Справа № 158/836/17 Провадження №11-кп/773/42/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 лютого 2018 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого- ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 серпня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :
Даним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Рожище, Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, має на вихованні двоє малолітніх дітей, працюючого у ТОВ «Полігон», раніше не судимого,

засуджено:

- за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів;

- за ч.1 ст. 135 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Згідно із ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування основного виду покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов прокурора Ківерцівського відділу Маневицької місцевої прокуратури ОСОБА_10 в інтересах держави в особі КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» Волинської області до ОСОБА_9 про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави в інтересах Луцької міської ради кошти, витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_7 в сумі 7 128 (сім тисяч сто двадцять вісім) грн., які підлягають зарахуванню в Луцький міський бюджет (р/р 0280 в ГУДКСУ у Волинській області, , МФО 803014).

Стягнуто з ОСОБА_9 в дохід держави 3 785 (три тисячі сімсот вісімдесят п`ять) грн. 08 коп. процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

В порядку ст. 100 КПК вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнано винним і засуджено за те, що він 02 лютого 2017 року близько 07 год. 00 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Фольксваген Гольф», 1997 року випуску, чорного кольору, д.р.н. « НОМЕР_1 », рухаючись по узбіччі на 151 км.+50 м. автомобільної дороги М-19 сполученнях «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече» в напрямку м. Луцьк, перебуваючи у с. Озерце, Ківерцівського району, проявив безпечність та неуважність під час руху, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості та не вибрав безпечної швидкості, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , який рухався по узбіччі в попутному напрямку.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи №22 від 15 березня 2017 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правої ключиці зі зміщенням відламків, відкритого перелому правої великогомілкової кістки в середній третині зі зміщенням відломків, подвійного перелому у верхній та нижній третинах правої малогомілкової кістки зі зміщенням, синці і садна в ділянці обличчя, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх заподіяння.

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_9 п.п. 2.3. б), 12.1, 12.3 ПДР України, а саме:

- п. 2.3 для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…;

- п. 12.1 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку;

- п. 12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Крім цього, ОСОБА_9 , 02 лютого 2017 року близько 07 год. 00 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Фольксваген Гольф», 1997 року випуску, чорного кольору, д.р.н. « НОМЕР_1 », рухаючись на 151 км. + 50 м. автомобільної дороги М-19 сполученням «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече» в напрямку м. Луцьк, перебуваючи у с. Озерце, Ківерцівського району після того, як допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який рухався по узбіччі у попутному напрямку автомобіля в момент наїзду, завідомо знаючи, що ОСОБА_7 перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок зимових погодних умов та безпорадного стану спричиненого тілесними ушкодженнями, отриманими в результаті дорожньо транспортної пригоди та маючи змогу надати потерпілому допомогу на місці, самовільно покинув місце дорожньо-транспортної пригоди.

В змінах до апеляційної скарги прокурор вказує, що відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами. Враховуючи, що на утриманні обвинуваченого перебуває малолітня дитина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а вироком суду від 09 серпня 2017 року ОСОБА_9 засуджено за умисний злочин середньої тяжкості та необережний тяжкий злочин, який не вчинено в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння та від якого не настала смерть потерпілого, ОСОБА_9 підлягає звільненню від призначеного судом покарання на підставі ст. 85 КК України та п «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Просить вирок Ківерцівського районного суду від 09 серпня 2017 року відносно ОСОБА_9 , у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність змінити. Звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання за ч.2 ст.286, ч.1 ст. 135, ч.1 ст. 70 КК України у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами на підставі ст. 85 КК України та п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи зміненої апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримував подані ним зміни до апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які відносно застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 Закону України «Про амністію у 2016 році» не заперечували, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувалися і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувалися.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, у зв`язку із повним визнанням ОСОБА_9 вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, судовий розгляд провадження судом першої інстанції відбувся без дослідження доказів щодо фактичних обставин вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, які ніким не оспорювалися. Учасникам судового розгляду роз`яснено зміст ч. 3 ст. 349 КПК України і наслідки її застосування.

Із урахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Діям ОСОБА_9 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Згідно вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії невеликої тяжкості та тяжких, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

До обставин, які пом`якшують покарання суд правильно відніс з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

По відношенню до ОСОБА_9 суд врахував те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, є особою молодого віку, перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні двоє малолітніх дітей, працює, за місцем роботи характеризується як добросовісний, відповідальний та дисциплінарний працівник, частково відшкодував потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду, який просив суд не позбавляти обвинуваченого волі, оскільки вважає, що ОСОБА_9 , працюючи, відшкодує завдану ним майнову шкоду в повному обсязі.

Тому, врахувавши всі обставини в кримінальному провадженні, суд призначив ОСОБА_9 покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 286 КК України, ч.1 ст. 135 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і не є надто м`яким. Крім того, при застосуванні додаткового покарання у виді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів обвинувачений не взмозі буде усунути наслідки, що настали внаслідок ДТП та погіршить матеріальне становище потерпілого.

Застосовуючи до обвинуваченого ст. 75 КК України, суд в повній мірі врахував обставини, які пом`якшують покарання та дані про його особу, часткове відшкодування майнової шкоди, думку потерпілого ОСОБА_7 , який просив не позбавляти обвинуваченого ОСОБА_9 волі, суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, визначивши йому максимальний термін іспитового строку та поклав на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 цього ж Кодексу, що дозволить здійснювати контроль за його поведінкою зі сторони уповноваженого органу з питань пробації.

В ході апеляційного розгляду провадження, обвинувачений ОСОБА_9 подав заяву про звільнення його від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили: не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Таким чином в даному кримінальному провадженні наявні підстави застосування амністії до обвинуваченого та звільнення його від покарання.

Обмеження щодо застосування амністії до ОСОБА_9 , відсутні.

Згідно матеріалів провадження, обвинувачений має малолітню дочку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно якої не позбавлений.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд, вважає за можливе звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання призначеного вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 серпня 2017 року.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Заяву ОСОБА_9 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.

Звільнити ОСОБА_9 від покарання, призначеного вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 серпня 2017 року у виді 3 років позбавлення волі без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий
Судді: