Постанова

Іменем України
26 квітня 2018 року

м. Київ
Справа № 357/12424/15-к
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/780/795/17

Провадження № 51 1977 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002385 від 13 червня 2015 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рубченки Володарського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
за ст. 187 ч. 2 КК України,
за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_8 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 .
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 травня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 187 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 запобіжний захід не обирався.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 13 червня 2015 року приблизно о 04 годині біля будинку АДРЕСА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_9 з метою заволодіння чужим майном вчинили напад на ОСОБА_10 , у ході якого ОСОБА_9 завдав один удар потерпілому в область грудей, зваливши останнього з ніг, а ОСОБА_6 завдав йому три удари правою ногою в область голови, заподіявши легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Під час нападу ОСОБА_9 забрав у ОСОБА_10 гаманець з грошима в сумі 600 гривень та мобільний телефон марки «Самсунг» вартістю 1 900 гривень. Після чого з місця злочину зникли, а викраденим розпорядились на власний розсуд, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2 500 гривень.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 04 липня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою прокурора змінено, у частині призначення покарання вирок скасовано: призначено ОСОБА_6 за ст. 187 ч. 2 КК України покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі та доповненнях до неї прокурор просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає, що суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки даним про особу ОСОБА_6 , ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, та обставинам його вчинення, зокрема завдання тілесних ушкоджень у життєво важливий орган, а тому виправлення ОСОБА_6 без реального відбування покарання у виді позбавлення волі неможливе. Зазначає, що обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування заподіяної шкоди, самі по собі, не можуть істотно знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину. Указує на те, що судом застосовано норми закону України про кримінальну відповідальність, передбачені у статтях 69 та 75 КК України, які не підлягали застосуванню. Вважає, що у порушення вимог ст. 419 КПК України суд апеляційної інстанції не зазначив підстав, з яких апеляційну скаргу прокурора визнано необґрунтованою. Ухвалу апеляційного суду вважає такою, що постановлено формально, зокрема, у вступній частині ухвали не вказано номер кримінального провадження. Крім того, прокурор указує на те, що в ухвалі суду апеляційної інстанції зазначено про вчинення злочину ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , тоді як обвинувальний акт до суду скеровано лише щодо ОСОБА_6 , що є порушенням принципу презумпції невинуватості, передбаченого у ст. 17 КПК України, та вимог статей ст. 337 ч.1, ст. 374 ч. 3 п. 2 КПК України.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_6 та потерпілий ОСОБА_10 зазначають про безпідставність викладених у касаційній скарзі доводів та просять залишити її без задоволення. Потерпілий ОСОБА_10 , у тому числі зауважив, що матеріальну і моральну шкоду йому повністю відшкодовано, а з ОСОБА_6 він повністю примирився.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважала касаційну скаргу обґрунтованою і просила її задовольнити.
Захисник заперечував проти касаційної скарги і просив залишити її без задоволення.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ст. 187 ч. 2 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Відповідно до ст. 75 ч. 1 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як вбачається з вироку та ухвали, призначаючи покарання ОСОБА_6 та звільняючи його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суди послалися на обставини справи, дані про особу винного, думку потерпілого ОСОБА_10 , обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують його.
Разом з тим, суди не звернули уваги на те, що при вирішенні зазначеного питання необхідно належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи. Зокрема, застосовуючи ст. 75 КК України, суди в повній мірі не врахували тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів та обставини його вчинення. При цьому судами обох інстанцій були визнані одні й ті ж обставини справи як такі, що дають підстави для одночасного застосування до ОСОБА_6 положень статті 69 КК України і призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі санкції ст. 187 ч. 2 КК України, так і положень статті 75 КК України і звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Проте, судами належним чином не враховано, що одночасне застосування двох різних інститутів, пов`язаних із пом`якшенням та звільненням особи від покарання за вчинення тяжкого злочину, має мати для цього достатньо підстав, а рішення про можливість одночасного застосування як положень ст. 69 КК України так і ст. 75 КК України має бути належним чином обґрунтоване.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок суду першої інстанції за апеляційною каргою прокурора, зазначені обставини належним чином не врахував, залишив поза увагою доводи прокурора щодо безпідставного застосування судом першої інстанції ст. 75 КК України, їх ретельно не перевірив, відповіді на них не дав, не обґрунтував свій висновок про можливість виправлення засудженого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та застосував до нього положення як статті 69 КК України, так і ст. 75 КК України.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене засудженому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого внаслідок м`якості.
Обґрунтованими є і доводи касаційної скарги прокурора щодо порушення принципу презумпції невинуватості, передбаченого у ст. 17 КПК України, та вимог статей ст. 337 ч.1, ст. 374 ч. 3 п. 2 КПК України з огляду на наступне.
Загальною засадою кримінального провадження презумпцією невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленою в ст. 17 ч. 1 КПК України, передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Відповідно до частини 5 зазначеної статті поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Зазначені положення національного законодавства відповідають практиці Європейського суду з прав людини у рішеннях у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» та у справі «Грабчук проти України».
Із наявної у матеріалах кримінального провадження постанови прокурора прокуратури м. Біла Церква від 12 серпня 2015 року вбачається, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 закрито у зв`язку з його смертю, а тому зазначення анкетних даних ОСОБА_9 у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, суперечить зазначеним нормам закону.

Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та призначено ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок м`якості, що відповідно до пунктів 1-3 частини 1 статті 438 КПК України є підставами для скасування такого рішення.
За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга прокурора задоволенню частково.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення, а у разі підтвердження того ж обсягу обвинувачення, за яким ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено, призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України вважати м`яким.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 04 липня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3