АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/3509/16-к Номер провадження 11-кп/786/241/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
за участі
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 27.10.2016 року

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 27.10.2016 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення в порядку ст. 81 КК України.

Ухвалюючи таке рішення, суд послався на те, що досліджені матеріали не містять об`єктивних даних про те, що протягом часу відбування покарання поведінка засудженого змінилася на краще, та що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Не погодившись з таким рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу суду та задовольнити його заяву про застосування до нього ст.81 КК України. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що працює в Полтавській ВК №64 з першого дня, здобув професію сантехніка, а усі накладені на нього стягнення були за незначні порушення.

Інші учасники судового провадження ухвалу суду не оскаржили.
Під час апеляційного перегляду ухвали надійшли клопотання засудженого щодо перерахування йому строку покарання на підставі ст.72 КК України, а саме тримання під вартою з 18.05.2017 року по 20.06.2017 року (під час апеляційного перегляду ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 27.10.2016 року) та про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році»

Заслухавши доповідь судді-доповідача, засудженого ОСОБА_7 який підтримав свою апеляційну скаргу, заперечення проти її задоволення прокурора ОСОБА_6 , дослідивши матеріали провадження, особової справи засудженого та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, відбуття певної частини покарання є лише формальною умовою умовно-дострокового звільнення. Фактичною або матеріальною обов`язковою підставою є доведеність виправлення засудженого - поведінка ув`язненого в місцях позбавлення волі та його ставлення до праці.

Як вбачається з ухвали, судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.01.2014 року за ч.2 ст.186, ст.71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі та відбуває покарання у Полтавській виправній колонії, куди прибув 14.03.2014 року.

Перебуваючи в місцях попереднього ув`язнення ОСОБА_7 за допущені порушення установленого порядку відбування покарання отримав 2 стягнення, у виправній колонії 6 стягнень. За період відбуття покарання у виправній колонії засуджений ОСОБА_7 характеризується задовільно.

За період часу, що передував зверненню з клопотанням про умовно-дострокове звільнення (кінець 2015 2016 років), засуджений ОСОБА_7 дійсно отримав 4 заохочення у виді подяки за сумлінну поведінку та ставлення до праці. Однак, ця обставина, разом з іншими даними щодо поведінки засудженого, вказує на те, що він лише почав ставати на шлях виправлення. В той же час, з огляду на те, що пройшов нетривалий період з часу протягом якого ОСОБА_7 змінив своє ставлення до праці робити висновки щодо стабільності його сумлінної поведінки та ставлення до праці передчасно.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що своєю поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_7 не довів своє виправлення, а відтак ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення.

Під час апеляційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування оскарженого судового рішення.

Щодо клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування ст.72 КК України, колегія суддів зазначає, що воно задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_7 не перебуває під вартою в розумінні закону України «Про попереднє ув`язнення», а відбуває покарання за вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.01.2014 року.

Крім того, виходячи із системного аналізу ст.ст. 537, 539 КПК України, закону України «Про амністію у 2016 році», клопотання про застосування амністії подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок. Відтак клопотання засудженого ОСОБА_7 не підлягає розгляду в межах даного кримінального провадження.

Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404, 407, 418 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 27.10.2016 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10