В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"24" жовтня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м.Києва кримінальне провадження №0012712 від 13.09.2017 року, за обвинувальним актом по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
17.11.1982 року вироком Дніпровського районного суду міста Херсона за ч.2 ст.81, ч.2 ст.140, ст.17, ч.2 ст.140 КК України (в редакції 1960 року), із застосуванням ст.42 КК України (в редакції 1960 року) на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією майна; звільненого 13.11.1984 року по відбуттю строку покарання;
03.04.1985 року вироком Комсомольського районного суду міста Херсона за ч.3 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; звільненого 30.12.1989 року по відбуттю строку покарання;
16.07.1992 року вироком Суворовського районного суду міста Одеси за ч.3 ст.140 КК України (в редакції 1960 року) на 3 роки позбавлення волі з конфіскацією майна; звільненого 15.03.1994 року по відбуттю покарання;
10.09.1996 року вироком Херсонського міського суду Херсонської області за ч.2 ст.142, ч.2 ст.144, ст.100, ч.1 ст.222, ч.1 ст.194, ч.3 ст.193 КК України (в редакції 1960 року) із застосуванням ст.42, ст.26 КК України (в редакції 1960 року) на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна; звільненого 28.02.2002 року по відбуттю строку покарання;
20.09.2005 року Суворовським районним судом міста Херсона за ч.2 ст.185 КК України (в редакції 2001 року) на 1 рік позбавлення волі; звільненого 04.07.2006 року по відбуттю строку покарання;
11.12.2006 року вироком Суворовського районного суду міста Херсона за ч.2 ст.185 КК України (в редакції 2001 року) на 3 роки позбавлення волі, який змінений вироком Апеляційного суду Херсонської області від 17.04.2007 року в частині призначеного покарання та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі; звільненого 19.07.2007 року на підставі ст.3 п.«А» Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року;

20.01.2011 року вироком Суворовського районного суду міста Херсона за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 К України (в редакції 2001 року) із застосуванням ст.70 КК України (в редакції 2001 року) на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, який змінений вироком Апеляційного суду Херсонської області від 21.06.2011 року, а саме: в частині засудження за ч.2 ст.186 КК України скасовано та направлено на новий судовий розгляд, в іншій частині засуджено за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі, звільненого 17.04.2012 року;
19.08.2014 року вироком Скадовського районного суду Херсонської області ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України (в редакції 2001 року), зі застосуванням ч.1 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі;
18.11.2014 року Суворовським районним судом міста Херсона за ч.2 ст.185 КК України (в редакції 2001 року), із застосуванням ч.4 ст.70, ст.71 КК України (в редакції 2001 року) на 4 роки 6 місяців позбавлення волі; звільненого 27.02.2015 року по відбуттю строку покарання;
18.02.2016 року вироком Дніпровського районного суду міста Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185 КК України (в редакції 2001 року), із застосуванням ст.70 КК України (в редакції 2001 року) на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, суд -
ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 13 вересня 2017 року приблизно о 15 годині 30 хвилин, знаходячись за адресою: м.Київ, вул.Райдужна, 25, звернув увагу на раніше незнайому громадянку ОСОБА_5 , у якої на шиї знаходився золотий ланцюжок з хрестиком, в цей час, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_4 переслідував ОСОБА_5 до під`їзду №1, будинку АДРЕСА_3 , продовжуючи свої злочинні дії, останній відкрито, шляхом ривка зірвав з шиї ОСОБА_5 золотий ланцюжок, вартістю 20000 гривень на якому знаходився золотий хрестик, вартістю 4000 гривень.

Після чого ОСОБА_4 , виконавши всі дії, які вважав необхідними для заволодіння чужим майном, не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий свідком ОСОБА_6 , з майном, що належало ОСОБА_5 на загальну суму 24000 гривень, яким ОСОБА_4 намагався відкрито, повторно заволодіти.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочину.

Винність обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями та щирим каяттям у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч.3 ст.349 КПК України, роз`яснені судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи та кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, а тому суд, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 .

Винність ОСОБА_4 який не оспорював фактичні обставини справи знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, при цьому виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, раніше неодноразово судимий, вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття обвинуваченого.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлені.
З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, вищезазначених даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не працює, вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 неможливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування ст.75 КК України суд не вбачає.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив злочин, за який засуджується цим вироком, під час іспитового строку відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 18.02.2016 року, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 підлягає призначенню за правилами ст.71 КК України.

Речові докази: ланцюжок та хрестик із жовтого металу, які передані на зберігання потерпілій - слід залишити у володінні та розпорядженні потерпілій.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст.368-371, 373-374, 376, КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України і призначити йому покарання за цей злочин у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_4 покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного йому вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 18.02.2016 року і остаточно призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Запобіжний захід обраний щодо ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою в Київському СІЗО Управління Державної Пенітенціарної служби України в м.Києві та Київській області залишити без зміни до набрання вироком законної сили та вважати продовженим до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту затримання, тобто з 13.09.2017 року.
Речові докази: ланцюжок та хрестик із жовтого металу, які передані на зберігання потерпілій - слід залишити у володінні та розпорядженні потерпілій.

Процесуальні витрати у справі відсутні.
Цивільний позов у справі не заявлений.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя: