Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянула у закритому судовому засіданні в м. Києві 29 серпня 2017 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 з доповненнями до неї в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 6 грудня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003445.

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 11 травня 2016 року

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пужайкове Балтського району Одеської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 19 грудня 2011 року Київським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 263 КК України на 2 років 6 місяців позбавлення волі ,
засуджено:

- за ч. 1 ст. 162 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки;

- ч. 1 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 6 грудня 2016 року вирок місцевого суду залишено без зміни.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_5 ,
У касаційні скарзі та доповненнях до неї захисник просить ухвалу апеляційного суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою доводи, які були наведені в його апеляційній скарзі, а також не навів обґрунтування своїх висновків на спростування доводів останнього і не мотивував свого рішення належним чином, внаслідок чого постановив ухвалу, яка за змістом не відповідає вимогам ст. 419 КПК .

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 10 липня 2015 року, приблизно о 3 год. 40 хв. усвідомлюючи, що порушує недоторканість житла громадян, не маючи згоди власника чи користувача приміщення, через відчинене балконне вікно квартири АДРЕСА_2 , з метою зґвалтування потерпілої ОСОБА_8 умисно проник до кімнати, яку ОСОБА_8 орендувала, тим самим порушив недоторканість житла потерпілої.
Після чого, приблизно о 3 годині 50 хвили, ОСОБА_6 , знаходячись в кімнаті квартири АДРЕСА_3 за вищевказаною адресою, з метою зґвалтування, застосував до потерпілої ОСОБА_8 фізичне насильство , яке виразилось у здавлені руками її шиї та нанесені чисельних ударів кулаками по обличчю та тулубу, якими ОСОБА_8 були заподіянні легкі тілесні ушкодження у виді крововиливів на шиї, в проекції крила лівої підвздошної кості, садни на передній поверхні підборіддя, перелом коронки другого зубу зліва на верхній щелепі, після чого, проти волі ОСОБА_8 вступив з нею в статеві зносини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника в підтримку касаційної скарги з доповненнями, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги та просив залишити судові рішення без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Ст. 434 КПК України передбачає, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

При перевірці матеріалів кримінального провадження судом касаційної інстанції встановлено, що судом правильно зроблений висновок про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України та ч. 1 ст. 152 КК України на підставі показань свідків, а також на підставі інших доказів у їх сукупності, в тому числі висновків відповідних експертиз.

Оцінка зібраних у провадженні доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності доказів та їх достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку.

Зі змісту вироку вбачається, що суд, відповідно до вимог ст. 374 КПК у мотивувальній частині виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, з достатньою конкретизацією встановив та зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки, зазначив дії і роль засудженого.

Доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про те, що апеляційний суд, приймаючи рішення про залишення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_6 без зміни, не дотримався вимог кримінального закону, є необґрунтованими.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_9 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ставив питання про скасування вироку суду та виправдання засудженого. Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_6 без зміни, апеляційний суд послався на показання потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , протоколи огляду квартир потерпілої та засудженого, висновки медичних експертиз.

Об`єктивність оцінки наведених у вироку доказів було перевірено апеляційним судом. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено, а стосовно доводів апеляції, аналогічних викладеним у касаційній скарзі, наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості. Тому підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних доказів у колегії суддів немає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, розглядаючи справу щодо ОСОБА_6 дотримався вимог ст. 419 КПК України, належним чином проаналізував всі доводи поданої на вирок місцевого суду апеляції захисника, на кожний з доводів дав вичерпну відповідь і обґрунтовано залишив апеляцію без задоволення.

Доводи касаційної скарги захисника та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом першої або апеляційної інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень по справі.

Покарання засудженому ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Керуючись ст.ст. 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року, колегія суддів

постановила:
Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 6 грудня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 з доповненнями до неї - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3