Справа № 461/2300/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/269/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6

та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000021 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 3 квітня 2018 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави,

в с т а н о в и л а :

ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 3 квітня 2018 року застосовано до

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Львова,

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Визначено строк дії ухвали 60 днів з моменту постановлення до 1 червня 2018 року.

На ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 3 квітня 2018 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування даного запобіжного заходу. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення слідчого судді є незаконним, необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню. Вважає висновок слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 безпідставним. В оскаржуваній ухвалі слідчого судді відсутнє будь-яке обґрунтування повідомленої ОСОБА_6 підозри, а слідчий суддя обмежився лише констатацією обґрунтованості підозри без наведення мотивів такого висновку. Зазначає, що висновки слідчого судді про наявність відповідних ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, викладені в оскаржуваній ухвалі, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, та не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора про залишення ухвали без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали судової справи та матеріали досудового розслідування, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

26 березня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000021 внесені відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 27 ч.1 ст. 258 КК України.

2 квітня 2018 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 27 ч.1 ст. 258 КК України.

ОСОБА_6 підозрюється в організації вчинення закінченого замаху на терористичний акт, а саме вчинення підпалу, що створювало небезпеку для життя чи здоров`я людини та заподіяння значної майнової шкоди, залякування населення та провокації міжнародного ускладнення.
Судове рішення про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлено з дотриманням вимог ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Слідчий суддя дійшов обгрунтованого й правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу - тримання під вартою, врахувавши при цьому: наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 27 ч.1 ст. 258 КК України; наявність достатніх підстав вважати, що існують передбачені ст. 177 КПК України ризики, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати встановленню істини у справі.

При цьому слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив у сукупності всі обставини, в тому числі вагомість наявних доказів про підозру у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 27 ч.1 ст. 258 КК України.

Що стосується доводів апеляційних скарг сторони захисту про необгрунтованість підозри, яку пред`явлено ОСОБА_6 , то слід зазначити, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , протоколом затримання ОСОБА_6 , протоколом обшуку автомобіля марки «ВАЗ 2109», д.н.з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_8 , протоколом затримання ОСОБА_8 , показаннями свідка громадянина України ОСОБА_9 , легалізованими матеріалами проведення НСРД, іншими матеріалами кримінального провадження.
Крім того, слід зазначити, що при встановленні факту наявності (чи відсутності) обґрунтованої підозри слідчий суддя керується не тільки положеннями національного кримінального процесуального законодавства, а враховує й практику з цього питання Європейського суду з прав людини (ч.5 ст. 9 КПК України), яка відображена в рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а також в рішенні у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, згідно з якою вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В інших рішеннях «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Згідно з правовою позицію, яка закріплена у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення від 28 жовтня 1994 року), факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, не обгрунтування слідчим суддею своїх висновків щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як на підставу скасування судового рішення колегія суддів до уваги не бере. З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання слідчий суддя врахував передбачені ст. ст. 178, 183 КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу, в тому числі наявність обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним тяжкого злочину, санкція статті якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, а також те, що підозра про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 27 ч.1 ст. 258 КК України, є обгрунтованою, що підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Також слідчий суддя врахував і відсутність обставин, які перешкоджають утриманню підозрюваного у слідчому ізоляторі, про що зазначив в ухвалі.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 176 КПК України запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України.

Ураховуючи, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 27 ч.1 ст. 258 КК України, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про необхідність та можливість застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою є обгрунтований та відповідає вимогам закону.
Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя об`єктивно та в повній мірі дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді та задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 .

Разом з тим, при постановленні ухвали слідчий суддя помилково визначив строк дії ухвали до 1 червня 2018 року. Відповідно до ч.2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. В даному випадку підозрюваний затриманий 1 квітня 2018 року, тому слід визначити дату закінчення дії ухвали слідчого судді 30 травня 2018 року.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 3 квітня 2018 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Датою закінчення строку дії ухвали вважати 30 травня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_10