Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА
Номер провадження 1-кс/711/853/18

Справа № 711/2453/18

06 квітня 2018 року

Слідчий суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 , за участю:
секретар ОСОБА_2 , потерпілий ОСОБА_3 , слідчий ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій в рамках кримінального провадження №0000125,

ВСТАНОВИВ:
Заявник звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії слідчого прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 та скасувати її постанову від 16.03.2018р. про відмову у задоволенні його клопотання від 13.03.2018р. заявленого в межах кримінального провадження №0000125.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржувана постанова слідчого є необґрунтованою та незаконною, та по своїй суті направлена на перешкоджання потерпілому у реалізації ним його процесуальних прав, оскільки в даному випадку неможливо проведення повного, всебічного та об`єктивного розслідування без здійснення допиту свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..

В судовому засіданні потерпілий підтримав скаргу і наполягав на її задоволенні.

Слідчий заперечувала проти доводів скарги, посилаючись на недоцільність проведення допиту ОСОБА_6 та неможливість на даний момент допитати ОСОБА_5 .. Просила відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження та дослідивши надані ними докази, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що кримінальне провадження №0000125 здійснюється по обставинах вчинення співробітниками правоохоронних органів під час здійснення ними досудового розслідування по кримінальному провадженню, де ОСОБА_3 мав статус підозрюваного (обвинуваченого), діянь, які містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.365, ч.1 ст.371, ч.1 ст.374 КК України. ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні є потерпілим.

13.03.2018р. потерпілий направив слідчому два клопотання, в яких просив провести допит свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6

16.03.2018р. слідчим винесені дві постанови про відмову у задоволенні таких клопотань.

Не погоджуючись з такими рішеннями слідчого потерпілий звернувся з даною скаргою до слідчого судді.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання. Правовим наслідком звернення з такою скаргою є постановлення ухвали про скасування постанови слідчого. Таким чином, під час розгляду скарги перевіряється законність та обґрунтованість відмови слідчого у відмові в задоволенні клопотання.

Даючи оцінку діям слідчого вважаю за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч.2 ст.9 КПК слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до положень ст.223 КПК слідчі дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, а підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Аналіз змісту положень ст.ст.9, 223 КПК України свідчить, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим. Натомість, з огляду на принцип змагальності кримінального провадження (ст.22 КПК України), положення кримінально-процесуального закону надають потерпілому право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою потерпілого визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч.2 ст.223 КПК України). Зазначене свідчить про право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.

Відмовляючи у задоволенні клопотань потерпілого слідчий виходив з того, що у проведенні допиту свідка ОСОБА_6 немає потреби, оскільки він не був очевидцем затримання та обставин перебування під ОСОБА_3 під вартою, а допит свідка ОСОБА_5 здійснити немає можливості через те, що свідок проходить військову службу в зоні АТО, внаслідок чого фактичне місцезнаходження останнього не підлягає розголошенню.

Такі доводи слідчого є цілком обґрунтованими і відповідають вимогам ч.9 ст.224 КПК України та принципу пропорційності організації досудового розслідування.

Окремо слід звернути увагу, що функція підтримання державного обвинувачення належить виключно прокурору, а досягнення повноти, всебічності і об`єктивності досудового розслідування залежить від ретельності вчинення процесуальних дій, зокрема, слідчим і прокурором. Отже сторона обвинувачення має право не досліджувати запропоновані потерпілим докази, якщо на думку обвинувачення такі докази не мають значення для кримінального провадження (обставин, що підлягають доказуванню) і не впливають на правомірність процесуального рішення за наслідками закінчення досудового розслідування. Натомість в такому випадку саме на сторону обвинувачення покладається ризик об`єктивної неправомірності прийнятого процесуального рішення (обвинувального висновку, постанови про закриття кримінального провадження т.і.) без врахування таких доказів, якщо за наслідками здійснення судового контролю буде встановлено, що такі докази мають істотне значення для кримінального провадження і спростовують правомірність процесуального рішення за наслідками досудового розслідування.
За таких обставин доводи потерпілого, що внаслідок відмови у задоволенні його клопотання про допит свідків, сторона обвинувачення обмежує його право на ефективний засіб юридичного захисту є необґрунтованими.
Також слід зауважити, що потреба допиту обумовлена правовою оцінкою учасників кримінального провадження обставин, які підлягають доказуванню, але кожна сторона самостійно оцінює такі обставини і потім відстоює об`єктивність такої оцінки перед судом. Отже, відмова слідчого у здійсненні допиту в якості свідків певних фізичних осіб на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням обставин кримінального провадження, в даному випадку не є обмеженням законних прав та інтересів потерпілого, оскільки внаслідок такої відмови показання свідка не втрачають ознак доказу і можуть бути використані пізніше, в тому числі і за повторним клопотанням потерпілого.
За таких обставин, постанови слідчого від 16.03.2018 про відмову у задоволенні клопотання є такими, що за своїм змістом відповідають положенням ст.ст.110, 220 КПК України, винесені з врахуванням змісту засад кримінального провадження та з дотриманням належної правової процедури, а тому підстави для їх скасування відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст.303-307 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1