Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА
Номер провадження 1-кс/711/74/18

Справа № 711/101/18

12 січня 2018 року

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю:

секретар ОСОБА_2 , прокурор ОСОБА_3 , слідчий ОСОБА_4 , підозрюваний ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 , яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження №0000062,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати постанову слідчого ОСОБА_4 від 27.12.2017р. про відмову у задоволенні його клопотання від 27.12.2017р. та зобов`язати слідчого повернути йому вилучену в нього під час проведення огляду місця події 02.08.2017р. сумку чоловічу з ременем коричневого кольору.

В обґрунтування скарги зазначено, що слідчий неправомірно не повертає підозрюваному належне йому майно, яке утримується слідчим без належної правової підстави.

В судовому засіданні підозрюваний т його захисник підтримали вимоги скарги і наполягали на її задоволенні.

Захисник - адвокат ОСОБА_6 зауважив, що вилучена у ОСОБА_5 сумка є тимчасово вилученим майном. На теперішній час відсутнє судове рішення про арешт такого майна, а тому воно має бути повернуто його власнику.

Прокурор і слідчий заперечили проти доводів скарги та зазначили, що скарга не підлягає до задоволення.

Слідчий пояснила, що зазначена сумка була надана органу досудового розслідування самим підозрюваним добровільно, а тому і є речовим доказом по кримінальному провадженню, а тому зберігається у сторони обвинувачення в порядку встановленому ст.100 КПК і підстави для її повернення підозрюваному відсутні.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши обставини кримінального провадження вважаю, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що кримінальне провадження №0000062 від 26.06.2017р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368-4 КК України, здійснюється за обставинами відповідно до яких ОСОБА_5 здійснюючи повноваження ліквідатора ПП «НІА Сервіс» вимагав від власника даного підприємства ОСОБА_7 неправомірну вигоду в сумі 50000грн за здійснення ним швидкої ліквідації ПП «НІА Сервіс» та не вжиття ним заходів, що спричинять затягування процедури ліквідації.

По обставинах кримінального провадження 01.08.2017р. ОСОБА_5 вимагав від ОСОБА_7 решту визначеної ним суми, яку отримав 02.08.2017р. завчасно виготовленими несправжніми платіжними засобами, що імітують грошові кошти в сумі 45000грн.

02.08.2017р. в рамках досудового розслідування по даному кримінальному провадженню здійснювався огляд місця події під час якого у ОСОБА_5 за його згодою була вилучена коричнева шкіряна сумка з ременцем, що підтверджується протоколом огляду місця події від 02.08.2017р..

20.09.2017р. вилучена сумка визнана постановою слідчого ОСОБА_4 речовим доказом у кримінальному провадженні у зв`язку з чим до теперішнього часу не повернута ОСОБА_5

26.12.2017р. підозрюваний звернувся до слідчого із клопотанням, в якому просив повернути йому його сумку. Проте 27.12.2017р. слідчий винесла постанову, якою відмовила у поверненні сумки підозрюваному.

Не погоджуючись з діями слідчого підозрюваний звернувся до слідчого судді з даною скаргою.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк. При цьому правом звернення зі скаргою закон наділяє визначених учасників кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться володільці тимчасово вилученого майна.

За змістом заявлених у скарзі вимог вбачається, що вона стосується двох аспектів діяльності слідчого: 1) винесення постанови про відмову у задоволенні клопотання про повернення майна, 2) неповернення тимчасово вилученого майна.

