Справа № 314/3591/17
Провадження № 1-в/314/1027/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.11.2017 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

представника колонії ОСОБА_4
секретар судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні матеріали за клопотанням засудженого державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ, Запорізької області, громадянина України, українця, освіта середня, до засудження не працював, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .

Раніше судимого:
1) 25.01.1999 року Бердянським міським судом за ч.1 ст.229-6, ст.461 КК України 1960 року до 1 року позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 1 рік;

2) 04.01.2000 року Бердянським міським судом за ч.2 ст.141, ст.43 КК України 1960 року до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільненого 04.07.2001 року по відбуттю покарання;

3) 23.04.2002 року Бердянським міським судом за ч.2 ст.185, ст.75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

4) 31.07.2003 року Бердянським міським судом за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до 4 років 6 місяця позбавлення волі, звільненого 16.08.2007 року по відбуттю покарання;

5) 07.02.2008 року Бердянським міськрайонним судом за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12.05.2008 року вирок змінено та дії перекваліфіковані на ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі;

6) 19.01.2009 року Бердянським міськрайонним судом за ч.3 ст.358, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, постановою Бердянського міськрайонного суду від 10.08.2009 року вирок змінено та зменшено покарання до 3 років позбавлення волі, звільненого 07.02.2011 року по відбуттю покарання;

7) 29.11.2011 року Бердянським міськрайонним судом за ч.2 ст.185 КК України до 6 місяців арешту, звільненого 22.06.2012 року по відбуттю покарання;

8) 06.08.2013 року Бердянським міськрайонним судом за ч.2 ст.309, ст.75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік;

9) 17.03.2014 року Бердянським міськрайонним судом за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.70, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.

По даній справі засуджений: 13.10.2014 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

За сукупністю вироків, відповідно до вимог ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Бердянського міськрайонного суду від 17.03.2014 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.4 ст.70, ст.71 КК України, визначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 9 (дев`ять) місяців.

Початок строку: 24.06.2014 року. Кінець строку:24.03.2018 року.

Про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_3 , який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)», надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

В судовому засіданні засуджений на клопотанні наполягав, просив суд звільнити його умовно достроково від відбування покаранняна строк який залишився.

Представник адміністрації установи заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_3 не довів своє виправлення.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому матеріали, вважає, що у задоволенні заяви має бути відмовлено з наступних підстав.

Так, при вивченні матеріалів особової справи засудженого встановлено, що останній з 24.07.2014 року відбуває покарання в державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)», характеризується посередньо, вимоги режиму відбування покарання не порушував. За сумлінну поведінку та ставлення до праці 2 рази заохочувався правами начальника колонії.

На виробництві установи не працевлаштований. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний.Не завжди дотримується правомірних відносин з персоналом.

Відповідно до статті 65 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджений не приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі.

Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України не приймає участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу.

Відповідно до статті 126 Кримінально-виконавчого кодексу України не прагне до підвищення освітнього та вдосконалення професійно-технічних навичок.

Відповідно до статті 127 Кримінально-виконавчого кодексу України не приймає участь у роботі самодіяльних організаціях, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи. Не входить до складу ради колективу засуджених.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах.

З матеріалів справи встановлено, що під час відбування покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)» засуджений ОСОБА_3 протягом всього часу відбування покарання 2015-2017 роки працевлаштований не був.

Згідно медичної довідки наданої установою виконання покарань щодо стану здоров`я засудженого ОСОБА_3 є здоровим.

Рішенням комісії установи від 30.12.2016 року засудженому відмовлено як такому, що не довів своє виправлення.

Крім того, відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

За таких обставин на теперішній час суд погоджується з висновком комісії державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволені клопотання засудженого державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, щодо вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

15.11.2017