печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2017 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із скаргою і просить зобов`язати слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_5 винести постанову, якою визнати ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000252.

В судове засідання адвокат не з`явився, проте подав заяву про розгляд у його відсутність, вимоги підтримав, просив скаргу задовольнити.

Прокуратура м. Києва своїх пояснень не подала.

Обгрунтовуючи скаргу адвокат вказує наступне. 18 липня 2017 року ним до Генеральної прокуратури України подано заяву про вчинення кримінальних правопорушень, передбаченого ст. 375 КК України. 24.07.2017 Генеральною прокуратурою України вказану заяву направлено для розгляду до прокуратури Чернігівської області.

Проте, працівниками прокуратури Чернігівської області допущено бездіяльність, що полягала у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, яку оскаржено до суду. 15.08.2017 слідчим суддею Новозаводського районного суду міста Чернігова ОСОБА_6 винесено ухвалу, якою зобов`язано уповноважену особу прокуратури Чернігівської області внести відомості викладені у заяві про вчинення кримінального правопорушення від 18 липня 2017 року, зокрема, за фактами постановлення завідомо неправосудних ухвал про обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 (ст. 375 КК України) до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування.

28.08.2017 слідчим відділом прокуратури Чернігівської області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000219 за ч. 1 ст. 375 КК України (за фактами постановленнями судами завідомо неправосудних ухвал про обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 ).

Водночас, слідчим слідчого відділу прокуратури Чернігівської області внесено відомості до ЄРДР під №0000252 за фактом постановлення суддями Дніпровського районного суду м. Києва та Апеляційного суду м. Києва завідомо неправосудних ухвал про обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 . Вказане кримінальне провадження за підслідністю направлено до прокуратури м. Києва для проведення подальшого досудового розслідування.

У зв`язку з чим на адресу прокуратури м. Києва поштою направлено заяву про визнання ОСОБА_4 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

23.10.2017 слідчим в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_7 винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим. Вказану постанову отримано поштою 08.11.2017.

Постанова слідчого ОСОБА_7 є незаконною та необгрунтованою.

Відповідно до ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Так, в провадженні слідчих Генеральної прокуратури України перебувало кримінальне провадження №0002852 від 15.08.2014.В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження 31.10.2015 затримано ОСОБА_4 . В той же день, 31.10.2015 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч.3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ст. 349, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України.

Слідчим за погодженням з прокурором подано до суду клопотання про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

02.11.2015 слідчим суддею Новозаводського районного суду міста Чернігова задоволено вказане клопотання та відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без права внесення застави.

В подальшому, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 неодноразово продовжувався судами.

Генеральною прокуратурою України винесено постанову про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч.3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ст. 349, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України на підставі п. З ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпаними можливостями їх отримати.

Тобто, 31.10.2015 ОСОБА_4 затримано за відсутності будь-яких законних підстав, складено та вручено повідомлення про підозру у вчиненні ряду тяжких злочинів за очевидної відсутності жодних реальних доказів причетності ОСОБА_4 до інкримінованих йому діянь.

На підставі вказаного повідомлення про підозру ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого постійно продовжувався, що спричинило його незаконне позбавлення волі протягом 8 місяців.

Внаслідок незаконного тримання під вартою ОСОБА_4 очевидно заподіяно моральну шкоду.

У зв`язку з незаконним триманням під вартою ОСОБА_4 зазнав моральних втрат і душевних страждань, що в сукупності обставин обумовило приниження його честі і гідності та ділової репутації.

Крім того, оскільки ОСОБА_4 вів здоровий та спортивний спосіб життя, під час незаконного перебування під вартою він втратив можливість реалізувати свої звички і бажання. Внаслідок душевних страждань та стресового стану суттєво погіршився стан його здоров`я, загострились хронічні хвороби.

Після ув`язнення значні емоційні ресурси протягом тривалого періоду часу ОСОБА_4 був вимушений підпорядковувати відстоюванню справедливості, доведенню своєї невинності, захищаючи честь і гідність, намаганню реабілітувати своє добре ім`я.

На підставі викладеного, підстав для відмови у визнанні ОСОБА_4 потерпілим не існує.

У відповідності до п. 5 ч.І ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Під час розгляду скарги встановлено, що на подану адвокатом заяву про визнання ОСОБА_4 потерпілим, слідчим в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000252 від 27.09.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК У країни, прийнято постанову від 23.10.2017, якою відмовлено у задоволенні заяви.

Так, слідчий вказує на те, що дійсно Прокуратурою міста Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000252 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі рапорту старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_8 від 27.09.2017, щодо постановлення суддями Дніпровського районного суду м. Києва та апеляційного суду м. Києва завідомо неправдивих ухвал щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.