Розглядаючи скаргу в цілому варто зауважити, що кримінальне провадження здійснюється, зокрема, на засадах верховенства права, законності, змагальності сторін і забезпеченні права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Неухильне дотримання усіма учасниками кримінального провадження зазначених принципів є запорукою реалізації права на справедливий суд та права на ефективний засіб юридичного захисту, що передбачені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (статті 6 і 13 Конвенції).
Принцип законності, закріплений ст.9 КПК, передбачає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Зазначеному принципу кореспондує гарантія права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, що закріплене у ст.24 КПК.
Частиною першою статті 303 КПК передбачені дії слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Перелік зазначених дій є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Частиною другою статті 303 КПК передбачено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.
Аналіз змісту положень ч.1 ст.303 КПК свідчить, що постанова слідчого про відмову у задоволенні клопотання про повернення тимчасово вилученого майна не може бути предметом оскарження на досудовому провадженні, оскільки таке рішення слідчого є відображення його оцінки обставин утримання майна і може бути свідченням бездіяльності, яка полягає у неповерненні такого майна. У свою чергу законом передбачений спеціальний спосіб захисту законних прав та інтересів володільця майна, який уповноважує слідчого суддю покласти на слідчого обов`язок повернути тимчасово вилучене майно у випадку відсутності правомірних підстав його утримання.
Отже, з огляду на положення ст.8, 9 КПК, ст.19 Конституції України слідчий суддя не наділений повноваженнями скасувати постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, а тому вимоги скарги щодо скасування постанови слідчого від 27.12.2017р. не підлягають до задоволення.
Щодо вимог стосовно зобов`язання слідчого повернути вилучену у підозрюваного сумку, то в цій частині скарги вбачається певна обґрунтованість з огляду на наступне.
Згідно ч.1 ст.93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок зберігання доказів регулюється положеннями ст.100 КПК.
Частиною першою ст.100 КПК передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. А згідно ч.2 ст.100 КПК речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Однією з засад кримінального провадження є недоторканність права власності. Згідно ст.16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.
Системний аналіз змісту положень ст.ст.16, 100 КПК свідчить, що без згоди власника вилучене в нього майно може зберігатись у сторони кримінального провадження лише у випадку, якщо обмеження права власності визначено судовим рішенням. В іншому випадку на вимогу власника таке майно має бути йому повернуто.
Доводи слідчого про відсутність підстав для повернення майна ОСОБА_5 на підставі ч.2 ст.100 КПК є помилковими, оскільки зазначена норма закону регулює лише порядок зберігання речових доказів і передбачає, що передумовою застосування такого порядку є наявність однієї з обставин згода власника або судове рішення.
В судовому засіданні встановлено, що підставою передання стороні обвинувачення сумки підозрюваного була його добровільна згода. Отже вилучення сумки та її утримання стороною обвинувачення відбувалось правомірно.
Проте, 26.12.2017р. підозрюваний звернувся до слідчого з клопотанням про повернення йому вилученої сумки, що свідчить про відсутність його згоди на обмеження його права власності на таке майно. За таких обставин, з моменту припинення згоди власника на збереження сумки у сторони обвинувачення, таке майно набуває статусу тимчасово вилученого майна, оскільки відбувається фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися таким майном (ч.1 ст.167 КПК).
Згідно ст.169 КПК тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Як встановлено в судовому засідання сторона обвинувачення не зверталась до суду з відповідним клопотанням про накладення арешту на таке майно і на теперішній час відсутнє судове рішення, на підставі якого може здійснюватись обмеження прав власника цього майна.

Отже з огляду на зазначені приписи кримінально-процесуального закону та обставини кримінального провадження у сторони обвинувачення відсутні правові підстави для утримання вилученої 02.08.2017р. у підозрюваного сумки, а тому вона підлягає поверненню. При цьому в контексті положень ч.1 ст.169, ч.5 ст.171 КПК зазначене майно має бути негайно повернуте особі, у якій воно вилучалось, що свідчить про відсутність обов`язку підозрюваного підтверджувати наявність в нього права власності на сумку.

Варто зауважити, що необґрунтованими є доводи слідчого і прокурора про необхідність залишення сумки у сторони обвинувачення, оскільки вона визнана речовим доказом і є ризик її втрати. В цьому контексті слід звернути увагу, що характеризуючими ознаками речових доказів є їх належність та допустимість, що розкривається у ст.ст.85, 86 КПК. Оцінку цих ознак здійснює відповідна посадова особа при прийнятті рішення за наслідками проведення досудового розслідування. З огляду на зміст ч.1 ст.98 КПК в контексті положень ст.ст.85, 86 КПК, вбачається, що рішення про визнання матеріального об`єкту речовим доказом не має правового значення, оскільки прийняття такого рішення не передбачено КПК. Визначальною ознакою допустимості речових доказів є необхідність їх документального оформлення, що передбачено ч.2 ст.100 КПК, відповідно до якої речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Отже речовий доказ, задля відповідності вимогам ст.86 КПК, має бути задокументований шляхом складання протоколу огляду із фіксацією відомостей, які мають доказове значення в кримінальному провадженні. Натомість в судовому засіданні встановлено, що за наслідками проведення слідчих дій на вилученій у підозрюваного сумці не виявлено слідів злочину, а отже ризик втрати такої речі не виправдовує необхідність обмеження прав її власника, оскільки є непропорційним заходом з огляду на потреби досудового розслідування та мету кримінального провадження.
Таким чином, здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, усуваючи допущені під час досудового розслідування порушення прав підозрюваного на володіння своїм майном, вважаю за необхідне задовольнити скаргу в частині повернення підозрюваному тимчасово вилученого в нього майна.
На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.16, 100, 169, 303-307 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_4 негайно повернути ОСОБА_5 сумку чоловічу з ременем коричневого кольору, яка була вилучена згідно протоколу огляду місця події від 02.08.2017р..

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошений 15 січня 2018 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1