Справа № 675/1542/16-к
Провадження № 1-в/675/35/2017
У Х В А Л А

"29" вересня 2017 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника установи ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Ізяславі заяву ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
такого, що відбуває покарання в Державній установі «Замкова виправна колонія
(№58)», про скасування незаконно накладеного стягнення,
Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про скасування незаконно накладеного стягнення, мотивуючи це тим, що він відбуває покарання у Замковій виправній колонії № 58, в даний час Державна установа «Замкова виправна колонія (№ 58)». ОСОБА_6 зазначає, що під час відбування покарання неодноразово порушувались його конституційні права і свободи. ОСОБА_6 вказує, що 25 травня 2016 року адміністрація установи намагалася помістити його у камеру № 22 дільниці посиленого контролю. Як повідомив ОСОБА_6 у цій камері постійно перебували засуджені, які хворіли або продовжують хворіти на туберкульоз легень, внаслідок чого у засудженого були реальні підстави хвилюватись за своє здоров`я, в разі поміщення до цієї камери. Крім того, засуджений посилається, що йому були нанесені тілесні ушкодження, а тому він був поміщений до медичної частини. Не зважаючи на такі обставини, постановою начальника установи від 03 червня 2016 року ОСОБА_6 був поміщений до приміщення камерного типу строком на три місці за відмову у категоричній формі від проживання у загальній масі засуджених камери № 22 та погрози скоїти кримінальний злочин в разі примусового поміщення у будь-яку з камер. Засуджений наполягає, що належного розслідування обставин і подій 25 травня 2016 року не проводилось, пояснення йому надати не пропонували, доводи засудженого до уваги не приймались. ОСОБА_6 вважає, що зазначене стягнення є неправомірним та накладене на нього незаконно.
Допитавши засудженого, представника установи, заслухавши думку захисника, перевіривши документи, додані до клопотання, матеріали особової справи, вислухавши висновок прокурора, суд приходить до наступних висновків.
ОСОБА_6 засуджений вироком Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 26 грудня 2013 року, який був змінений вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області, за ст. 121 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі.
З 07 квітня 2014 року відбуває покарання у Замковій виправній колонії № 58, в даний час - Державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)».
Згідно вимог ст. ст. 537, 539 КПК України під час виконання вироку судами вирішуються питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; норми Конституції України є нормами прямої дії; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
У статті 21 Конституції України проголошено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Згідно ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.
Відповідно до ст. 5 Кримінально-виконавчого Кодексу України кримінально-виконавче законодавство, виконання і відбування покарань ґрунтуються на принципах невідворотності виконання і відбування покарань, законності, справедливості, гуманізму, демократизму, рівності засуджених перед законом, поваги до прав і свобод людини, взаємної відповідальності держави і засудженого, диференціації та індивідуалізації виконання покарань, раціонального застосування примусових заходів і стимулювання правослухняної поведінки, поєднання покарання з виправним впливом, участі громадськості в передбачених законом випадках у діяльності органів і установ виконання покарань.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 7 Кримінально-виконавчого Кодексу України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.
Абзацом 2 частини 1 ст. 8 Кримінально-виконавчого Кодексу України визначене право засуджених на гуманне ставлення до них та на повагу їх людської гідності; засуджені не повинні підлягати жорстокому, нелюдському або такому, що принижує їх гідність, поводженню. Заходи впливу можуть застосовуватися до засуджених виключно на підставі закону; засуджені не можуть бути піддані медичним або іншим подібним дослідженням незалежно від їх згоди.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 116 Кримінально-виконавчого Кодексу України адміністрація колоній зобов`язана виконувати необхідні медичні вимоги, що забезпечують охорону здоров`я засуджених.
Згідно ст. 131-1 Кримінально-виконавчого Кодексу України дисциплінарним проступком особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, є протиправне, винне діяння (дія або бездіяльність), що посягає на встановлений порядок у сфері виконання покарань, вчинене цією особою. Персонал установи виконання покарань зобов`язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення.
Поняття «злісне порушення встановленого порядку відбування покарання» визначено у ст. 133 Кримінально-виконавчого Кодексу України.
Згідно ч. 1 ст. 134 Кримінально-виконавчого Кодексу України при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.
Постановою начальника Замкової виправної колоні № 58 (в даний час Державна установа «Замкова виправна колонія (№ 58)») від 03 червня 2016 року до засудженого ОСОБА_6 застосовано стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу строком на три місяці за те, що засуджений 25 травня 2016 року о 15 годині 30 хвилин в категоричній формі відмовився від проживання в загальній масі засуджених камери № 22, в разі примусового поміщення в будь-яку камеру погрожував скоїти кримінальний злочин, що підтверджується відповідною постановою, копія якої додана о матеріалів справи.
Про зазначену подію був складений рапорт на ім`я начальника установи молодшим інспектором ОСОБА_7 , що підтверджується рапортом, копія якого додана до матеріалів справи.
З приводу зазначеного випадку старшим оперуповноваженим оперативного відділу ОСОБА_8 31 травня 2016 року проводилось службове розслідування, що підтверджується відповідним висновком за матеріалами службового розслідування від 31 травня 2016 року, затвердженого начальником установи 31 травня 2016 року. Разом з тим, допитаний в ході судового розгляду в якості свідка ОСОБА_8 не зміг вказати за яких обставин відбулася подія 25 травня 2016 року, зазначив, що засуджений відмовився надавати пояснення, на підтвердження чого був складений відповідний акт 31 травня 2016 року.
Вказані покази підтверджуються зазначеним актом, копія якого додана до матеріалів справи. У вказаному акті мітяться дві дати: його складання 31 травня 2016 року та пропозиція надати пояснення 30 травня 2016 року.
Допитаний в ході судового розгляду в якості свідка ОСОБА_9 вказав, що дійсно акт про відмову від дачі пояснень ОСОБА_6 складався 31 травня 2016 року.
Підставою для застосування до засудженого стягнення став рапорт начальника відділення ОСОБА_10 , згідно якого ОСОБА_6 порушення встановленого режиму утримання допускає систематично, заходи виховного та профілактичного впливу не допомагають, що підтверджується рапортом, копія якого додана до матеріалів справи.
Допитаний в ході судового розгляду в якості свідка ОСОБА_10 суду показав, що з матеріалів службового розслідування йому відомо, що ОСОБА_6 відмовився від поживання в камері № 22, особисто він не був очевидцем цієї події. Свідку відомо, що в той період часу засудженого водили у санчастину, але з яких підстав свідку невідомо. Також свідок вказав, що йому нічого не відомо про конфліктну ситуацію в камері № 22. ОСОБА_10 зазначив, що мав бесіду з ОСОБА_6 після завершення службового розслідування, однак засуджений ніяких пояснень не надав, відтак причини, обставини і мотиви вчинення порушення свідку невідомі.
Сам ОСОБА_6 вказував, що пропозицій надати пояснення йому ніхто не робив, жодних доводів засудженого до уваги прийнято не було. Зокрема, засуджений вказував, що саме в цей період часу отримав тілесне ушкодження, з приводу чого відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та проводиться досудове слідство. Також ОСОБА_6 вказував, що у камері № 22 станом на 25 травня 2016 року утримувались засуджені, яки хворіли на туберкульоз легень, а тому в нього були вагомі підстави побоюватись за власне здоров`я в разі поміщення саме до цієї камери.
Доводи засудженого підтверджуються довідкою начальника медичної частини установи від 10 лютого 2017 року, згідно якої ОСОБА_6 з 25 травня 2016 року по 01 червня 2016 року перебував на обстеженні у медичній частині установи.
Ухвалою слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області № 675/1598/16-к від 30 січня 2017 року прокурора Шепетівської місцевої прокуратури зобов`язано внести відомості про кримінальне правопорушення проти життя і здоров`я ОСОБА_6 до Єдиного реєстру досудових розслідувань згідно заяв адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_6 , отриманих 03 червня 2016 року.
Допитаний в ході судового розгляду в якості свідка ОСОБА_7 підтвердив наявність конфліктної ситуації між засудженими і ОСОБА_6 , вказав, що інші засуджені не бажали проживати з ОСОБА_6 .
Крім того з інформації, наданої 20 лютого 2017 року начальником СВПР ОСОБА_10 встановлено, що з 16 травня 2016 року по 31 травня 2016 року в камері № 22 (ДПК) Замкової виправної колонії (№ 58) утримувались засуджені ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Згідно довідки начальника медичної частини установи від 04 квітня 2017 року ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , котрий утримувався в той період в камерах № 22 і № 25, хворіли на туберкульоз легень.
Допитаний в ході судового розгляду в якості свідка засуджений ОСОБА_11 підтвердив, що в травні 2016 року в камері № 22 утримувались засуджені, які хворіли на туберкульоз легень. Засуджений зазначив, що в Замковій виправній колонії (№ 58) відсутні спеціальні камери, де б утримувались особи, які хворіли на туберкульоз легень. ОСОБА_11 вказав, що відмова ОСОБА_6 проживати в камері № 22 була пов`язана саме з тим, що в ній перебували засуджені, які хворіли на туберкульоз легень.
Допитаний в ході судового розгляду в якості свідка начальник медичної частини ОСОБА_16 підтвердив наявність у ОСОБА_6 в травні 2016 року тілесних ушкоджень, з приводу чого засуджений перебував у медичній частині на обстежені. Свідок вказав, що окремих камер для утримання засуджених, котрі хворіли на туберкульоз легень, в Замковій виправній колонії (№ 58) немає, оскільки це не передбачено діючими спеціальними наказами. Разом з тим, свідок не заперечував, що зазначені у виданій ним довідці засуджені, котрі в травні 2016 року утримувались в камері № 22 (ДПК) хворіли на туберкульоз легень, однак вказував, що вони не становлять загрози здоров`ю оточуючих.
За таких обставин суд приходить до висновку, що при застосуванні стягнення до ОСОБА_6 в порушення вимог ст. 134 Кримінально-виконавчого Кодексу України не були встановлені та враховані причини, обставини і мотиви вчиненого діяння, наявність у діях засудженого усіх ознак дисциплінарного проступку, а тому постанова про накладення стягнення підлягає скасуванню.
Керуючись Конституцію України, ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. ст. 5, 7, 8, 116, 131- 1, 131-2, 132, 133, 134, 135 КВК України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод,
п о с т а н о в и в :
Заяву ОСОБА_6 задовольнити.
Скасувати стягнення у вигляді переведення засудженого ОСОБА_6 , 1961 року народження, до приміщення камерного типу строком на три місяці, застосоване постановою начальника Замкової виправної колоні № 58 (в даний час Державна установа «Замкова виправна колонія (№ 58)») від 03 червня 2016 року.
Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1