Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

6 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0006699 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Черкаси, громадянина України,

без визначеного місця реєстрації, що проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.02.2008 року

за ч.1 ст.309 КК України на 2 роки позбавлення волі,

на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання

з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

2) вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 22.05.2008 року

за ч.1 ст.185 на підставі ст.71 КК України

на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

3) вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 21.06.2011 року

за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі,

звільненого 27.06.2014 року на підставі ст.2 Закону України

Про амністію у 2014 році,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.3 ст.186 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2017 року,

у с т а н о в и л а :
________________________________

Справа № 11-кп/796/2118/2017
Категорія: ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.3 ст.186 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1 .
Вироком Печерського районного суду м. Києва від 11.08.2017 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.3 ст.186 КК України і йому призначено покарання:

- за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст.186 КК України 4 роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року ОСОБА_6 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 14.06.2017 року по 20.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів.

Із змісту апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що він просить вирок суду першої інстанції змінити і зарахувати йому у строк відбування покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до дня набрання вироком законної сили включно.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на ст.5 КК України стосовно зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі і вважає, оскільки на момент його затримання діяла ч.5 ст.72 КК України у редакції Закону від 26.11.2015 року, яка потім була скасована, чим погіршено його становище, то по відношенню до нього попередня редакція закону не втрачає дію.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, вважаючи, що судом першої інстанції прийнято правильне рішення про залік досудового тримання під вартою; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

12 жовтня 2016 року близько 1 години 40 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись у приміщенні торгового залу магазину Велика Кишеня на пл. Печерській, 1 в м. Києві, реалізовуючи умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, взяв 7 упаковок Ризькі шпроти в олії загальною вартістю 186 гривень 69 копійок, що належали ТОВ Фудком, які поклав у сумку та, не маючи наміру розрахуватися за товар, вийшов з торгового залу. Однак, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_6 злочин до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений охороною магазину.

Крім того, 6 червня 2017 року близько 22 години 30 хвилин ОСОБА_6 з метою повторного відкритого викрадення чужого майна шляхом вільного доступу проник у квартиру АДРЕСА_2 , де, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, двома руками штовхнув ОСОБА_8 , від чого та впала на підлогу. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_6 зірвав з шиї потерпілої золотий ланцюжок вагою 30 г вартістю 50 000 гривень та, зайшовши в кухню, взяв зі столу гаманець з грошовими коштами в сумі 650 гривень, що належали ОСОБА_8 . Після цього ОСОБА_6 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій майнової шкоди на загальну суму 50 650 гривень.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, оскільки особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі; та за ч.3 ст.186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, та поєднане з проникненням у житло, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, обставини, що його пом`якшують та обтяжують, і призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Правильно судом застосовано і положення ч.5 ст.72 КК України при прийнятті рішення про залік досудового тримання під вартою.

Згідно з ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 року № 838-VIII Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У відповідності з цією ж нормою у строк попереднього ув`язнення включався строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.

Вказана редакція ч.5 ст.72 КК України набрала чинності 24.12.2015 року і діяла до 20.06.2017 року включно.

Законом України Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення від 18.05.2017 року № 2046-VIII, який набрав чинності 21.06.2017 року, ця норма викладена в наступній редакції.

Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.5 КК України, положення якої кореспондуються з ст.58 Конституції України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Вказаний принцип ретроактивності в повному обсязі було враховано судом першої інстанції, оскільки після набрання чинності законом України про кримінальну відповідальність, який не встановлював злочинність діяння і не посилював кримінальну відповідальність, але, фактично, погіршив становище обвинуваченого в частині регулювання предмету стосовно заліку попереднього ув`язнення, тим не менше тримання ОСОБА_6 під вартою протягом дії закону у попередній редакції було зараховано у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Тобто зворотна дія закону в часі у поточній редакції до нього застосована не була.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3