Провадження № 11-кп/792/462/17
Справа № 686/6575/15-К Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104 від 18.02.2015 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 30 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, непрацюючого, судимого:

- 03.03.2000 року Могилів-Подільським міським судом Вінницької області за ч.3 ст.142, ч.2 ст.140, ст.42 КК України на 9 років позбавлення волі;

- 04.08.2008 року Могилів-Подільським міським судом Вінницької області за ч.1 ст.286 КК України на 2 роки 6 місяців обмеження волі;

- 20.07.2011 року Мурованокуриловецьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст.122 КК України на 2 роки обмеження волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- 04.07.2012 року Могилів-Подільським міським судом Вінницької області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України на 3 роки 4 місяці позбавлення волі. Звільненого 22.05.2014 року з місць позбавлення волі умовно-достроково з невідбутим строком 10 місяців 29 днів, -

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Могилів-Подільського міського суду від 04.07.2012 року (яка становить 10 місяців 29 днів позбавлення волі), призначено остаточне покарання у виді 3 років 6 місяців .

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Зараховано в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 час його утримання під вартою з 18 лютого по 08 грудня 2015 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній домашній арешт.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 737,28 грн.

Долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_7 18 лютого 2015 року, близько 12 год. 30 хв., керуючись корисливим мотивом, шляхом зламу навісного замка дверей, проник до будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно, повторно, викрав грошові кошти в сумі 3044 грн. та золоті вироби: каблучку жіночу, вагою 2 г, вартістю 1178,28 грн., наручний браслет, вагою 6 г, вартістю 3561,84 грн., ланцюжок, вагою 4 г, вартістю 2374,56 грн., хрестик, вагою 1 г, вартістю 593,64 грн., ланцюжок, вагою 4 г, вартістю 2374,56 грн., хрестик, вагою 1 г, вартістю 593,64 грн., завдавши потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму
13729,52 грн.
В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Вказує, що обвинувачений заперечує факт вчинення крадіжки ювелірних виробів з дому потерпілої ОСОБА_10 показання якої, як і проведений за її участю слідчий експеримент, є недостовірними доказами. Суд, в порушення вимог чинного законодаства, у вироку посилається не на слідчий експеримент з потерпілою, а на її показання, надані в ході цього експерименту.

Зазначає, що ОСОБА_7 в будинок потерпілої не заходив, а остання обмовляє його через конфлікт, який виник між ними. Вказане підтверджується тим, що при огляді будинку потерпілої не було виявлено жодних слідів, належних його підзахисному, не знайдено таких і на коштах, вилучених в закинутому домоволодінні та пакеті, у якому вони знаходилися. Висновки експертиз волокон та волокнистих матеріалів також не можуть бути належними доказами з огляду на те, що ОСОБА_7 не був та не міг бути у закинутому домоволодінні, де знайшли куртку, яка, до того ж, йому не належить.

Вказує, що докази, які здобувалися органом досудового слідства 18 лютого 2015 року в період з моменту фактичного затримання обвинуваченого і до моменту прибуття його адвоката, а саме: речі, вилучені у ОСОБА_7 при складанні протоколу затримання, так як сумка з цими речами вибувала з поля зору обвинуваченого на значний час до прибуття адвоката; протокол огляду домоволодіння по АДРЕСА_3 , речі та кошти, вилучені під час цього огляду; висновок експерта №321 від 27 березня 2015 року щодо куртки, вилученої в закинутому будинку; показання судового експерта ОСОБА_11 стосовно означеного висновку, є недопустимими, оскільки вони отримані внаслідок порушення прав ОСОБА_7 на захист.

Зазначає, що огляд закинутого домоволодіння, яке складається із будинку та надвірних споруд, мав проводитись відповідно до вимог ч.1 ст.233 КПК України, або за згодою володільця, або на підставі ухвали слідчого судді, чого в даному випадку проведено не було. З огляду на викладене, вилучені майно та кошти з домоволодіння потерпілої ОСОБА_10 , а також інформація та докази, отримані внаслідок їх вилучення не можна вважати допустимими доказами. Крім того, протокол вказаного огляду може бути сфальсифікованим, а фототаблиці до нього не містять ні підписів осіб, які приймали участь у їх виготовленні, ні даних про таких осіб, а тому суд не мав права посилатися на них в оскаржуваному вироку.

Крім того, на думку апелянта, не є допустимим та достовірним доказом висновок експерта №321 від 27 березня 2015 року, а саме експертиза волокон та волокнистих нашарувань, який не був відкритий обвинуваченому та його захиснику. Вказує, що показання експерта суперечать змісту висновків проведених ним експертиз, а з матеріалів справи вбачається, що контакт куртки з речами ОСОБА_7 міг бути створений працівниками міліції з метою підробки доказів проти нього.

Звертає увагу й на те, що потерпіла під час судового розгляду не конкретизувала, які ж саме ювелірні вироби у неї були викрадені (не вказала ні вагу, ні проби золота). Щодо грошових коштів, вилучених під час огляду з закинутого домоволодіння, то на них не лише немає відбитків пальців обвинуваченого, а й їх сума є меншою, ніж зазначена в обвинувальному акті.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував під час розгляду вказаного кримінального провадження висновків та мотивів, з яких суд апеляційної інстанції скасовував попередній вирок, не надав оцінку доказам, на які вказувала сторона захисту, в результаті чого прийняв незаконне рішення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора про законність та обгрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами, проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 про те, що досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами проведено упереджено, без з`ясування обставин, які мають значення для встановлення істини у справі, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у справі та дослідженими судом доказами.

Зокрема, в судовому засіданні ОСОБА_7 не заперечував та ствердив обставини перебування поряд домоволодіння потерпілої ОСОБА_10 в денну пору лютого місяця 2015 року в с. Шаровечка, Хмельницького району, тобто в день та час викрадення майна потерпілої, однак викладав свою версію подій.
Показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка послідовно та прямо вказала на ОСОБА_7 , як на особу, яку виявила за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_2 в денну пору лютого місяця 2015 року. Ствердила, що після виявлення ОСОБА_7 в належному їй будинку, останній представившись працівником РЕМу, відразу залишив домоволодіння, а вона виявила зникнення майна, в тому числі золотих виробів.
Крім того, факт вчинення ОСОБА_7 злочину об`єктивно стверджується даними протоколу огляду місця події з фото-таблицями з яких вбачається місце вчинення злочину, саме те, на яке вказує потерпіла ОСОБА_10 (а.п. 31-48, т. 1).

Змістом протоколу огляду місця події з фото-таблицями стверджується, що в покинутому будинку по АДРЕСА_4 , який розташованому неподалік домоволодіння потерпілої, виявлені та вилучені чоловіча куртка та грошові кошти, які за своїм номіналом є ідентичні тим, що напередодні були викрадені з домоволодіння потерпілої (а.п. 71-76, т. 1).

Із змісту висновку експерта № 321 від 27.03.2015 року вбачається, що на внутрішній поверхні (підкладці) куртки чорного кольору, вилученій під час огляду місця події 18.02.2015 року, виявлено та вилучено п`ятнадцять волокон нашарувань, які мають спільні родові ознаки (природа, колір та його відтінок, хімічний клас барвника азобарвник) з відповідними волокнами, які входять до складу за волокном светра ОСОБА_7 .

За результатами дослідження сукупності ідентичних ознак можна зробити висновок, що порівнювальні волокна, мають спільну родову належність (а.п. 99-103, т. 1).

На переконання колегії суддів, проаналізувавши висновки експертиз волокон та волокнистих нашарувань в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, місцевий суд прийшов до обґрунтованих висновків, що виявлена в закинутій будівлі запакована в поліетиленовий пакет куртка належить саме обвинуваченому ОСОБА_7 . Так, саме на даній куртці, яка має належний, доглянутий вигляд, була запакована та схована у закинутому приміщенні, виявлені волокна светра обвинуваченого, що безпосередньо вказує на користування даною курткою саме ОСОБА_7 . Доказів, які б стверджували протилежне ні обвинуваченим, ні його захисником не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

З даних протоколу проведення слідчого експерименту вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 , в деталях, вказала місце, спосіб та механізм залишення обвинуваченим її домоволодіння після виявлення останнього в будинку (а.п. 141-145, т. 1).

Кількість та вартість викраденого майна стверджується показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яким колегія суддів надає перевагу, оскільки вони є послідовними, та даними довідки про вартість цього майна Управління НБУ у Хмельницькій області, які стороною захисту не спростовані (а.п. 70, т. 1).

Сукупність всіх вказаних обставин вчинення правопорушення, спосіб проникнення до домоволодіння ОСОБА_10 , причини припинення злочинних дій, поведінка обвинуваченого, що передувала події прибуття ОСОБА_7 з іншої місцевості, неможливості повідомлення ним до кого він приїхав та надання засобів зв`язку цієї особи, переховування змінного одягу в закинутому приміщенні, вказують про цілеспрямовані, обдумані та умисні дії ОСОБА_7 , спрямовані на протиправне заволодіння майном потерпілої.

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги сторони захисту про необґрунтованість заведення кримінального провадження та засудження ОСОБА_7 .

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації ні обвинуваченим, ні його захисником не надано.

Більше того, дані твердження ОСОБА_7 та його захисника були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що вищенаведені докази вчинення злочину ОСОБА_7 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отримані з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

В провадженні не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілої заборонених законодавством методів розслідування, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Такі обставини ґрунтуються виключно на твердженнях самого ОСОБА_7 , який є прямо зацікавленою особою, його роздумах щодо процесів в державі, діяльності правоохоронних органів, систематичних звинуваченнях органів досудового розслідування та потерпілу ОСОБА_10 в упередженості та необ`єктивності, вільному тлумаченні кримінального процесуального закону, що не можна визнати допустимими доказами.

При цьому, в матеріалах провадження не встановлено доказів, щоб ОСОБА_7 чи його захисники звертались із заявами та скаргами до прокурора Хмельницької місцевої прокуратури, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників поліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.

Колегія суддів відхиляє твердження обвинуваченого та його захисника в тій частині, що оскільки в будинку потерпілої виявлені сліди рук та взуття сторонніх осіб, а не ОСОБА_7 , це виключає участь останнього у вчиненні злочину.

Вони повністю, як зазначено вище, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яким колегія суддів, надає перевагу так як вони є послідовними.

Натомість, в матеріалах провадження відсутні належні дані, які б викликали сумніви в щирості та достовірності таких показань потерпілої ОСОБА_10 .

У зв`язку з цим підстав вважати, що потерпіла ОСОБА_10 оговорює ОСОБА_7 , враховуючи, що вона з обвинуваченим не знайома і знайома не була, у колегії суддів немає. А ті розбіжності, на які посилається сторона захисту, є не суттєвими та такими, що не впливають на встановлення істини у провадженні.

Посилання сторони захисту на те, що потерпіла оговорює обвинуваченого внаслідок помсти за конфлікт, який відбувся між ними є надуманими. Так, як стверджується показаннями самого ОСОБА_7 , саме потерпіла, а не він, влаштувала конфлікт, в процесі якого саме ОСОБА_10 ображала його, а не він її. За таких обставин, жодних підстав у ОСОБА_10 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність, обмовляти ОСОБА_7 , як помсту за наче б то конфлікт, який потерпіла заперечує, у останньої немає.

Більше того, вказані твердження потерпілої повністю узгоджуються з вищенаведеними, дослідженими судом доказами.

На переконання колегії суддів не може бути підставою для визнання недопустимим доказом даних протоколу проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_10 , оскільки остання в процесі вказаної процесуальної дії в деталях, вказала місце, спосіб та механізм залишення обвинуваченим її домоволодіння після виявлення останнього в будинку і саме ці дані суд поклав в основу обвинувального вироку, а не показання потерпілої в процесі слідчої дії, як те стверджує сторона захисту.

З огляду на те, що до домоволодіння ОСОБА_10 могли мати доступ, в тому числі за її запрошенням і інші особи, виявлення в процесі огляду в будинку потерпілої слідів інших осіб, а не ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, знає та володіє прийомами конспірації, на переконання колегії суддів жодним чином не стверджує про непричетність обвинуваченого до скоєного злочину.

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями ОСОБА_7 та його захисника, що обвинувачення останнього ґрунтується виключно на суперечливих показаннях потерпілої в процесі судового розгляду. Його вина у вчиненні злочину доведена на підставі вищенаведених, здобутих органами досудового розслідування, досліджених та перевірених судом доказах у їх сукупності, в тому числі даних протоколів слідчих дій, висновках експертів, які підтверджують показання потерпілої та спростовують твердження обвинуваченого і його захисника.

Суд ухвалив обвинувальний вирок виключно на доказах, досліджених в процесі судового розгляду. Дані протоколу затримання ОСОБА_7 , в тому числі предмети (речові докази) вмісту сумки, яка знаходилась при обвинуваченому, не покладено в основу доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину. А тому та обставина, що сумка вибувала з поля його зору, не змінює факту вчинення злочину, не впливає на кваліфікацію дій та не звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

З аналогічних підстав, не змінює факту вчинення злочину, не впливає на кваліфікацію дій, не звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності та не може бути безумовною підставою для визнання доказів недопустимими твердження сторони захисту про незаконне затримання ОСОБА_7 . Так, доказів незаконного затримання обвинуваченого в процесі судового та апеляційних розглядів не встановлено, не надано таких і стороною захисту. Разом з тим, що ОСОБА_7 , сам, добровільно, без жодного тиску та примусу зі сторони чоловіка потерпілої, сів в автомобіль останнього і повернувся до місця її проживання, що обвинувачений не заперечує.

Чинне процесуальне законодавство не передбачає обов`язкової участі підозрюваного у проведенні першочергових слідчих (процесуальних) дій, зокрема при проведенні огляду місця події, що є в даному випадку. А тому, проведення першочергових процесуальних (слідчих) дій на місці події, за відсутності ОСОБА_7 , при тому, що останній свою вину у вчинені злочину заперечує, не може бути підставою для визнання цих доказів недопустимими та не утворює порушення прав та законних інтересів останнього, в чому намагається переконати колегію суддів захисник.

Таким чином, ОСОБА_7 , в тому числі в процесі апеляційного розгляду, повністю забезпечені права, передбачені законами та Конституцією України, в тому числі право користуватися допомогою захисника, давати пояснення, подавати докази, тощо.

З аналогічних підстав, враховуючи, що ОСОБА_7 володіє методами конспірації, беручи до уваги, що кошти, виявлені та вилучені в процесі огляду закинутої будівлі, фактично в місці переховування його одягу, за номіналом є ідентичними викраденим у потерпілої, а ряд купюр взагалі не містять слідових ознак слідів рук, що без умисного, свідомого знищення таких є фактично неможливим, на переконання колегії суддів безпосередньо вказує про залишення їх обвинуваченим та умисне знищення ним таких слідів на купюрах з метою уникнення викриття та ідентифікації його особи.

З огляду на те, що приміщення по АДРЕСА_4 , на протязі років не експлуатується, фактично закинуте, є не огороджене, занедбане, не має ні вікон, ні дверей, до нього є загальний доступ, що дало можливість органам досудового розслідування зробити висновок про відсутність власника такого майна, проведення огляду в ньому та на його прилеглій території без отримання дозволу слідчого судді на переконання колегії суддів не може бути підставою для визнання вказаного доказу недопустимим.
Внаслідок того, що наявні в матеріалах кримінального провадження протоколи огляду місця події скріплені підписами усіх учасників даної процесуальної дії, відсутність підпису всіх без виключення учасників процесуальної дії на фото-таблицях до даних протоколів не може бути підставою для визнання вказаних доказів недопустимими, оскільки фото-таблиці є додатком до протоколу слідчої дії і обов`язкове скріплення їх підписами всіх учасників слідчої дії законом не передбачено.

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями сторони захисту стосовно визнання недопустимим доказом висновку експерта № 321 від 27.03.2015 року щодо нашарування волокон светру обвинуваченого на вилученій куртці, оскільки такий, на переконання захисника суперечить первинному висновку експерта № 191 від 19.03.2015 року.

Поза увагою сторони захисту залишилася та обставина, що первинний висновок експерта № 191 від 19.03.2015 року проводився та стосувався поверхні виявленої та вилученої куртки, а висновок експерта № 321 від 27.03.2015 року щодо нашарування волокон светру обвинуваченого на вилученій куртці стосується її внутрішньої поверхні, що є не тотожними поняттями.

Повністю підтвердив та роз`яснив вказані питання і допитаний судом експерт ОСОБА_11 .

За таких обставин твердження сторони захисту щодо порушення порядку надання на експертизу та проведення експертного дослідження виявленої та вилученої куртки суперечать матеріалам кримінального провадження та підлягають відхиленню.

Виявлення в закинутому приміщенні належної, доглянутої, запакованої та схованої куртки з нашаруванням светра обвинуваченого повністю стверджують обставини перебування там ОСОБА_7 та спростовують твердження сторони захисту в цій частині.

В провадженні встановлено достатньо належних, об`єктивних, беззаперечних та допустимих доказів, які дали можливість встановити істину, ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Оголошена ОСОБА_7 підозра, кваліфікація його дій, з якою погодився суд, містить виклад фактичних обставин, в тому числі часу, місця, способу та інших обставин вчинення злочину, наскільки вони відомі слідчому. Знайшли вони своє відображення і у вироку, тобто при його ухваленні суд повністю вирішив питання, зазначені в ст. 374 КПК України.

Тому твердження сторони захисту, що органами досудового розслідування та судом не виконані вимоги ст. 91 КПК України не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та визначив таке з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченого.

Зокрема, судом взято до уваги те, що ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні тяжкого злочину, його підвищену суспільну небезпечність, спосіб та механізм його вчинення.

Як стверджується матеріалами провадження, вину у вчиненні злочину ОСОБА_7 не визнав навіть під тиском зібраних у справі доказів. Достатніх заходів для досягнення порозуміння з потерпілою не вживав.

Тому застосування до нього ст. 69 КК України колегія суддів вважає безпідставним.

За таких обставин приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину, який є тяжким, його особу, який раніше неодноразово судимий, з попередніх судимостей жодних висновків не зробив, не відбувши покарання за попереднім вироком вчинив новий, умисний злочин, систематичність вчинення кримінально-карних діянь, спосіб та механізм вчинення злочину, наявність обставини, що пом`якшує покарання, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, ближче до мінімального розміру, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, тобто ґрунтується на вимогах закону.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:
Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 30 червня 2016 року в кримінальному провадженні №0000104 від 18.02.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/
З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду ОСОБА_2