У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"04" січня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, -
в с т а н о в и в:
В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Ухвалою суду від 14 листопада 2017 року запобіжний захід, обраний обвинуваченому, у виді тримання під вартою продовжено на два місяці до 12 січня 2018 року включно.
В судовому засіданні прокурор вважав за необхідне продовжити застосування обвинуваченому строку тримання під вартою, виходячи з тяжкості кримінального правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що були враховані при обранні йому запобіжного заходу, наявність яких продовжує існувати. Захисник ОСОБА_4 клопотала щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, обвинувачений підтримав клопотання свого захисника.
Вислухавши думки учасників судового провадження щодо доцільності продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжних захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Водночас, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 р. продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, запобіжний захід тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.
Так, враховуючи практику ЄСПЛ у справах «Смирнова проти Росії», «Вемгофф проти Німеччини», «Летельєр проти Франції» судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 вперше притягається до кримінальної відповідальності, неодружений, має постійне місце проживання в м. Києві, перебуває тривалий час під вартою /з 02.09.2016 року/, що свідчить про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які стали підставою для взяття ОСОБА_5 під варту, зменшилися.
Аналіз наведених обставин та вимог закону з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (рішення «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») дозволяє суду зробити висновок про можливість зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу тримання під вартою шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, а саме: у виді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків відповідно до ч.6 ст.194 КПК України, що на думку суду буде достатнім й необхідним заходом забезпечення його належної процесуальної поведінки під час судового розгляду кримінального провадження та для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобіганню певним ризикам.
Відповідно до положень ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Разом з тим обвинуваченому підлягають роз`ясненню його обов`язки передбачені ч.6 ст.194 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.177, 183, 194, 331, 369 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
Клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - задовольнити.
Змінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, в певний період доби, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , звільнивши останнього з-під варти в залі суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки:
-в період часу з 22 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин не залишати місце постійного проживання будинок соціального піклування, за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;
-повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;
-утриматись від спілкування зі свідками: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя: