Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№377/2010

22 червня 2010 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого Романова О.В.
суддів Зав`язуна С.М., Широкопояса Ю.В.
з участю прокурора Миколайчука А.Б.
обвинуваченого ОСОБА_1
та захисника - адвоката Васильчука В.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, на постанову Богунського районного суду м.Житомира від 13 квітня 2010 року про направлення справи по обвинуваченню
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира, громадянина України, українця, освіта вища, одруженого, має на утриманні одну неповнолітню дитину, працюючого заступником генерального директора ТОВ «Сіма», проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 197-1 КК України,
- військовому прокурору Житомирського гарнізону для організації додаткового розслідування,
встановила:
Органами досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що, працюючи заступником генерального директора ТОВ «Сіма» та згідно наказу генерального директора ТОВ «Сіма» №3/1 від 01.03.2007 року, являючись відповідальним за ведення будівництва гаражів з 5-ти боксів, в порушення ст.ст. 116, 125, 126 Земельного кодексу України та ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та х] обмежень», не маючи відповідних правовстановлюючих документів, березні 2007р, шляхом встановлення огорожі, самовільно зайняв для проведення будівництва гаражів частину земельної ділянки, яка перебуває державній власності та використовується військовою частиною А-028І площею 0,0407га, вартістю 30281 гривень.
Неправомірно зайнята земельна ділянка, є частиною земельної ділянки загальною площею 63,63га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та наданої Житомирською міськрадою народних депутатів військовій частині 54142 (нині А-0281) для розміщення і постійної діяльності на праві постійного користування з числа земель державної власності згідне І рішення Житомирської міської ради народних депутатів №1040 вії І 24.12.1952 р (в подальшому підтверджене рішеннями №605 від 04.10.1979:1 та №603 від 10.11.1994р). Земельна ділянка в/ч НОМЕР_1 межує із земельною! ділянкою ТОВ «Сіма», виділеною генеральному директору цього підприємства - ПП ОСОБА_2 .
В подальшому заступником генерального директора ТОВ «Сіма» і ОСОБА_1 , в порушення ст.22 Закону України «Про основи містобудування», ст.ст.24, 29 Закону України «Про планування і забудову територій» та ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», без отримання відповідного дозволу від органів виконавчої влади на будівництво будь-яких об`єктів, на вищевказаній самовільно зайнятій земельній ділянці, яка перебуває у державній власності та використовується в/ч НОМЕР_1 було самовільно побудовано з метою подальшого використання гараж з п`яти боксів, для зносу якого та приведення самовільно зайнятої земельної ділянки в первинний стан необхідно витратити 123 939,60 гривень.
В результаті вищевказаних незаконних дій, шляхом самовільного будівництва споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, заступником генерального директора ТОВ «Сіма» ОСОБА_1 завдано державі шкоду у розмірі 154 220,60 гривень.
Ці дії ОСОБА_1 органами досудового слідства кваліфіковані як злочин, передбачений ч.3 ст.197-1 КК України, тобто самовільне будівництво споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, що завдало значної шкоди її законному володільцю.
Постановою Богунського районного суду м.Житомира від 13 квітня 2010 року справа по обвинуваченню ОСОБА_1 була повернута військовому прокурору Житомирського гарнізону для організації додаткового розслідування з мотивів неповноти досудового слідства, яке неможливо усунути В судовому засіданні, зокрема й шляхом судових доручень в порядку ст.315-1 КПК України. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи наявні декілька актів про розмір самовільно зайнятої ТОВ «Сіма» земельної ділянки, які є суперечливими, і ці суперечності в судовому засіданні усунути неможливо. Крім того, послався на те, що слідчим при визначенні збитків, які заподіяні самовільним зайняттям земельної ділянки, не враховані положення Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою КМУ № 284 від 19.04.1993 p., зокрема, в частині визначення таких збитків комісіями, які створюються виконавчими комітетами міських рад, та необхідності затвердження актів про розмір збитків органами, що створили ці комісії.
В апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи, порушується питання про скасування постанови суду, як необґрунтованої, та повернення справи на новий судовий розгляд. При цьому автор апеляції посилається на те, що висновки суду, викладені у оскаржуваній постанові, не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що розмір самовільно зайнятої ТОВ «Сіма» внаслідок дій обвинуваченого земельної ділянки, був встановлений та відповідно до обвинувачення (з урахуванням постанови по його зміну від 22.10.2009 року) складає 0,0407 га., що підтверджено відповідним актом встановленої форми, що знаходиться в матеріалах справи (а.с. 214-234). Що ж стосується інших актів, які є в матеріалах справи, то стверджує, що розбіжності у визначенні площі самовільно зайнятої ділянки, пояснюються різними методами обміру цієї ділянки (в одному випадку - по фактичній забудові, а у іншому - по зведеній навколо будівництва огорожі), а також використанням при складанні останнього акту для визначення точної площі зазначеної ділянки спеціального обладнання (тахеометру). Вважає також посилання суду на те, що слідством не визначено розмір завданих діями ОСОБА_1 збитків через те, що не було додержано порядок їх встановлення, визначений п.п.4, 5 постанови Кабінету Міністрів України № 284 від 19 квітня 1993 року, безпідставним, оскільки цією постановою визначений Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам у випадках викупу земельних ділянок або їх вилучення чи встановлення інших обмежень для державних, суспільних чи інших потреб, який на випадки самовільного зайняття земельних ділянок не поширюється.
Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який підтримав доводи апеляції з вищевказаних підстав, підсудного ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Васильчука В.В., які заперечували проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК повернення справи на додаткове розслідування зі стадії судового розгляду допускається лише тоді коли неповнота або неправильність досудового слідства не може бути усунута в судовому засіданні. Згідно роз`яснень, які містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 11.02.2005 року за № 2 «Про Застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування», якщо суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудного, потерпілого, свідків, виклику й допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень; порядку, передбаченому в ст. 315-1 КПК, вчинення інших процесуальних дій, а також шляхом поновлення порушених під час розслідування справ: процесуальних прав учасників процесу, направлення справи на додаткові розслідування є неприпустимим. За необхідності суд може відкласти : розгляд для витребування додаткових доказів (ст. 280 КПК).
Суд першої інстанції при розгляді даної кримінальної справи цих вимог закону не дотримався.
Як вбачається з матеріалів справи, направляючи справу на додаткове розслідування, суд керувався тим, що в матеріалах справи наявні декількох актів про розмір самовільно зайнятої ТОВ «Сіма» земельної ділянки, які є суперечливими, і ці суперечності в судовому засіданні усунути неможливо. Проте будь-яких доводів на користь того, чому ці суперечності не можна усунути в судовому засіданні, та які слідчі дії необхідно провести для усунення цих суперечностей, суд не навів.
Що ж стосується посилань в постанові суду на те, що слідчим при визначенні збитків, які заподіяні самовільним зайняттям земельної ділянки не враховані положення Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого Постановою КМУ №284 від 19.04.1993 p., зокрема, в частині визначення таких збитків комісіями, які створюються виконавчими комітетами міських рад, та необхідності затвердження актів про розмір збитків органами, що створили ці комісії, то, як обґрунтовано зазначено в апеляції прокурора, цією постановою визначений Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам у випадках викупу земельних ділянок або їх вилучення чи встановлення інших обмежень для державних, суспільних чи інших потреб, який на випадки самовільного зайняття земельних ділянок не поширюється. Тому висновки суду першої інстанції щодо недотримання органами досудового слідства порядку визначення збитків, які заподіяні самовільним зайняттям земельної ділянки, є помилковими.
За таких обставин, постанова суду про направлення кримінальної справи на додаткове розслідування не може залишатись в силі, а тому підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд, під час якого суду слід врахувати вищенаведене, вжити всіх передбачених і законом заходів для всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, прийняти рішення, яке б відповідало вимогам закону.
Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України, колегія суддів, ухвалила:
'

апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, задовольнити.
Постанову Богунського районного суду м.Житомира від 13 квітня 2010 року про направлення справи по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.3 ст. 197-1 КК України військовому прокурору Житомирського гарнізону для організації додаткового розслідування - скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд в той же суд.
Судді: