АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/6127/2017 Слідчий суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

04 грудня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_2 , перевіривши на наявність перешкод для відкриття апеляційного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність директора Національного антикорупційного бюро України (далі НАБУ) ОСОБА_4 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР).

Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді від 16 листопада 2017 року та передати скаргу на розгляд в суд першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої апеляційної вимоги ОСОБА_3 зазначає, що слідчим суддею рішення ухвалено з порушенням вимог ст.ст. 3, 8, 55 Конституції України, п. 7 ст. 138, ст.ст. 55, 56, 95, 104, 214, 303-307, 310 КПК України, правових позицій Конституційного Суду України та судів загальної юрисдикції, ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому є незаконним.

Матеріали апеляційної скарги передані судді-доповідачу 29 листопада 2017 року.

Перевіривши апеляційну скаргу та вивчивши матеріали судового провадження за скаргою ОСОБА_3 , які надійшли до суду апеляційної інстанції 04 грудня 2017 року, вважаю, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до вимог ст. 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

При цьому згідно з положеннями ст. 24, ч. 3 ст. 392 КПК України забезпечення гарантованого права на оскарження процесуальних рішень слідчого судді здійснюється в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано § 2 Глави 26 КПК України.

Частинами першою та другою статті 309 КПК України визначено вичерпний перелік, що не підлягає розширеному тлумаченню, ухвал слідчого судді під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Зокрема, щодо рішень слідчого судді, постановлених у порядку ст.ст. 303 - 307 КПК України, відповідно до ч. 2 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування підлягають оскарженню в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадженні по ній.

Крім того, за змістом ч. 3 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

З матеріалів судового провадження слідує, що скарга ОСОБА_3 на бездіяльність директора НАБУ ОСОБА_4 , яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення, тобто подана в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва в межах повноважень, передбачених чинним КПК України, розглянута по суті, з прийняттям рішення відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України про відмову в її задоволенні, отже ухвала слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, про що і зазначено в її резолютивній частині.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

З урахуванням викладеного, у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від

16 листопада 2017 року слід відмовити.

Керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач,

П О С Т А Н О В И Л А:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від

16 листопада 2017 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

Копію ухвали суду невідкладно надіслати ОСОБА_3 разом з апеляційною скаргою та додатками до неї.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня отримання її копії.

Суддя Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_2