Так, 19 вересня 2017 року, до третього слідчого відділу прокуратури м. Києва надійшла заява від адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 щодо визнання його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

У вищевказаній заяві адвокат ОСОБА_3 посилається на норми ч.ч. 1, 2 ст. 55 КПК України, згідно яких потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

При цьому адвокат ОСОБА_3 у своїй заяві посилається на те, що у провадженні слідчих Генеральної прокуратури України перебувало кримінальне провадження №0002852 від 15.08.2014.

В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження 31.10.2015 затримано ОСОБА_4 .

В той же день, 31.10.2015 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255. ч. 5 ст ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ст. 349, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 289 КК України.

В подальшому, 04.08.2016 заступником начальника другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 винесено постанову про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255. ч. 3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ст. 349, ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 289 КК України на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді вичерпаними можливостями їх отримати.

Тобто, 31.10.2015 ОСОБА_4 затримано за відсутності будь-яких законних підстав, складено та вручено повідомлення про підозру у вчиненні ряду тяжких злочинів за очевидної відсутності жодних реальних доказів причетності ОСОБА_4 до інкримінованих йому діянь.

На підставі вказаного повідомлення про підозру ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого постійно продовжувався, що спричинило його незаконне позбавлення волі протягом 8 місяців. Фактично, в обґрунтування обрання та продовження саме такого запобіжного заходу кожен раз покладено тяжкість інкримінованих злочинів.

Внаслідок незаконного притягнення до відповідальності, не незаконного тримання під вартою ОСОБА_4 заподіяно моральну шкоду.

У зв`язку з незаконним триманням під вартою ОСОБА_4 зазнав моральних втрат і душевних страждань, що в сукупності обставин обумовило приниження його честі і гідності та ділової репутації.

Крім того, оскільки ОСОБА_4 вів здоровий та спортивний спосіб життя, під час незаконного перебування під вартою він втратив можливість реалізувати свої звички і бажання. Внаслідок душевних страждань та стресового стану суттєво погіршився стан його здоров`я, загострились хронічні хвороби.

Безпідставні звинувачення у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, які в тому числі поширювались і засобами масової інформації та набули значного розголосу в суспільстві, принижували честь та людську гідність ОСОБА_4 , ставили під сумнів для оточуючих його моральні та людські якості, чесність, порядність, сприяли зниженню поваги та авторитету.

Після ув`язнення значні емоційні ресурси протягом тривалого періоду часу ОСОБА_4 був вимушений підпорядковувати відстоюванню справедливості, доведенню своєї невинності, захищаючи честь і гідність, намаганню реабілітувати своє добре ім`я.

Адвокат ОСОБА_3 зазначає що кримінальним правопорушенням, обставини вчинення якого розслідуються в межах кримінального провадження №0000252 ОСОБА_4 безперечно завдано шкоду.

Так, під час вивчення матеріалів кримінального провадження № 0000252 встановлено, що відсутні будь-які докази та документи, які підтверджують завдання моральної шкоди,

Крім цього, адвокатом ОСОБА_3 , який звертається в інтересах ОСОБА_4 не долучено до поданої заяви жодних доказів, документів які б свідчили про заподіяння останньому моральної або матеріальної шкоди.

Так, згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів", а саме: п. 2 особа, якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду, набуває передбачених законом прав учасника процесу лише після визнання її потерпілим. Визнання особи потерпілим у справі або відмова в цьому мають бути процесуально оформлені постановою органу дізнання, слідчого, прокурора, судді або ухвалою суду. Вирішуючи питання про визнання особи потерпілим, суддя або суд має з`ясувати, яку конкретно шкоду заподіяно їй злочином (моральну, фізичну чи майнову), і зазначити це в постанові або ухвалі.

Кримінальний процесуальний кодекс України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.

Очевидність та достатність таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч. 1 ст. 55 КПК України (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику суспільства, заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально- правової характеристики кримінального правопорушення.

Під час вивчення заяви адвоката ОСОБА_3 від 16.10.2017 встановлено, що докази, документи, їх копії або посилання на них, які б свідчили про можливе заподіяння моральної шкоди у вказаній заяві відсутні та слідству надані не були.

На даний час досудовим розслідуванням не встановлено доказів про підтвердження факту заподіяння ОСОБА_4 моральної шкоди, та не здобуто достатніх даних, які б вказували на наявність об`єктивних підстав для визнання ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000252.

Згідно статті 55 КПК України слідчий виносить постанову про відмову у визнанні потерпілим за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Вирішуючи скаргу слід виходити з того, що кримінальне провадження розслідується за обставинами кримінального правопорушення, передбаченого ч1 ст.375 КК України, тобто до злочинів проти правосуддя. На подану заяву слідчим прийнято постанову, яка у відповідності до положень ст.303 КПК України є самостійним предметом оскарження.

Враховуючи те, що за наслідками розгляду заяви адвоката слідчим прийнято постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка не оскаржена та не скасована, слід визнати безпідставними вимоги про зобов`язання слідчого винести постанову, якою визнати ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2,8,55,303,307,309 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В :
скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим, залишити без задоволення. Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1