Справа № 127/34/16-к
Провадження №11-кп/772/90/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

з участю прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Скаржинці Хмільницького району Вінницької області, громадянин України, з вищою освітою, одружений, ФОП, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
виправданий за ч. 1 ст. 388 КК України в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, -

в с т а н о в и в:
Досудовим розслідуванням ОСОБА_7 обвинувачується у наступному.
19.10.2007 року між АКБ «Східно-Європейський банк», в особі директора Вінницької філії ОСОБА_9 , та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № 223/2007. Відповідно до п. 1.1 даного договору АКБ «Східно-Європейський банк» надає ОСОБА_7 кредит в сумі 8000 доларів США на купівлю автомобіля марки КІА, модель Sephia 1.5, терміном з 19.10.2007 р. по 19.10.2012 р. із сплатою 13,5 % відсотків річних.
Згідно з п. 2.1. договору № 223/2007 від 19.10.2007 р., в забезпечення зобов`язань ОСОБА_7 , АКБ «Східно-Європейський банк» прийнято в заставу майно - автомобіль марки КІА, модель Sephia 1.5.
Для забезпечення вимог між АКБ «Східно-Європейський банк» та ОСОБА_7 19.10.2007 року укладено договір застави транспортного засобу, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10 .
Згідно з п. 1.1. заставного договору, ОСОБА_7 зобов`язувався сплатити АКБ «Східно-Європейський банк» суми кредиту та процентів за користування ним у розмірі 13,5 % відсотків річних та щомісячної комісії 0,2 % від залишку заборгованості по кредиту станом на перше число кожного місяця, пені та штрафів у разі прострочення повернення боргу у розмірі та на підставах, передбачених кредитним договором.
У випадку продовження строків виконання ОСОБА_7 основного зобов`язання дія договору застави зберігається до повного виконання вказаних зобов`язань.
Згідно з п. 1.2. заставного договору, предметом застави, належним ОСОБА_7 , є легковий автомобіль фабричної марки КІА, модель Sephia 1.5, тип легковий комбі-В, 1998 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Згідно з п. 1.3. заставного договору, право власності ОСОБА_7 на майно підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 , що видане 19.10.2007 р.
Згідно з п. 1.4. заставного договору, заставлене майно залишається у володінні та користуванні ОСОБА_7 , який зобов`язувався забезпечити належні умови для його зберігання.
Згідно з п.п. 3.1., 3.1.3., 3.1.4., 3.1.5., 3.1.7. заставного договору, ОСОБА_7 зобов`язувався: без будь-якого обмеження, в будь-який час, надавати АКБ «Східно-Європейський банк» можливість здійснення перевірки документально і в натурі, наявності, стану, умов збереження та користування предметом застави, надавати всі документи, необхідні для перевірки умов і негайно на вимогу АКБ «Східно-Європейський банк» забезпечити йому фізичний доступ до предмета застави; одержувати письмову згоду АКБ «Східно-Європейський банк» на відчуження предмета застави або передання його в користування іншій особі чи розпорядження іншим чином; вживати заходи, необхідні для збереження заставленого майна, в тому числі створювати умови, які б виключали пошкодження чи знищення його, а також при користуванні не припускати погіршення його стану та необґрунтованого зменшення вартості понад норми амортизації (зносу), а також в разі потреби проводити капітальний та поточний ремонт та необхідні засоби захисту заставленого майна від посягань з боку третіх осіб; передавати майно в наступну заставу, надавати право користування іншим особам тільки зі згоди АКБ «Східно-Європейський банк».
Згідно з п.п. 7.1., 7.3. заставного договору, при частковому виконанні забезпеченого заставою зобов`язання застава зберігається у початковому обсязі. Застава зберігає силу у випадках уступки АКБ «Східно-Європейський банк» забезпеченої заставою вимоги.
Згідно угоди № 32-Л від 13.12.2013 року, АКБ «Східно-Європейський банк» передав ТОВ «БРОКІНВЕСТГРУП» в управління активи, тобто право володіння, користування, розпорядження.
Відповідно до договору купівлі-продажу права вимоги № 23/ФК-14 від 25.04.2014 р., укладеного між ТОВ «БРОКІНВЕСТГРУП» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 223/2007 від 19.10.2007 року, та за яким ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» набуло прав кредитора відносно ОСОБА_7 .
Свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами ОСОБА_7 не виконав, станом на 05.02.2015 р. заборгованість за кредитним договором становить 43 549,47 грн.
Таким чином, ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що належний йому транспортний засіб на підставі договору застави від 19.10.2007 року знаходиться у заставі в якості забезпечення виконання умов кредитного договору № 223/2007 від 19.10.2007 року, всупереч умовам даного договору, без погодження із заставодержателем, з метою попередження звернення стягнення на заставне майно - КІА, модель Sephia 1.5, тип легковий комбі-В, 1998 року випуску, шасі № НОМЕР_1 , колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 , уклав 30.01.2013 року довіреність на право користування та розпорядження транспортним засобом (продати, обміняти, здати в оренду, страхувати) на ім`я ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , тим самим приховавши майно від заставодержателя.

Розглянувши кримінальне провадження по суті, суд виправдав ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення з тих підстав, що ОСОБА_7 , надавши довіреність іншим особам та передавши їм автомобіль, який перебував у заставі, не вчинив його приховування, а також на момент укладення кредитного договору між банком та ОСОБА_7 19.10.2007 ч.1 ст. 388 КК України не було передбачено кримінальну відповідальність за приховування заставленого майна, вказана норма закону зазнала змін у 2011 році і відтоді кримінально-караними стали всі діяння щодо заставленого майна, отже, дія ч.1 ст. 388 КК України в редакції закону від 22.09.2011 на ОСОБА_7 не поширюється.

Не погодившись з ухваленим судовим рішенням, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, провести частково судове слідство та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України, з призначенням покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн і на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити його від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Своє прохання апелянт мотивує тим, що редакція статті 388 КК України набула чинності 22.09.2011, проте судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 , який уклав кредитний договір 19.10.2007 з АКБ «Східно-Європейський банк», 30.01.2013, тобто в період дії нової редакції ст. 388 КК України, видав довіреність на ім`я ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на право користування та розпорядження транспортним засобом, тим самим приховавши майно від заставодержателя, висновки суду в частині того, що договір застави не є самостійним правочином щодо зобов`язань перед банком, а укладається з метою забезпечення кредитного договору, а тому норми зміненої ст. 388 КК України не поширюються на кредитні договори, укладені до набрання чинності вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, є юридично неправильними, оскільки судом залишено поза увагою вимоги чч.1.2 ст. 3, чч. 1-4 ст. 4 КК України і, крім того, при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 судом порушені вимоги ч.2 ст. 22 КПК України стосовно рівності процесуальних прав сторін кримінального провадження та в порушення вимог ст.ст. 374, 376 КПК України судом у вироці не вказано строк та порядок набрання вироком законної сили, а також не роз`яснено обвинуваченому та представнику потерпілої юридичної особи право на ознайомлення з журналом судового засідання та не з`ясовано, чи вони зрозуміли суть прийнятого рішення.

Заслухавши доповідь судді, допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_13 , які пояснили про обставини та умови укладення кредитного договору з банком та обвинуваченим та видачу ним іншим особам довіреності на право користування та розпорядження автомобілем, дослідивши наявні у кримінальному провадженні письмові докази, прослухавши технічний запис судового засідання, провівши судові дебати, в яких прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , а обвинувачений ОСОБА_7 заперечив проти її задоволення, підтвердивши свою позицію у останньому слові, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновок суду про необхідність виправдання ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України, обґрунтований, базується на всебічно, повно і об`єктивно досліджених у судовому засіданні доказах, сукупності яких у вироку дана належна оцінка. З таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Так, кредитний договір між ОСОБА_7 та АКБ «Східно-Європейський банк» укладено 19.10.2007, разом з яким був укладений договір застави для забезпечення зобов`язань по кредитному договору.

Факт видачі ОСОБА_7 довіреностей іншим особам навіть в порушення умов договору застави не є доказом приховування заставленого майна та після видачі довіреностей право власності ОСОБА_7 на автомобіль не припинялося та у нього не зникли зобов`язання перед кредитором по погашенню кредиту.

Крім того, на момент укладення кредитного договору між банком та ОСОБА_7 19.10.2007 року ч. 1 ст. 388 КК України було передбачено кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення майна, або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт або яке описано, чи порушення обмеження права користуватися таким майном, здійснене особою, який це майно ввірене. Закон не містив положень, які б стосувалися заставленого майна. В 2011 році зазначена норма КК України зазнала змін, які були внесені ЗУ №3795 від 22.09.2011 р. Відтоді кримінально караними стали всі вище зазначені діяння щодо заставленого майна також, однак дія ч. 1 ст. 388 КК України в редакції від 22.09.2011 р. не поширювалася на кредитні договори, укладені до набрання Законом №3795 чинності відповідно до перехідних положень зазначеного Закону. Враховуючи те, що договір застави не є самостійним правочином щодо зобов`язань перед банком, а укладається з метою забезпечення кредитного договору, законодавець і вказує, що норми зміненої статті 388 КК України не поширюються на кредитні договори, які укладалися до набрання ним чинності.
З урахуванням наведеного та вимог ч.2 ст. 5 КК України, якою передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної сили в часі, суд обґрунтовано визнав невинуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України, через відсутність в його діях складу вказаного кримінального правопорушення.
Те, що судом не дотримано вимог ст.ст. 374,376 КПК України, а саме, у вироці не вказано строк і порядок набрання ним законної сили та порядок отримання його копії, а також не роз`яснено обвинуваченому та представнику потерпілої юридичної особи зміст судового рішення та не роз`яснено сторонам кримінального провадження право на ознайомлення з журналом судового засідання, про що йдеться в апеляційній скарзі, не є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а виправдувальний вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 16 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: (підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Згідно з оригіналом: