Справа № 302/249/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

24.01.2018 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/48/2018 за апеляційною скаргою прокурора Міжгірського відділу Хустської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 13.06.2017.
Цією ухвалою до ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Синевір Міжгірського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, пенсіонера, одруженого, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку по місцю проживання під наглядом психіатра та терапевта.
Запобіжним заходом щодо ОСОБА_9 залишено поміщення до психіатричного закладу із звичайним наглядом, речові докази постановлено знищити.
Суд першої інстанції визнав установленим, що приблизно о 12:00 21.01.2016 у будинку АДРЕСА_2 власник будинку ОСОБА_10 , розпивав спиртне і примушував вжити спиртне ОСОБА_9 .. Оскільки ОСОБА_9 відмовлявся, між ними виникла сварка, далі штовханина, а в решті бійка під час якої ОСОБА_10 виштовхав ОСОБА_9 на подвір`я. Там ОСОБА_9 підняв вибитий ним з руки ОСОБА_10 кухонний ніж і з метою вбивства став наносити ним останньому удари по тілу. Під час боротьби вони впали на вкриту снігом землю, але ОСОБА_9 продовжував наносити ОСОБА_10 удари ножем. Загалом ОСОБА_9 , окрім синця на обличчі зліва, спричинив йому двадцять колото-різаних ран, якими пошкодив життєво важливі органи, і це призвело до масивної зовнішньої кровотечі та шоку, який став причиною смерті ОСОБА_10 ..
Після цього ОСОБА_9 позамітав віником сліди крові на снігу, затягнув ОСОБА_10 у його будинок, а сам пішов додому, викинувши дорогою віник у річку.
Приймаючи рішення про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання під наглядом психіатра та терапевта, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 115 КК України у стані осудності, до постановлення вироку захворів на психічну хворобу, має судинну деменцію, ішемічну хворобу серця, перебуває у важкому соматичному стані, потребує часткового стороннього догляду і нагляду, не виявляє агресії, не представляє суспільної небезпеки, перебуває під наглядом у стаціонарі обласної психіатричної лікарні.
Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати і постановити нову, якою застосувати щодо ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Посилається на висновок стаціонарної комісійної судово-психіатричної експертизи № 170 від 09.11.2016, п.15 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 03.06.2015 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» і зазначає, що відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК України тип психіатричного закладу до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану так і з характеру вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння.
Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст ухвали, доводи апеляційної скарги, промову прокурора на часткове підтримання апеляційних вимог, заперечення проти них захисника, провів судові дебати, дослідив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи сторін і вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Згідно зі статтею 362 КПК України якщо під час судового розгляду будуть встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про зміну порядку розгляду і продовжує судовий розгляд згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
При визначенні виду примусових заходів медичного характеру, згідно з ч.1 ст. 94 КК України, є обов`язковим врахування: 1) характеру і тяжкості захворювання; 2) тяжкості вчиненого діяння; 3) ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.
Примусовий захід медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги, який застосував щодо ОСОБА_9 суд першої інстанції, передбачений ч.2 ст. 94 КК України і, відповідно до неї, може бути застосований судом щодо особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо вона за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.
Примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, на застосуванні якого щодо ОСОБА_9 наполягає прокурор в апеляційній скарзі, передбачений ч.3 ст. 94 КК України і, відповідно до неї, може бути застосований судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.
Щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, судом, відповідно до ч.5 ст. 94 КК України, може бути застосована госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.
У п.15 постанови № 7 від 03.06.2005 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру» Пленум Верховного Суду України вказав, що для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до висновку проведеної на стадії досудового розслідування в Закарпатській обласній психіатричній лікарні амбулаторної судово-психіатричної експертизи (висновок № 38 від 03.03.2016), ОСОБА_9 в період інкримінованих йому дій і на час проведення експертизи психічним захворюванням не страждав, ознак тимчасового розладу психічної діяльності не виявляв, міг розуміти значення своїх дій та керувати ними і застосування примусових заходів медичного характеру не потребував (т.1 а. 240-244).
Стаціонарна судово-психологічна експертиза, призначена судом першої інстанції і проведена в КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (акт № 95 від 13.07.2016) дійшла висновку, що на момент інкримінованих йому дій ОСОБА_9 у стані фізіологічного афекту, а також іншому емоційному стані, який міг би суттєво вплинути на його свідомість та діяльність, не перебував, але має виражені органічні порушення в кіркових відділах лобних областей, які могли суттєво вплинути на його психічний стан на момент інкримінованих йому дій. Але це питання відноситься до компетенції експертів - психіатрів (т.3 а.113-115).
Призначена у зв`язку з цим стаціонарна комплексна судова психолого-психіатрична експертиза, проведення якої суд доручив експертам Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні, дала висновок інший (висновок № 170 від 09.11.2016), ніж амбулаторна судово-психіатрична експертиза, проведена в Закарпатській обласній психіатричній лікарні: а саме, що ОСОБА_9 в період інкримінованих йому дій і на час проведення експертизи страждав і страждає хронічним психічним захворюванням у формі деменції змішаного кірково-підкіркового типу, не міг і не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. У цьому ж висновку вказано, що у стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності ОСОБА_9 у період інкримінованих йому дій не перебував (т.3 а. 144-148).
Отже, суд першої інстанції, пославшись на висновок стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, проведеної експертами Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні (висновок № 170 від 09.11.2016), інші матеріали кримінального провадження, дійшов висновків, які з них не випливають, і навівши в ухвалі норми кримінального процесуального закону та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, прийняв рішення, яке їм суперечить.
Вирішуючи питання про вид примусових заходів медичного характеру, застосування яких потребує ОСОБА_9 , Апеляційний суд виходить з того, що він страждає хронічним психічним захворюванням у формі деменції змішаного кірково-підкіркового типу (Деме?нція (лат. dementia безумство) синдром стійкого порушення когнітивних функцій в результаті органічного ураження мозку), низкою інших хвороб, вказаних у висновках експертів, у тому числі ішемічною хворобою серця; вчинив особливо тяжке суспільно небезпечне діяння заподіяння смерті іншій людині шляхом нанесення ножем двадцяти колото-різаних ран; враховує думку експертів-психіатрів Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні, викладену у висновку № 170 від 09.11.2016, і вважає, що ОСОБА_9 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Решту рішень, зазначених в ухвалі Хустського районного суду від 13.06.2017 щодо ОСОБА_9 , не оскаржено, отже для задоволення апеляційних вимог потреби у її скасуванні в повному обсязі, немає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, Апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу задовольнити частково.
Ухвалу Хустського районного суду від 13.06.2017 щодо ОСОБА_9 в частині визначення виду примусових заходів медичного характеру скасувати.
Застосувати щодо ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
В решті ухвалу Хустського районного суду від 13.06.2017 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена касаційним порядком безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: