АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1912/17 Справа № 202/3751/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000487 за апеляційною скаргою апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2017 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-02 вересня 2016 року, вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання за ч. 1 ст. 289 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбута частина покарання за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2016 року та остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяців позбавлення волі.

Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_7 04.03.2017 року, у вечірній час доби, точний час слідством та судом не встановлено, знаходячись поблизу будинку №2 по вул. Воронезькій у м. Дніпро, звернув свою увагу на автомобіль ВАЗ 21061, державний номер НОМЕР_1 , який знаходився у дворі зазначеного вище будинку. В цей час у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме: автомобілем ВАЗ 21061 державний номер НОМЕР_1 , який він визначив як предмет свого злочинного посягання.
У той же день, тобто 04.03.2017 року, у нічний час доби, точний час слідством та судом не встановлено, ОСОБА_7 перебуваючи за вищевказаною адресою, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом без наміру його повернення власнику - ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що ані дійсного, ані уявного права на автомобіль ВАЗ 21061, державний номер НОМЕР_1 , він не має, ОСОБА_7 задля досягнення своєї злочинної мети - незаконного збагачення при скоєнні злочину, з метою подолання перешкод щодо транспортування автомобілю ВАЗ 21061, державний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_9 , у інше місце, скористався допомогою третьої особи - свого товариша ОСОБА_10 , якого умисно ввів в оману щодо законності права власності та керування даним транспортним засобом. ОСОБА_10 , довіряючи ОСОБА_7 , будучи введеним в оману щодо законності дій останнього, за телефонним викликом ОСОБА_7 на автомобілі ВАЗ 21115 прибув у двір будинку № 2 по вул. Воронезькій у м. Дніпро, де його очікував ОСОБА_7 . Далі ОСОБА_7 , скориставшись відсутністю у дворі будинку інших осіб, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, з використанням заздалегідь заготовленого та принесеного із собою невстановленого органами досудового розслідування предмету, пошкодив замок у дверях водія автомобілю ВАЗ 21061, державний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого отримав можливість незаконного проникнення в салон даного автомобілю. Знаходячись в салоні транспортного засобу, ОСОБА_7 з метою заведення двигуна автомобілю, самостійно витягнув з замку живлення контактну групу та різким ривком руля зірвав замок блокування руля. Однак, активні дії ОСОБА_7 не призвели до заведення двигуна, оскільки в автомобілі був відсутній акумулятор.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом без наміру його повернення власнику автомобілЯ - ОСОБА_9 , ОСОБА_7 зателефонував своєму знайомому - ОСОБА_11 , якого також ввів в оману щодо законності права власності та керування автомобілем ВАЗ 21061, державний номер НОМЕР_1 , та якого також попросив приїхати у двір будинку № 2 по вул. Воронезькій у м. Дніпро та привезти із собою акумулятор. ОСОБА_12 , довіряючи ОСОБА_7 , будучи введеним в оману щодо законності дій останнього, скориставшись послугами таксі, прибув до будинку № 86 по пр. Слобожанський у м. Дніпро, де його на автомобілі ВАЗ 21115 очікував ОСОБА_10 , після чого вони вдвох на вказаному автомобілі проїхали у двір будинку АДРЕСА_2 , де їх очікував ОСОБА_7 , та де ОСОБА_12 передав останньому привезений із собою акумулятор. Після цього ОСОБА_10 та ОСОБА_12 поїхали, залишивши ОСОБА_7 біля автомобіля ВАЗ 21061.
ОСОБА_7 , отримавши необхідну допомогу, діючи умисно, задля доведення своєї мети щодо незаконного заволодіння транспортним засобом, в подальшому самостійно здійснив запуск двигуна автомобіля ВАЗ 21061, державний номер НОМЕР_1 , після чого поїхав з місця вчинення кримінального правопорушення, маючи можливість розпорядження ним на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_7 умисно, незаконно, всупереч волі власника автомобілю - ОСОБА_9 , заволодів транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 21061, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , спричинивши останньому майнову шкоду, в розмірі 22269 грн. 25 коп.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , не оскаржуючи доведеності вини обвинуваченого, фактичних обставин злочину і кваліфікації його дій, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник посилається на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання не в повній мірі враховано особу обвинуваченого, а саме: останній вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України визнав повністю, має міцні соціальні зв`язки, нещодавно одружився, чекає на народження дитини, прагне виправити думку про себе своєю зразковою поведінкою у майбутньому. Просить суд змінити вирок суду першої інстанції, врахувати особу обвинуваченого, призначити йому більш м`яке покарання, у межах санкції ч. 1 ст. 289 КК України з застосуванням ст. 75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити вирок суду 1 інстанції без змін, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного.

Ввідповідно до положень ч. 1 ст. 404 КК України переглядається судове рішення щодо ОСОБА_7 в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Відповідно до вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог норм ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, потерпілого і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч. 1 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України докази не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 289 КК України в апеляційній скарзі також не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного йому покарання та призначення йому більш м`якого покарання із застосуванням ст. 75 КК України не підлягають задоволенню, так як призначене покарання обвинуваченому відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно вироку суду, при визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, те, що він не працює, по місцю проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом: розлад особистості та поведінки. Також суд першої інстанції врахував обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, а саме - щиросердне каяття.

Згідно вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Як видно з матеріалів кримінального провадження та з вироку суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував всі необхідні дані про особу обвинуваченого для призначення справедливого покарання.
Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 з приводу того, що судом першої інстанції при ухваленні вироку та обранні покарання обвинуваченому не було в повній мірі враховано особу обвинуваченого, а саме те, що останній вину у вчиненні злочину визнав повністю, має міцні соціальні зв`язки, нещодавно одружився, чекає на народження дитини, прагне виправити думку про себе своєю зразковою поведінкою у майбутньому, колегія суддів не вважає їх слушними, оскільки згідно вироку, обираючи міру покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував всі обставини, в тому числі і які пом`якшують покарання обвинуваченого.
Крім того, ані захисником, ані обвинуваченим не було надано будь-яких документальних підтверджень вагітності його дружини, а тому в цій частині доводи апеляційної скарги захисника також не заслуговують на увагу. Крім того, вказаний факт не є такою обставиною, що істотно впливає на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та не може бути прийнятий до уваги при призначенні йому покарання.
Покарання, його вид і строк у відношенні обвинуваченого визначено судом першої інстанції правильно, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.75 КК України та пом`якшення призначеного йому покарання колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення не виявлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч. 1 ст. 289 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дні проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4