АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3214/17 Номер провадження 11-кп/786/379/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора представника виправної колонії захисника засудженої ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 13 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою щодо ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , громадянки України, з середньою освітою, незаміжньої, маючої неповнолітню дитину, непрацюючої, засудженої вироком Зарічного районного суду м. Суми від 18 листопада 2016 року за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 7 місяців позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні спільного подання начальника Державної установи «Надержинщинська виправна колонія (№65)» та голови спостережної комісії при Полтавській районній державній адміністрації про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання, призначеного вироком Зарічного районного суду м. Суми від 18 листопада 2016 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_9 поведінкою та ставленням до праці не довела свого виправлення, оскільки за період відбування покарання має 3 стягнення та лише одне заохочення, застосоване до неї безпосередньо перед зверненням до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення.

Крім того, 25 квітня 2017 року на спільному засіданні комісії Надержинщинської виправної колонії (№65) та спостережної комісії при Полтавській районній державній адміністрації відмовлено ОСОБА_9 в застосуванні ст.81 КК України в зв`язку з недоведеністю засудженою свого виправлення.

За змістом апеляційної скарги засуджена не погоджується з рішенням суду та просить звільнити її умовно-достроково від відбування покарання. При цьому зазначає, що довела своє виправлення, оскільки працевлаштована на виробництві установи та приймає активну участь у проведенні робіт по благоустрою. Вказує, що має неповнолітню дитину та матір похилого віку, яка потребує її допомоги.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженої на підтримання доводів апеляційної скарги, думку представника виправної колонії про можливість звільнення засудженої ОСОБА_9 від відбування покарання умовно-достроково, міркування прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання, зокрема, у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Доводи апеляційної скарги засудженої є непереконливими.
Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати в майбутньому нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів провадження, засуджена ОСОБА_9 за час перебування в слідчому ізоляторі м. Суми характеризувалася негативно, допускала порушення вимог режиму утримання, за що на неї було накладено три стягнення. Заохочень не мала, до роботи не залучалась.

З 21 жовтня 2016 року ОСОБА_9 відбуває покарання в Державній установі «Надержинщинська виправна колонія (№65)».

За цей час засуджена має лише одне заохочення, яке застосовано до неї 1 жовтня 2017 року, тобто незадовго до подання клопотання до суду про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання (а.с.4).
Як вбачається з характеристик, затверджених начальником виправної колонії, засуджена ОСОБА_9 характеризується посередньо. Працює лише під контролем з боку адміністрації установи. Участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених «Подолання наркотичної залежності» приймає пасивну. У відношенні до представників адміністрації установи хоча і ввічлива, але робить це з метою поблажливого ставлення до себе. Вину у вчиненому злочині визнає частково. Чітко визначених намірів після звільнення з установи виконання покарання не має (а.о.с.181, 237).

Рішенням комісії виправної колонії та спостережної комісії Полтавської районної державної адміністрації від 8 листопада 2016 року було відмовлено засудженій в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким у зв`язку з тим, що ОСОБА_9 не стала на шлях виправлення (а.о.с.196). А відповідно до витягу з протоколу №11 від 25 квітня 2017 року, - відмовлено у подачі матеріалів до суду на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки вона не довела свого виправлення. (а.о.с.243)
Крім того, місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги, що засуджена раніше під час застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання неодноразово вчиняла нові умисні злочини.
Застосування до ОСОБА_9 заохочення за додержання правил поведінки під час даного апеляційного провадження не спростовує висновків місцевого суду про недоведеність засудженою свого виправлення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду про неможливість звільнення засудженої ОСОБА_9 від відбування покарання умовно-достроково ґрунтується на всебічному врахуванні даних про її поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після якого можливе таке звільнення.
Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга засудженої не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.404, ст.405, ст.407, ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 13 листопада 2017 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а її апеляційну скаргу, - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4