Постанова

Іменем України
12 квітня 2018 року

м. Київ
Справа № 127/3330/16-к
Номер провадження в апеляційному суді 1-кп/127/590/16

Провадження № 51 2126 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008942 від 28 грудня 2015 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миролюбівка Піщанського району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за ст. 186 ч. 2 КК України,
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ямпіль Вінницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого, останній раз вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 16 червня 2009 року за ст. 185 ч. 3, ст. 70 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 3 місяці, звільненого 19 березня 2014 року умовно-достроково на 9 місяців 28 днів,
за ст. 186 ч. 2 КК України,
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , такого, що на підставі ст. 89 КК України судимості не має,
за ст. 186 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_9 на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 02 червня 2016 року засуджено:

ОСОБА_6 за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Строк відбуття покарання ОСОБА_6 вказано рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

ОСОБА_7 за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_7 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 вказано рахувати з 29 грудня 2015 року.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_7 у строк покарання зараховано попереднє ув`язнення з 29 грудня 2015 року по набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_8 за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_8 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 вказано рахувати з 30 грудня 2015 року.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України ОСОБА_8 у строк покарання зараховано попереднє ув`язнення з 30 грудня 2015 року по набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалено стягнути в рівних частинах з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 200 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, 30 000 гривень моральної шкоди та на користь держави у рівних частинах 768 гривень процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Прийнято рішення щодо речових доказів.
Вироком суду ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.
27 грудня 2015 року в приміщенні туалету на території залізничного вокзалу за адресою: м. Вінниця, площа Героїв Сталінграду, 1, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_7 повторно, разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_8 із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрали у потерпілого ОСОБА_10 його майно, загальна вартість якого складає 4 424 гривні 30 копійок. Після цього, з місця вчинення злочину зникли та викраденим розпорядилися на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а вирок щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині призначення покарання змінено:
Ухвалено вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 186 ч. 2 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а ОСОБА_8 засудженим за ст. 186 ч. 2 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам засуджених внаслідок м`якості. Вважає, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. 370, ст. 419 ч. 1 п. 2 КПК України не навів належних мотивів щодо призначення менш суворого покарання ОСОБА_7 та покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст. 69 КК України. Зазначає, що апеляційний суд безпідставно врахував як обставину, що пом`якшує покарання, часткове відшкодування потерпілому ОСОБА_10 збитків, у зв`язку з чим він не має претензій. Звертає увагу на те, що нових обставин, які пом`якшують покарання, встановлено також не було, а тому застосовано закон, який не підлягав застосуванню положення ст. 69 КК України. Вважає висновки суду апеляційної інстанції про безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора в частині необхідності призначення ОСОБА_6 реального покарання необґрунтованими.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_12 указує на безпідставність викладених у касаційній скарзі доводів та просить залишити її без задоволення.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважав, що касаційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке засуджено кожного з них, та кваліфікація вчиненого за ст. 186 ч. 2 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Доводи касаційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням є необґрунтованими з огляду на наступне.
Частиною першою статті 75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При призначені покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, які обтяжують покарання, встановлено не було. Також судом враховано часткове відшкодування ним заподіяної шкоди.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та звільнив його від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки, поклавши на нього відповідні обов`язки.
При розгляді апеляційної скарги прокурора суд апеляційної інстанції її доводи, які аналогічні доводам касаційної скарги, щодо безпідставності застосування до ОСОБА_6 ст. 75 КК України перевірив і своє рішення належним чином мотивував, зазначивши підстави, з яких визнав її необґрунтованою. При прийнятті відповідного рішення щодо ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції також врахував позицію потерпілого, який просив не позбавляти волі ОСОБА_6 , оскільки саме він повністю відшкодував заподіяну шкоду, у тому числі і моральну.
Отже призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Щодо доводів касаційної скарги прокурора про неправильне застосування апеляційним судом ст. 69 КК України та невідповідність призначеного апеляційним судом покарання ОСОБА_7 і ОСОБА_8 тяжкості злочину та особі кожного з них внаслідок м`якості, то колегія суддів вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не спростовують висновки суду апеляційної інстанції щодо призначеного ОСОБА_7 і ОСОБА_8 покарання з огляду на наступне.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Якщо ж злочин, за яким особу визнано винною, не є корупційним, частиною першою статті 69 КК України суду надано можливість, з урахуванням особи винного, призначити йому основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, якщо наявні кілька обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Апеляційний суд дотримався таких вимог закону та врахував, що ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненому в суді апеляційної інстанції, визнавши ці обставини такими, що пом`якшують їх покарання. Врахована апеляційним судом і думка потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що не бажає, щоб ОСОБА_8 і ОСОБА_7 в подальшому перебували у в`язниці, а той час, який вони перебували під вартою на день розгляду справи в апеляційному суді, на його думку, є достатньою мірою покарання для їх виправлення. Крім того, апеляційний суд обґрунтовано визнав часткове відшкодування ОСОБА_8 шкоди, обставиною, що пом`якшує його покарання, мотивувавши таке рішення поясненнями самого ОСОБА_8 про те, що він ніколи не відмовлявся від здійснення повного відшкодування завданої злочином шкоди, однак раніше не мав достатньо коштів для здійснення такого відшкодування у повному обсязі, а подальше його перебування під вартою виключало таку можливість взагалі.
Врахувавши наявність кількох обставин, що пом`якшують ОСОБА_8 покарання, його позитивну характеристику за місцем проживання, та обставин, що пом`якшують ОСОБА_7 покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання кожного з них, та думку потерпілого, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про можливість призначення ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкції частини 2 ст. 186 КК України та ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, призначивши йому покарання нижче від найнижчої межі санкції частини 2 статті 186 КК України, відповідно змінивши вирок в цій частині щодо кожного них.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Крім того, необхідно зазначити, що за змістом листа, який надійшов до касаційного суду зі Стрижавської виправної колонії № 81, вбачається, що 03 травня 2017 року ОСОБА_8 відповідно до ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року на підставі ст. 81 КК України був звільнений умовно-достроково на 7 місяців 25 днів. ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_8 та ОСОБА_13 народилася донька ОСОБА_14 , про що ОСОБА_8 направив до касаційного суду копію свідоцтва про народження.
За таких обставин, доводи касаційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особам засуджених внаслідок м`якості є безпідставними.
Враховуючи зазначене, підстав для задоволення касаційної скарги прокурора, скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 06 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_9 без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3