Справа № 504/3910/17
Провадження № 1-кс/504/760/17

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про арешт майна

15.11.2017 смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 , -

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 9, смт. Доброслав, клопотання слідчого слідчого відділу Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 09 листопада 2017 року, погодженого прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002002 від 09.11.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

09 листопада 2017 року слідчий СВ Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області ОСОБА_4 , подав до Комінтернівського районного суду Одеської області вищевказане клопотання.

Клопотання обгрунтоване тим, що 08.11.2017 до чергової частини Лиманського відділу поліції ГУ НП в Одеській області надійшла заява від оператора «102» про те, що 08.11.2017 року о 09.35 год, на автодорозі Одеса- Южне, в 10 метрах від магазину «Продукти 24», що знаходиться по вул.. Касьяненка, 1 с. Ліски, Лиманського району Одеської області перпендикулярно дороги стався наїзд на пішохода автомобілем марки «Рено Меган» номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , внаслідок чого пішохід був доставлений до КУ «Одеська клінічна лікарня» з діагнозом політравма.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали подане клопотання посилаючись на викладені доводи та зазначили, що не проведення вказаної процесуальної дії призведе до недосягнення мети досудового розслідування.

Відповідно до правил ст. 107 КПК України фіксація судового розгляду не здійснювалась.

Слідчий суддя заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі обставини, вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до пункту 1.10. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМ України від 10.10.2001 року № 1306 (далі- Правила), власник транспортного засобу - фізична або юридична особа, яка володіє майновими правами на транспортний засіб, що підтверджується відповідними документами.
За змістом п.22 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України», яке набуло статусу остаточного за обставин, викладених у статті 44 § 2 Конвенції, поняття власності, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси що становлять майно, можуть також розглядатись як майнові права, і, таким чином, як власність в цілях вказаного положення.

Таким чином, суд переконаний, що фактично володіючи, та керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Рено Меган» номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 на підставі довіреності та талону на ім`я гр.. Німеччини Хенце Рафінер Кар стен, відповідає вимогам терміну «інший власник», що визначений правилами ч. 1 ст. 172 КПК України.

Положенням ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен зясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого у кримінальному провадженні та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже субєкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і при вирішення питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Перевіряючи правову підставу для арешту майна, слідчий суддя звертає увагу, що кримінальне правопорушення вчинено з безпосередньою участю джерела підвищеної небезпеки автомобілю Рено Меган» номер НОМЕР_1 , на якому можуть міститись сліди та інша інформація що стосуються даного кримінального правопорушення.

Отже, слідчий суддя дійшов переконливого висновку, що вищевказаний автомобіль містить в собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відтак, відповідає визначеним у положенні ст. 98 КПК України критеріям.

Слідчий суддя вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів, які вказують на ознаки вчинення кримінального правопорушення, і ці докази досліджені слідчим суддею в судовому засіданні.

Слідчий суддя дійшов до переконання, що правові підстави арешту повністю співвідносяться з встановленими обставинами даного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що автомобіль має повне відношення до предмету доказування в рамках кримінального провадження, і не вжиття заходів забезпечення кримінального провадження може привести до унеможливлення або суттєвого ускладнення встановлення істини по справі.

Обираючи відповідне забезпечення кримінального провадження, та вирішуючи питання про спосіб його виконання, слідчий суддя враховує, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя вважає, що арешт та заборона розпорядження вказаними речами є розумним та співмірним обмеженням права власності безпосередньому завданню кримінального провадження, і є необхідним у демократичному суспільстві, є доцільним саме на цій стадії досудового розслідування, а наслідки застосованого заходу забезпечення кримінального провадження, на переконання суду, не виглядають надмірним тягарем для власника арештованого майна.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 93, 98, 170-173, 309, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Колопотання слідчого слідчого відділу Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 09 листопада 2017 року про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «Рено Меган» номер НОМЕР_1 .

Заборонити будь- яким особам розпоряджатись та використовувати зазначене майно.

Ухвала слідчого судді виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді про арешт майна або відмова у ньому можуть бути оскаржені в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1