АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

представника ОСОБА_5

власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 20 вересня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання начальника відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Оболонського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_7 , погоджене процесуальним керівником у провадженні прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно, а саме на автомобіль марки «LEXUS» модель «LS 430», д.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору; свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 ; ключі від зазначеного автомобіля; радіостанцію марки «VOYAGER»; радіостанцію марки «MOTOROLA»; мобільний телефон марки «SAMSUNG» модель «GT-E1202», ІМЕІ НОМЕР_4 , ІМЕІ 2 НОМЕР_5 , мобільний телефон марки «LG» модель «0168», ІМЕІ НОМЕР_6 , ІМЕІ 2 НОМЕР_7 ; мобільний телефон марки «NOKIA» модель «RM-1110» ІМЕІ НОМЕР_8 , ІМЕІ 2 НОМЕР_9 ; мобільний телефон марки «BRAVIS» модель «F 180», ІМЕІ НОМЕР_10 , ІМЕІ 2 НОМЕР_11 ; мобільний телефон марки «NOKIA» модель «1280» ІМЕІ НОМЕР_12 , три сім-карти абонента «Lifecell», п`ять ключів від невстановлених замикаючих пристроїв;

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення доведено наявність підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою забезпечення збереження речових доказів.

В апеляційній скарзі з урахуванням змін і доповнень ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на автомобіль марки «LEXUS» та постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого в цій частині відмовити. Так, апелянт зазначає про відсутність підстав для накладення арешту на вказаний транспортний засіб, оскільки він є її власністю та ніякого відношення до кримінального провадження не має. Також ОСОБА_6 вважає, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, так як не містить жодних доказів на обґрунтування викладених в ньому доводів.

Також апелянт вказує на своєчасність оскарження ухвали слідчого судді посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення його власника.

Прокурор, будучи повідомлений належним чином про дату розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з`явився.

Заслухавши доповідь судді, пояснення власника майна та її представника, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення ОСОБА_6 , а копію постановленого судом рішення, відповідно до розписки, нею було отримано 02 жовтня 2017 року (а.с. 78), колегія суддів, виходячи з положень ст. 395 КПК України, погоджується з доводами апелянта щодо своєчасності оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу відсутності підстав для накладення арешту на майно, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
На переконання колегії суддів вказаних вимог закону слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна, дотримався.
Так, СВ Оболонського УП ГУ НП у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0008293 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, що 08 вересня 2017 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник спільний злочинний умисел, спрямований на повторне незаконне заволодіння чужим транспортним засобом.

Згідно доводів клопотання, при вчиненні кримінального правопорушення вказані особи використовували автомобіль марки «LEXUS» модель «LS 430», д.н.з. НОМЕР_1 , а відтак він є знаряддям злочину.

Постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУ Національної поліції у місті Києві ОСОБА_11 від 08 вересня 2017 року вказаний автомобіль було визнано речовим доказом.

Звертаючись з клопотанням про арешт автомобіля марки «LEXUS» модель «LS 430», д.н.з. НОМЕР_1 , слідчий зазначив, що метою застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є збереження його як речового доказу.
Встановивши вище зазначені обставини, дослідивши доводи клопотання і матеріали, які були надані слідчим на обґрунтування своїх вимог, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для накладення арешту на зазначений автомобіль.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає, що слідчим доведена необхідність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження цього майна як речового доказу.
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

На думку колегії суддів, доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на відповідність вилученого майна критеріям ст. 98 КПК України, а відтак вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що воно може бути використано як доказ у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, доводи апеляційної скарги з приводу недоведеності слідчим тих обставин, що вказане майно має ознаки речових доказів, є безпідставними.

Що стосується посилань апелянта на відсутність у неї в рамках кримінального провадження № 0008293 статусу підозрюваної чи обвинуваченої, що на її думку виключає підстави для застосування відносно неї такого обмежувального заходу, то слід зазначити, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді та вважає, що вона постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є арешт майна.

Істотних порушень вимог КПК які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді колегією суддів не встановлено.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 20 вересня 2017 року, якою задоволено клопотання начальника відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Оболонського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_7 , погоджене процесуальним керівником у провадженні прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно, а саме на автомобіль марки «LEXUS» модель «LS 430», д.н.з. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , сірого кольору; свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 ; ключі від зазначеного автомобіля; радіостанцію марки «VOYAGER»; радіостанцію марки «MOTOROLA»; мобільний телефон марки «SAMSUNG» модель «GT-E1202», ІМЕІ НОМЕР_4 , ІМЕІ 2 НОМЕР_5 , мобільний телефон марки «LG» модель «0168», ІМЕІ НОМЕР_6 , ІМЕІ 2 НОМЕР_7 ; мобільний телефон марки «NOKIA» модель «RM-1110» ІМЕІ НОМЕР_8 , ІМЕІ 2 НОМЕР_9 ; мобільний телефон марки «BRAVIS» модель «F 180», ІМЕІ НОМЕР_10 , ІМЕІ 2 НОМЕР_11 ; мобільний телефон марки «NOKIA» модель «1280» ІМЕІ НОМЕР_12 , три сім-карти абонента «Lifecell», п`ять ключів від невстановлених замикаючих пристроїв; залишити без зміни, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/5217/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_12
Доповідач ОСОБА_1