справа № 165/1943/16-к
п/с 1-кп/164/17/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2017 року. Смт. Маневичі.
Маневицький районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
У судовому провадженні перебуває обвинувальний акт по вищевказаному кримінальному провадженню.
Прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , яке мотивував тим, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 286, ч.1 ст. 125, ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 342, ч.2 ст. 345 КК України. Передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України ризик переховуватися від суду обґрунтував тим, що ОСОБА_5 середнього віку та не має суттєвих вад здоров`я, раніше неодноразово судимий, маючи не зняту та не погашену судимість за вироком Івано Франківського міського суду від 16 липня 2015 року, яким його засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки. ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні під час вказаного випробувального терміну двох злочинів невеликої тяжкості, двох злочинів середньої тяжкості та трьох тяжких злочинів, за найтяжчі з яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років, а тому, усвідомлюючи тяжкість реального покарання у виді позбавлення волі, яке загрожує йому після визнання його винним у їх вчиненні, існує високий ризик вчинення обвинуваченим спроб переховуватися від суду з метою уникнення вказаного покарання. Передбачений ч.3 п.1 ст. 177 КПК України обґрунтував тим, що під час судового розгляду на даному його етапі ще не допитано усіх потерпілих та свідків і ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, буде мати можливість незаконно впливати на них, примушуючи давати неправдиві показання або вчиняти інші дії, які вигідні для обвинуваченого. Передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України ризик вчинення інших кримінальних правопорушень обґрунтував тим, що ОСОБА_5 до затримання ніде не працював та офіційних джерел прибутку не мав, продовжував злочинну діяльність. Неможливість запобігання вищевказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, обґрунтував також тим, що ним під час досудового розслідування не були виконані обов`язки, покладені при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу у виді застави, під час перебування під якою ОСОБА_5 без отримання будь яких дозволів слідчого, прокурора, суду, залишив місце постійного проживання. Просив клопотання задовольнити із наведених у ньому підстав.
Потерпіла ОСОБА_4 покладалася на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_5 , його захисник - адвокат ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 , заперечили щодо задоволення даного клопотання.
З`ясувавши думку учасників судового провадження, кожного зокрема, суд приходить висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з наступних підстав.
Продовжуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, зі ступеня тяжкості інкримінованих йому злочинів, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не відпали.
Суд вважає доцільним продовжити тримання обвинуваченого під вартою, виходячи з того, що суддя своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Таким чином, проаналізувавши матеріали клопотання про продовження строку тримання під вартою, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194 КПК України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, беручи до уваги той факт, що ОСОБА_5 під час досудового розслідування не були виконані обов`язки, покладені при застосуванні щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а саме застави, суд приходить висновку про наявність обґрунтованих ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 176 178, 183 КПК України, -
Клопотання прокурора задовольнити, продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шістдесят днів до 21 січня 2018 року включно.
Згідно п.3 ч.4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, розмір застави не визначати.
Ухвала про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий ОСОБА_1