АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/789/235/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.366 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

при секретарі ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Тернопільської області кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської області на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 14 червня 2016 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр. України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з вищою освітою, раніше не судимого,
визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України (в редакції Закону від 13 травня 2014 року) та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок місцевого суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_6 за ч.2 ст. 366 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права займати керівні посади підприємств, установ, організацій, діяльність яких пов`язана із виконанням організацій розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на 2 роки.
Посилається на те, що дії ОСОБА_6 органами досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 366 КК України, а його вина повністю доводиться доказами, зібраними під час досудового розслідування.
Так, судом не взято до уваги докази, які могли вплинути на його висновки, які містять істотні суперечності, не відповідають обставинам кримінального провадження та під час судового розгляду залишились недослідженими обставини, які можуть мати значення для ухвалення законного рішення.
Зазначає, що суд виправдав ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що підроблений лист не можна визнати офіційним документом, оскільки він не відповідає вимогам ДСТУ 4163-2003. Проте, прокурор вважає, що даний лист має всі ознаки офіційного документу, передбаченого ст. 358 КК України.
Зауважує, що суд взяв до уваги висновки двох експертних досліджень № 964/14-22 від 29 серпня 2014 року та № 291/15-22 від 19 червня 2015 р., однак повинен був визнати їх недопустимими, оскільки доказом може бути лише висновок експерта.
Крім цього, вказує, що суд вибірково зазначає у вироку лише частину доказів, а показання осіб є неточними та неповними. Сторона обвинувачення наголошує на тому, що обвинувачений ОСОБА_6 не заперечив факт підписання листа, але заперечив факт перебування у приміщенні нотаріуса. Проте суд безпідставно відкинув всі інші докази винуватості обвинуваченого та взяв до уваги лише його твердження як доказ невинуватості ОСОБА_6 .
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить апеляційну прокурора залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_6 -без змін.
Вказує, що суд повно, всебічно та об`єктивно перевірив та дослідив всі зібрані по справі докази та оцінив їх в сукупності, вірно прийшов до переконання, що обвинувачення ґрунтується на припущеннях, які не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку. Стверджує, що доказами сторони обвинувачення не доведено, що ОСОБА_6 підробив зазначений у матеріалах справи документ - лист, який не є офіційним документом. Вважає, що вирок суду є законним, суд прийшов до вірного висновку про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, так як вважає, що в діях обвинуваченого наявний склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 366 КК України, обвинуваченого та його захисника, які вважають вирок місцевого суду законним та обгрунтованим, а тому просять залишити його без змін, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.
Суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Положеннями статті 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Згідно з ч.1 ст.368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, крім іншого, повинен вирішити: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Суд першої інстанції, оцінивши кожний доказ, наданий як стороною обвинувачення, так і стороною захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що ним вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачується.
Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, з огляду на наступне.
Згідно з п.1 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.
Ухвалюючи виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що сформульоване обвинувачення за ч.2 ст.366 КК України є неконкретним та не дає змогу встановити, чи дійсно мали місце інкриміновані йому злочини, а також встановити фактичні обставини їх вчинення.
Зокрема, як вірно встановив суд першої інстанції, із суті висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у складанні службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, які спричинили тяжкі наслідки, тобто за ч.2 ст.366 КК України, незрозуміло, у якій спосіб саме по собі виникнення умислу у ОСОБА_6 на складання і видачу завідомо неправдивих документів спричинило і тяжкі наслідки. Сформульоване обвинувачення також не містить прямої вказівки на те, якими саме діями ОСОБА_6 були спричинені збитки на суму 51 тис. дол. США, що станом на 01 вересня 2014 р. згідно курсу Національного банку України становило 668 819.7 грн., кому взагалі такі збитки були завдані і в чому вони полягають (знищення, пошкодження, розтрата, привласнення, заволодіння майна тощо) і яка природа самого розміру збитків).
Такий висновок суду узгоджується із правовим висновком, викладеним в постанові ВСУ від 20.06.2013 року №-15кс13, згідно якого характерними особливостями основного складу злочину, передбаченого частиною першою статті 366 КК, є те, що склад цього злочину формальний, тобто злочин визнається закінченим із моменту вчинення зазначених у диспозиції чотирьох видів дій: а) складання службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів; б) видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів; в) внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей; г) інше підроблення службовою особою офіційних документів. Мотив і мета не є обов`язковими ознаками цього складу злочину, але, залежно від конкретних мотивів і, що головне, мети його вчинення, можуть мати інше кримінально-правове значення, отримати інакшу кримінальну-правову оцінку (наприклад, кваліфікуватися як готування до вчинення іншого, здебільш більш тяжкого, злочину). Особливістю цього діяння є й те, що норма закону (стаття 366 КК) не передбачає кримінальної відповідальності за наступне використання підроблених офіційних документів.
Частиною другою статті 366 КК передбачена кримінальна відповідальність за вчинення зазначених видів службового підроблення, якщо вони спричинили тяжкі наслідки, визначення яких дається у примітці до статті 364 КК, - матеріальні збитки, що у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподаткований мінімум доходів громадян. Кримінальна відповідальність за цей злочин настає у разі, коли службове підроблення призвело до спричинення реальної майнової шкоди і ця шкода перебуває у прямому (безпосередньому) причинному зв`язку (зв`язку взаємозалежності) саме зі службовим підробленням.
Шкода охоронюваним законом інтересам заподіюється, як правило, не самим по собі підробленням офіційних документів, а внаслідок використання їх. Використання підроблених офіційних документів, як зазначено вище, не є конструктивною ознакою службового підроблення, тому визначення (встановлення) причинного зв`язку між службовим підробленням та тяжкими наслідками залежить від того, ким саме - іншою особою чи самим підробником, в якому значенні, з якою метою використовуються ці документи. Якщо підроблені офіційні документи використовує особа, що їх підробила, як засіб (спосіб, умови) вчинення іншого злочину, у часі підробила їх раніше, усвідомлює, як правило, що підроблення документів є етапом (частиною) злочинної поведінки чи необхідною дією для скоєння іншого посягання, внаслідок чого буде досягнуто кінцевої мети всієї злочинної поведінки, то таке службове підроблення не може (не повинно) кваліфікуватись як таке, що спричинило тяжкі наслідки.
Крім цього, із змісту обвинувачення вбачається, що одним з аргументів його є визнання листа, підписаного ОСОБА_6 , офіційним документом.
Як вірно зазначено у вироку місцевого суду, безпосереднім предметом кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.366 КК України (в редакції Закону від 13.05.2014 року) є офіційний документ, що складається і видається службовими особами органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які посвідчують конкретні факти й події, що мають юридичне значення, складені належним чином за формою і мають необхідні реквізити (штамп, печатку дату, номер, дату, підпис).
В примітці до редакції ст.358 КК України (в редакції Закону від 11.06.2009 року) зазначено, що під офіційним документом у цій статті та статтях 357, 366 КК України, слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми самоврядування, обєднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, в тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та передбачені законом реквізити.
Аналогічна позиція викладена у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 25 квітня 2013 року у справі №5-10кс13, яка передбачає, що враховуючи нормативне визначення службового підроблення, офіційними документами визнаються ті з них, що складаються і видаються службовими особами від імені органів державної влади, органів самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ та організацій незалежно від будь-якої форми власності, які посвідчують певні факти і події, що мають правове значення. Ці документи мають бути належним чином складені за формою та містити необхідні реквізити.
Крім того, згідно правової позиції ,викладеної у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 09 липня 2015 року у справі № 5-50кс15, встановлено, що при встановленні ознак офіційного документа як предмета злочину слід керуватися такими критеріями: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її професійної чи службової компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер- - підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти та мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків. Невідповідність документа хоча б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.
Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом, тобто особою повинна усвідомлюватися суспільна небезпечність характеру свого діяння, передбачатися суспільно небезпечні наслідки такого діяння та бажання їх настання.
Розглядаючи по суті обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.366 КК України, зокрема у складанні завідомо неправдивих офіційних документів, що спричинило тяжкі наслідки, а саме листа від 30 травня 2008 р. про погашення позики та повне виконання іпотекодавцем ОСОБА_9 своїх зобовязань по кредитному договору, судом проаналізовано наслідки зазначеної дії.
Так, місцевий суд правильно зазначив, що зміст листа, підписаного ОСОБА_6 , не відповідає вимогам ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 року №55, а саме відсутності у даному листі дати та реєстраційного індексу документа (його порядкового номера, який можна доповнювати за рішенням організації індексом справи за номенклатурою справ, інформацією про кореспондента, виконавця тощо). Відсутність зазначених обов`язкових реквізитів з врахуванням правових позицій Верховного Суду України, однозначно свідчать про неможливість визнання судом цього документа офіційним документом, а відповідно неможливість визнання особи винуватою у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.366 КК України з наведених підстав.
Таким чином, колегія вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що представленими стороною обвинувачення доказами, які досліджені судом та проаналізовані на предмет належності та допустимості, не доводиться винуватість ОСОБА_6 у складанні та видачі завідомо неправдивих документів - а саме листа від 30 травня 2008 р. про погашення позики та повне виконання іпотекодавцем ОСОБА_9 своїх зобовязань по кредитному договору.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог закону, надавши оцінку кожному доказу сторони обвинувачення окремо та в сукупності з іншими доказами, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 з підстав, наведених у вироку.
Не спростовується такий висновок суду першої інстанції і доводами поданої апеляційної скарги про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
З урахуванням наведеного, колегія суддів залишає виправдувальний вирок суду без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури Тернопільської обл. залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 14 червня 2016 р., яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2