючу провізором ТОВ «ВКФ «Медпрепарати», раніше не судиму, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 ,

- визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 296 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення нею злочину.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисник ОСОБА_9 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2017 року стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_7 скасувати, ухвалити новий вирок, яким: визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 296 КК України та призначити 3 роки позбавлення волі зі звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 296 КК України та призначити 3 роки позбавлення волі зі звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2017 року ОСОБА_8 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 296 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення нею злочину.
ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, і призначено покарання на підставі ст. 53, 69 КК України у виді штрафу у розмірі 510 грн.
Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Вважає, що вирок суду стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Стверджує, що, в порушення вимог ст. 94 КПК України, суд оцінив докази без належного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, не навів у вироку переконливих мотивів, з яких він відкинув докази обвинувачення, а тому висновок суду першої інстанції, на переконання апелянта, не відповідає фактичним даним, дослідженим судом в ході розгляду справи.
Зазначає, що в основу ухвалення вироку про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, судом покладено покази обвинувачених, які свою вину у вчиненні інкримінованого їм злочину не визнали.
Вказує, що висновки суду про те, що ОСОБА_7 залишилась одна, будучи незадоволеною діями працівників кафе через відмову в замовленні, стала вчиняти хуліганські дії, зокрема висловлювати образи та псувати книгу скарг є невірними та не відповідають дійсності.
Стверджує, що суд надаючи оцінку показам свідків дійшов невірного висновку про те, що працівники закладу та охоронці, які прибули на виклик, намагалися затримати ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Дії цих осіб, як вважає апелянт, були спрямовані на припинення хуліганських дій ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , а опір останніми вчинявся з мотивів явної неповаги до суспільства.

Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 зазначає:

що в її діях та діях ОСОБА_7 відсутні ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони складу хуліганства, відсутній обов`язкова ознака особлива зухвалість;

що ОСОБА_7 не мала ніякого прямого чи непрямого умислу на скоєння будь-яких хуліганських дій;

що стороною обвинувачення взагалі не доведено, які хуліганські дії вона скоїла;

що тілесні ушкодження у бармена ОСОБА_11 утворилися не під час здійснення самих нібито хуліганських дій, а під час блокування дверей, коли вона з ОСОБА_7 хотіли вийти на вулицю до дітей;

що тілесних ушкоджень у працівників ТОВ «Явір 2000 - Палтава» немає;

що показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 не можуть вважатися достовірними, тому що вони суперечать показанням один одного;

що факт алкогольного сп`яніння не було зазначено або зафіксовано працівниками поліції, які приїхали на виклик;

що не відповідає дійсності і той факт, що вона і ОСОБА_7 знаходилися в стані алкогольного сп`яніння;

що спецовніца була розбита випадково;

що збиток був відшкодований на місці, і у адміністрації на той момент до неї та обвинуваченої ОСОБА_7 претензій ні матеріального, ні морального характеру не було.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
За вироком суду 12 липня 2016 року приблизно о 14.30 год. обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які є рідними сестрами, разом зі своїми дітьми та із знайомою зайшли в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де ОСОБА_7 замовила офіціанту напої.
Після відмови адміністратора кафе в обслуговуванні замовлення, знайома з дітьми, потім ОСОБА_8 пішли з кафе, а ОСОБА_7 , залишившись за столиком та отримавши від адміністратора книгу скарг, влаштувала сварку з адміністратором, іншим персоналом кафе «Пекін», стала грубо порушувати громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, знищила майно, а саме: посуд кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Після цього, ОСОБА_7 , припинивши хуліганські дії, направилася до виходу з кафе, ігноруючи вимогу працівників кафе сплатити вартість знищеного посуду.
Також, судом встановлено, що після припинення хуліганства, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яка повернулася до кафе за сестрою, стали чинити опір працівникам кафе, а потім представникам охоронної фірми як протидію їх затриманню.
Під час опору ОСОБА_7 та ОСОБА_8 завдали побої та нанесли тілесні ушкодження бармену кафе «Пекін» ОСОБА_15 , охоронцям ТОВ «Явір 2000 Полтава». Після чого за викликом прибув наряд поліції.
Окрім того, згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 органами досудового розслідування обвинувачувались за ч. 3 ст. 296 КК України, тобто у хуліганстві (грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю), вчиненому групою осіб, та яке пов`язане з опором представникові влади або представникові громадськості, які виконували обов`язки з охорони громадського порядку, чи іншим громадянам, які припиняли хуліганські дії, за таких обставин.
12 липня 2016 року приблизно о 14.30 год. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , знаходячись в кафе «Пекін», розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Погранична, 23-В, умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства, влаштували сварку з адміністратором, а також іншим персоналом кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в ході якої грубо порушували громадський порядок та нехтуючи встановленими правилами поведінки для відвідувачів кафе, висловлювались на адресу вищевказаних осіб нецензурною лайкою, демонструючи свою зневагу до існуючих правил та встановлених норм поведінки.
В ході вчинення вказаних хуліганських дій ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 грубо порушували громадський порядок, що супроводжувалось завданням побоїв та нанесенням тілесних ушкоджень бармену кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСОБА_15 , знищенням майна, а саме: посуду кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Вказані хуліганські дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 призвели до тривалого припинення нормальної діяльності кафе.
Хуліганські дії намагались припинити адміністратор, бармен, офіціант, бухгалтер кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », роблячи останнім зауваження та закликаючи їх до порядку, однак, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на зауваження не реагували та ігноруючи вимоги персоналу закладу чинили опір та уперто тривалий час продовжували вчиняти хуліганські дії. В подальшому адміністратор кафе «Пекін» викликала охорону ТОВ «Явір 200 Полтава», після їх приїзду ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 не припиняли грубо порушувати порядок, шляхом нанесення побоїв та тілесних ушкоджень бармену кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 », охоронці намагались припинити хуліганські дії, однак ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 стали чинити опір їх спробам припинення вищевказаних дій, шляхом побиття та нанесення останнім тілесних ушкоджень. Після чого адміністратор викликала співробітників поліції.
Оцінивши докази, суд першої інстанції прийшов до висновку, що пред`явлене обвинувачення відносно ОСОБА_8 - в цілому, а відносно ОСОБА_7 - в частині кваліфікуючих ознак, - не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.
Грубе порушення громадського порядку у кафе з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю (із знищенням майна), за висновками суду, скоїла лише ОСОБА_7 .
Наступні дії обвинувачених, пов`язані із застосуванням погроз, образ та фізичного насилля, є опором, який чинився ними як протидія затриманню, та який мав місце після припинення хуліганства, вчиненого ОСОБА_7 , а тому ці дії, як вчинені не з хуліганських мотивів, не утворюють складу злочинів, визначених у ст. 296 КК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційний скарзі, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинувачених та захисника, які заперечували проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає скаргу прокурора такою, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ст. 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Положеннями ст. 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Однак, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону під час розгляду кримінального провадження.

Так, суд першої інстанції, допитавши обвинувачених у вироку фактично виклав перелік доказів та їх зміст, а саме:

показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_19 ;

висновок експерта №1165 від 13 липня 2016 року;
протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 9 серпня 2016 року
довідку щодо вартості спецовниці;
копію договору від 30 листопада 2015 року.
Виклавши докази, надані сторонами кримінального провадження, суд першої інстанції, не надавши їм оцінки.
Ухвалюючи дане рішення не було надано оцінки кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку відповідно до положень ст. 94 КПК України, а було лише викладено зміст наданих доказів, відокремлено один від одного.
В свою чергу, оцінка доказі полягає у тому, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження оцінює кожний доказ окремо та в сукупності. Крім того, оцінка доказів передбачає аналіз його змісту або відомостей, які містяться у ньому шляхом зіставлення зі змістом інших доказів на предмет, чи узгоджуються вони між собою чи ні.
До того ж, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме, обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.
Натомість, як слідує зі змісту вироку, показання свідків викладені лише в тій частині, які обвинувачують ОСОБА_7 , тоді коли інша частина показань залишена поза увагою суду, без надання їм належної оцінки, як окремо, так і в цілому. Що стосується інших доказів, наданих сторонами кримінального провадження, то вбачається односторонність їх дослідження, а саме, надання оцінки доказам сторони обвинувачення та поверхове, без надання належної оцінки, дослідження доказів, наданих стороною захисту, що призвело до неповноти судового розгляду справи, під час якого залишилися недослідженими обставини, перш за все, мотиви та мета дій обвинуваченої, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Окрім того, як слідує із змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції виправдавши ОСОБА_8 за відсутністю ознак злочину, передбаченого ч. 3 ст. 296 КК України, разом з тим, у формулюванні обвинувачення, визнав доведеним, що після припинення хуліганства, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яка повернулася до кафе за сестрою, стали чинити опір працівникам кафе, а потім представникам охоронної фірми як протидію їх затриманню. Під час опору ОСОБА_7 та ОСОБА_8 завдали побої та нанесли тілесні ушкодження бармену кафе «Пекін» ОСОБА_15 , охоронцям ТОВ «Явір 2000 Полтава».
Таким чином, аналізуючи зміст зазначеного вироку суду, суд апеляційної інстанції вважає, що його зміст не відповідає вимогам законності, обґрунтованості та вмотивованості. Однією із умов прийняття законного судового рішення є неухильне дотримання судом встановлених законом вимог до його форми та змісту. Обґрунтованість вироку полягає в тому, що в ньому повинні бути відображені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду, які відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, які дослідженими в судовому засіданні та оцінені відповідно до вимог с. 94 КПК України. Вмотивованість полягає в наведені належних і достатніх мотивів та підстав, які свідчать про переконання суду в достовірності зібраних та досліджені у судовому розгляді доказів, на яких ґрунтуються висновки суду стосовно всіх питань. В порушення зазначених вимог, судом першої інстанції не було досліджено та надано оцінки всім доказам по справі як окремо та і в їх сукупності, а також не наведено мотиви та підстави прийняття одних доказів та не прийняття інших, допущено протиріччя у висновках.
За таких обставин, вирок суду не можна вважати законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому він підлягає скасуванню.
Оскільки судом першої інстанції не були належним чином оцінені обставини, шляхом дослідження доказів, наданих сторонами кримінального провадження, а також допущені неприпустимі протиріччя у висновках, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч. 3 ст. 404 КПК України, позбавлений процесуальної можливості повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, оскільки вони були неналежно досліджені та неоцінені судом першої інстанції.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.
Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.
Враховуючи наведені положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження, а саме, законності, безпосередності дослідження показань, речей і документів, суд позбавлений можливості постановити остаточне рішення, а тому ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду судом першої інстанції.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, в частині скасування вироку.

У зв`язку із скасуванням вироку з процесуальних підстав, питання щодо доведеності чи недоведеності обвинувачення, достовірності або недостовірності доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, тощо, апеляційним судом не перевіряються, відповідно до приписів ч. 2 ст. 415 КПК України.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального й кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, перш за все щодо мотиву дій обвинуваченої, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, перевірити доводи викладені у запереченнях на апеляційну скаргу та, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.
Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 408, 409, 412, 415, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2017 року, відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: