Номер провадження: 11-кп/785/305/18
Номер справи місцевого суду: 515/1468/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

з участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційні скарги заступника прокурора Одеської області ОСОБА_11 на вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 04.10.2016 року по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №0000248 від 15.05.2016 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області, з неповною середньою освітою, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимий, останній раз:

24.04.2012 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі.

засуджений

-за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі;

-за ст. 185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначене покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 ч. 1 п.п.2,34 ч.2 п.2 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію,-

ВСТАНОВИВ:
Зазначеним вироком суду ОСОБА_10 засуджений за те, що 14.05.2016 року, у нічний час доби (встановити точний час під час судового розгляду не виявилося можливим), таємно, повторно, шляхом вільного доступу викрав з будинку АДРЕСА_2 , майно потерпілого ОСОБА_12 на загальну суму 5560грн.

Крім того, ОСОБА_10 в середині травня 2016 року (встановити точну дату під час судового розгляду не виявилося можливим), приблизно, о 03год.00хв., таємно, повторно, викрав з території складського приміщення Приморської ЗОШ І-ІІІ ступенів, розташованої по вул.Кірова, 78 в с.Приморське Татарбунарського району Одеської області, майно, яке належить Приморській ЗОШ, на загальну суму 4488,64 грн.

Крім того, ОСОБА_10 05.06.2016 року приблизно, о 23:00 год., проник до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований по АДРЕСА_2 , звідки таємно, повторно, викрав майно потерпілого ОСОБА_13 на загальну суму 5478,20 грн.

Крім того, ОСОБА_10 на початку червня 2016року (встановити точну дату під час судового розгляду не виявилося можливим), приблизно о 23год.00хв., проник на територію магазину «Росинка», який розташований по АДРЕСА_3 , звідки таємно, повторно, викрав майно потерпілого ОСОБА_14 на загальну суму 8800 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, встановлених у вироку суду, а також доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого за м`якістю, та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України 4 роки позбавлення волі, без застосування ст. 75 КК України, посилаючись на те, що суд не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також данні про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочин у період непогашеної судимості, а також не врахував, що обвинувачений офіційних джерел прибутку не має, за місцем проживання характеризується посередньо, будь-якої участі в громадській діяльності не приймає.

Також в обґрунтування неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зазначив, що суд не застосував закон, який мав бути застосований, зокрема суд неправильно поклав на ОСОБА_10 обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, без врахування змін, внесених у відповідності до Закону України від 07.09.2016 року, які набули чинності 08.10.2016 року.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 404 ч.1, 2 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_10 в вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.ч.2,3 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення, встановлена судом першої інстанції на підставі показань обвинуваченого ОСОБА_10 , який послідовно, в повному обсязі визнавав обвинувачення, в зв`язку з чим суд 1-ї інстанції визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, та розглянув кримінальне провадження у спрощеному порядку, передбаченому ст. 349 ч. 3 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор, як зазначалось, не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені у вироку суду, а також доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_10 .

Згідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З вироку суду вбачається, що суд першої інстанції, при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше судимим, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також визнав наявність обставин, що пом`якшують покарання, врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання, та призначив покарання у межах санкції ч.ч. 2,3 ст. 185 КК України.

Так, відповідно до вимог ст.66 КК України, суд визнав обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

Також суд не встановив обставин, передбачених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції встановив та врахував зазначені обставини, які прямо передбачені кримінальним законом при призначенні покарання за вчинення кримінального правопорушення, зокрема такі, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів та призначив покарання у межах санкцій ч.ч. 2, 3 ст. 185 КК України, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, згідно вимог ст. 374 ч.3 п. 2 КПК України, у вироку суду належним чином мотивовані підстави призначеного покарання.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування покарання з іспитовим строком.

Так, суд першої інстанцій, з врахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 без відбування покарання, в зв`язку з чим застосував ст. 75 КК України та звільнив ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції, оскільки навіть при наявності кількох зазначених обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, достатніх підстав для застосування ст. 75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням, немає, оскільки ОСОБА_10 за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий та вчинив новий злочин у період непогашеної у встановленому законом порядку судимості, що вказує на те, що ОСОБА_10 належних висновків не зробив,на шлях виправлення та перевиховання не став.
Крім того, суд першої інстанції висновок щодо застосування ст. 75 КК України належним чином не мотивував та обґрунтував.

Апеляційний суд приходить до висновку про те, що вирок суду першої інстанції в частині застосування ст. 75 КК України, на підставі вимог якої обвинувачений звільнений від відбування покарання з випробуванням, ухвалений без дотриманням вимог ст. 370 КПК України.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути неправильне застування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст. 413 КПК України, неправильне застування закону України про кримінальну відповідальність вважається, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

На підставі наведеного, керуючись ст. 409, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування покарання, оскільки апеляційний суд прийшов до висновку про те, що достатніх підстав для застосування ст. 75 КК України не встановлено, в зв`язку з цим звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 від відбування покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з ухваленням в цій частині нового вироку, в якому вважати обвинуваченого ОСОБА_10 засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 ч. 1 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до 4 років позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 409,411, 412, 415,420 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

ЗАСУДИВ:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 04.10.2016 року відносно ОСОБА_10 скасувати в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_10 вважати засудженим за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі; за ст. 185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_10 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівку про застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання за вироком суду.

В решті вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 04.10.2016 року - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Верховного суду протягом 3 місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

(підпис) (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного

суду Одеської області ОСОБА_2