Дата документу Справа № 334/4026/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/371/18 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №334/4026/16-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.286 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 березня 2018 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2017 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

17.05.2016 року приблизно о 16 годині 50 хвилин водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «ГАЗ 2410 ЗНГ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині вул.Гребельної в м.Запоріжжі, з боку плотини ДніпроГЕСу в напрямку вул.Каховської.

В цей же час, в зустрічному напрямку для водія ОСОБА_9 , по проїжджій частині вул.Гребельної, здійснював рух водій ОСОБА_11 , який керував мікроавтобус «MERCEDES-BENZ» реєстраційний номер НОМЕР_2 . В салоні зазначеного мікроавтобус якості пасажирів знаходилися ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Також в цей же час, біля будинку №1, проїжджу частину вул.Гребельної, по нерегульованому пішохідному переході, позначеному дорожніми знаками та дорожньою розміткою «зебра», переходив пішохід ОСОБА_7 , що рухався зліва направо по напрямку руху автомобіля «ГАЗ 2410 ЗНГ» під керуванням водія ОСОБА_9

17.05.2016 року приблизно о 16 годині 50 хвилин водій ОСОБА_9 , рухаючись по вул.Гребельній біля будинку №1, маючи об`єктивну можливість побачити на проїжджій частині пішохода ОСОБА_7 , діючи в порушення вимог п.18.1 Правил дорожнього України, де вказано «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, необхідності зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека» не надав переваги в русі пішоходу ОСОБА_7 та можливість завершити йому перехід проїзної частини.

З метою об`їзду пішохода ОСОБА_7 , водій ОСОБА_9 , в порушення вимог п.10.1 ПДР України, де вказано, що: «Перед початком руху, перестроюванням та будь - якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» змінив напрямок руху автомобіля та виїхав на смугу руху зустрічного транспорту, де скоїв наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_7 , після чого продовживши рух далі автомобіль «ГАЗ 2410 ЗНГ» скоїв зіткнення передньою частиною з передньою лівою частиною мікроавтобусу «MERCEDES - BENZ» під керуванням водія ОСОБА_11 .

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди:

- пішохід ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи №2254МД від 24.06.2016 року, отримав тілесні ушкодження: - «закриту черепно-мозкову травму: перелом склепіння черепа (правої тім`яної та луски правої скроневої кісток), численні вогнища забоїв головного мозку (лобній, тім`яній та правій скроневій частках); садни спинки носа; підвивих з наступним видаленням 43 зубу; гематома повіки правого ока, яків сукупності кваліфікуються, як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент спричинення».

Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи №399/16 від 17.06.2016 року невідповідність дій водія ОСОБА_9 вимогам п.18.1 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з наїздом на пішохода ОСОБА_7 . Невідповідність дій водія ОСОБА_9 вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з зіткненням автомобілів. Водій ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 .

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження. Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 просить вирок в частині призначеного покарання та стягнення моральної шкоди скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.286 КК у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що обвинувачений щиро не розкаявся, не вибачився перед потерпілим, а тому призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Крім того, суд повинен був позбавити ОСОБА_9 права керування транспортними засобами, адже обвинувачений має погану кваліфікацію водія. Також неправомірними діями обвинуваченого потерпілому були завдані тяжкі тілесні ушкодження, на теперішній час потерпілий є інвалідом третьої групи, що впливає на нормальний спосіб його життя. Проте суд, задовольняючи вимоги про відшкодування моральної шкоди лише в розмірі 30000 грн. із заявлених 100000 грн., таке своє рішення у вироку не мотивував.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений просить скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін як законний та обґрунтований.

Заслухавши доповідь судді, потерпілого, який уточнив вимоги апеляційної скарги, відмовившись від вимоги про призначення обвинуваченому більш суворого покарання без застосування положень ст.75 КК, та наполягав на стягненні з обвинуваченого на його користь моральної шкоди в розмірі 100000 грн.; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги; прокурора, яка погодилась із вимогами апеляційної скарги щодо збільшення відшкодування моральної шкоди; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги з урахуванням уточнень, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду змінити.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_9 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченим ОСОБА_9 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке віднесено до тяжких злочинів. Суд прийняв до уваги особу винного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Апеляційний суд вважає, що районний суд обґрунтовано прийняв до уваги, що обвинувачений повністю визнав свою вину, покаявся у вчиненому, відшкодував матеріальну шкоду і частково моральну.
А тому колегія суддів, з урахуванням думки потерпілого, який під час апеляційного розгляду змінив свої вимоги та не наполягав на призначенні обвинуваченому більш суворого покарання без застосування ст.75 КК, дійшла висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування призначеного йому покарання в умовах постійного контролю за ним з боку органу пробації під постійним тиском загрози обов`язкового призначення йому реального покарання у випадку порушення покладених на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.
Мотивував належним чином суд у вироку і своє рішення про непризначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
За таких обставин вважати покарання незаконним через неправильне застосування кримінального закону колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями обвинуваченого, правильно обґрунтувавши необхідність її відшкодування, не в повній мірі прийняв до уваги, що внаслідок дій обвинуваченого потерпілому були завдані тяжкі тілесні ушкодження, через які потерпілий тривалий час відчував моральні страждання побоюючись не тільки за своє здоров`я, але й за життя. На теперішній час потерпілий є інвалідом третьої групи, що негативно відобразилось на нормальному способі його життя. Потерпілий потребує подальшого регулярного лікування. Наїзд на потерпілого відбувся на пішохідному переході, вини потерпілому в цьому жодної не було. А тому суд, на переконання судової колегії, невірно визначився з розміром відшкодування моральної шкоди. У зв`язка з чим, вимоги потерпілого про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі. В зв`язку з чим, висновок районного суду в цій частині підлягає зміні.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений сплатив потерпілому в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 25000 грн. Розмір заявленої потерпілим матеріальної шкоди становить 17832 грн., а тому сума відшкодованої обвинуваченим моральної шкоди складає 7 168 грн. (25000 17832 = 7 168). Відтак на користь потерпілого підлягає стягненню 92 832 грн. (100000 - 7 168 = 92 832) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 25 вересня 2017 року щодо ОСОБА_9 в цій справі в частині стягнення моральної шкоди змінити, збільшивши розмір відшкодування моральної шкоди з 30000 грн. на 92832 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 .

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4