провадження №1-кс/175/31/18
12 січня 2018 року смт. Слобожанське
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Бойка О.М.,
при секретарі Ярмош В.О.,
До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 про тимчасовий доступ до речей і документів.
Під час огляду ділянки місцевості, за адресою вул. Центральна поблизу буд. № 16а в сел. Новомиколаївка Дніпровського району, де розташовано будинок культури, встановлено, що роботи направлені на реконструкцію ведуться по теперішній час. Також, під час досудового розслідування було допитано у якості свідків двох осіб, які вказали що зазначені роботи розпочались у жовтні 2017 року та станом на 04.01.2018 у повному обсязі не виконані.
Таким чином встановлено, що службові особи Сурсько-Литовської сільської ради та службові особи TOB «Главстройпроект» зловживаючи своїм службовим становищем, завідомо внесли неправдиві відомості до актів КБ - 2в про виконання робіт, направлених на реконструкцію будинку культури по вул. Центральній 16а в сел. Новомиколаївка, Дніпровського району Дніпропетровської області, які фактично не виконано роботи, чим завдали збитків державі.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого з наступних підстав.
Згідно п. 1 ч. 5 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документі перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи.
Згідно з ч. 6 ст. 163 КПК України слідчий суддя в ухвалі про надання тимчасового доступу до речей і документів може дати розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, якщо сторона кримінального провадження доведе наявність достатніх підстав вважати, що без такого вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.
За змістом вказаної процесуальної норми надання розпорядження щодо вилучення речей і документів можливе лише за умови доведення стороною кримінального провадження існування реальної загрози зміни або знищення документів. Переконливих доказів на користь існування такої загрози слідчим у клопотання не наведено.
Відповідно до вимог п.п. 2, 3 ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотання слідчого, прокурора;
- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно ст. 160 КПК України, в клопотанні про тимчасовий доступ до речей і документів крім іншого, зазначаються, речі і документи, тимчасовий доступ до яких планується отримати, значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні, можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.
Відповідно до ч. 4 ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов'язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Зважаючи на те, що застосування заходів процесуального примусу мають винятковий характер, такі можуть застосовуватися лише у разі відмови особи, залученої до сфери кримінального провадження, добровільно виконати свій процесуальний обов'язок. З цього випливає висновок про те, що застосуванню процесуального примусу, в тому числі і надання тимчасового доступу до речей та документів, має передувати пропозиція виконати вимогу закону.
При зверненні до суду з клопотаннями про тимчасовий доступ до речей слідчим не враховано, що збирання доказів, в тому числі і речових, відбувається через інститут слідчих дій (зокрема, вилучення в ході огляду, проведення обшуку). У даному випадку неправильне розуміння слідчим положень кримінального процесуального закону фактично зумовлює підміну слідчих дій заходом забезпечення кримінального провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя зобов’язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. У цьому контексті слідчий суддя зазначає, що вказані речі можуть бути отримані шляхом проведення слідчих дій, тобто без застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК саме слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.
А відтак, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не в повній мірі виконані вищезазначені вимоги кримінально-процесуального законодавства та недостатньо наведено обґрунтування щодо необхідності надання тимчасового доступу до вищезазначених речей і документів, оскільки вжиті заходи можуть перешкоджати господарській діяльності юридичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону.
Враховуючи те, що суду не надано доводів відмови володільця надати слідчому доступ до речей, вказаних в клопотанні, беручи до уваги те, що клопотання не відповідає вимогам КПК України, оскільки в клопотанні слідчий не надав значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні, не довів неможливість іншим способом довести зазначених в клопотанні обставин, не зазначив доказів на підтвердження неможливості отримання речей та документів без застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в матеріалах клопотання відсутні документи підтверджуючі обставини справи, не зазначено інших підстав для подання клопотання окрім на основі заяви про вчинення кримінального правопорушення, тому суд приходить до висновку, що підстави для задоволення клопотання відсутні.
Таким чином, зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ст.ст. 132, 160, 163 КПК України, тому в його задоволенні слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 132, 159-166 КПК України,
Відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання слідчого про тимчасовий доступ та вилучення речей оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя О.М. Бойко