Провадження №1-кп/193/17/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А
27 листопада 2017 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

судді ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 за участі прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Софіївка кримінальне провадження № 0000057 від 07 лютого 2016 року за обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 185 КК України,-

У С Т А Н О В И В:

В провадженні Софіївського районного суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000057 від 07 лютого 2016 року за обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 13.11.2017 року обвинуваченого ОСОБА_7 було оголошено в розшук та кримінальне провадження було зупинено до його розшуку.

27 листопада 2017 року ухвала про розшук була виконана та обвинувачений ОСОБА_7 був доставлений працівниками поліції до Софіївського районного суду Дніпропетровської області, провадження у справі відновлено.

На розгляд у судовому засіданні поставлено питання щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Прокурор у судовому засіданні просить застосувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово будучи належним чином повідомленим про місце та час розгляду справи у суді, в судове засідання не з`являвся та про причину неявки не повідомляв про що судом було постановлено ухвали про привід, а саме на 13.04.2017, 06.06.2017, 03.07.2017, 12.09.2017, 25.10.2017, 13.11.2017, таким чином вказана поведінка ОСОБА_7 вказує на грубе не виконання процесуальних обов`язків обвинуваченого щодо необхідності з`явитися на виклик до суду та перешкоджання у забезпеченні розумних строків судового розгляду кримінального провадження. Крім того, ОСОБА_7 вчинив тяжкі злочини, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі до 6 років, та перебуваючи на волі, буде мати можливість незаконно впливати на свідків, у разі обрання йому запобіжного заходу більш м`якого ніж тримання під вартою. Також останній матиме можливість продовжувати вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення та ухилитися від суду, на що вказує його поведінка щодо невиконання процесуальних обов`язків.
Вважає, що обрати більш м`які запобіжні є недопустимим і недостатнім для забезпечення обов`язку обвинуваченого ОСОБА_7 виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, а саме з`являтися до суду за викликом. Таким чином застосування запобіжного заходу, а саме особисте зобов`язання є недоцільним. Статтею 179 КПК України передбачено, що особисте зобов`язання це покладення на обвинуваченого обов`язку виконувати покладенні обов`язки судом обов`язки прибувати за кожною вимогою до суду, так як вказані обов`язки ОСОБА_7 не виконує таа у призначений судом дату та час у судове засідання 13.04.2017, 06.06.2017, 03.07.2017, 12.09.2017, 25.10.2017, 13.112017 не з`явився та про причину своєї неявки належним чином не повідомив. Тому прокурор вважає, що вказаний запобіжний захід до нього судом не може бути застосований.

Зазначає, що застосування запобіжного заходу особиста порука є неможливим. Статтею 180 КПК України передбачено, особиста порука полягає у наданні особами, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до суду на першу про це вимогу. ОСОБА_7 характеризується посередньо, не працює. Інших осіб, які могли взяти на себе такі повноваження не заявлено та не встановлено. Вважає, що вказаний запобіжний захід до нього судом не може бути застосований.

Зазначає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є неможливим. Статтею 181 КПК України передбачено, домашній арешт полягає в заборонні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби і може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, за місце реєстрації, а саме за адресою: АДРЕСА_1 він не проживає на протязі тривалого часу. Згідно пояснення ОСОБА_7 вбачається, що про час розгляду справи у суді на 13.11.2017 йому було відомо. Тому вважає, що вказаний запобіжний захід до нього судом також не може бути застосований.

Вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді застави є неможливим. Статтею 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 не працевлаштований, офіційного заробітку не має, а тому внести грошові кошти на спеціальний рахунок не має можливості, осіб, які могли це зробити не встановлено. Тому вважає, що вказаний запобіжний захід до нього судом також не може бути застосований.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктом 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від поваги до особистої свободи, визначеної Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей.
Беручи до уваги, що заявлені ризики наявні, так як ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років позбавленням волі; перебуваючи на свободі може чинити тиск на свідків та потерпілих; зважаючи на тяжкість інкримінованого йому злочину - може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи не можливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою запобігання вказаним ризикам та забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, просить суд застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 185 КК України, а також наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:
- може переховуватися від органів досудового розслідування та суду;
- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні;
- продовжити вчиняти інші або аналогічні кримінальні правопорушення.
Застосування запобіжного заходу утримання під вартою є дієвим та таким, що забезпечить виконання ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Захисник ОСОБА_4 , у судовому засіданні щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечує, просить застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні просить суд не застосовувати до нього самого суворого запобіжного заходу та запевняє що в майбутньому належним чином буде виконувати свої процесуальні обов`язки, передбачені нормами КПК України.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, суд приходить до наступного висновку:

У відповідності до ст.176 КПК України, запобіжним заходом є тримання під вартою.
За змістом ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Судом враховується, що прокурором не обгрунтовано наявність ризиків, а саме, не доведено підстав, які необхідні для застосування запобіжного заходу та які визначені ст. 177 КПК України.
Згідно ч. 1,2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи та кримінального провадження, які свідчать, що інший запобіжний захід може забезпечити належну поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, та враховуючи вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення у нічний час, відсутність інших подозр у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи, що раніше ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності не притягувався, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 177,181,199 КПК України,

УХВАЛИВ:

Обрати у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця республіки Молдова, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 27 січня 2018 року.
Покласти на ОСОБА_7 протягом часу до 27 січня 2018 року наступні обов`язки:
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- не залишати місце свого постійного проживання - АДРЕСА_1 в період доби з 20:00 год. до 06:00 год. без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- не спілкуватись з потерпілими і свідками в цьому кримінальному провадженні, за винятком участі в процесуальних діях в присутності прокурора, суду.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1