Справа № 367/4453/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1156/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 2 26.10.2017

УХВАЛА
Іменем України
26 жовтня 2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Макарівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 11 вересня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000300 від 15.04.2015 року по обвинуваченню

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Київ, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, повернуто прокурору.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 у вигляді особистого зобов`язання залишено без змін.

Своє рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки не містить у собі належним чином сформульованого, зрозумілого обвинувачення та містить протиріччя.

В обвинувальному акті вказано, що потерпілою від кримінального правопорушення є ОСОБА_11 . Однак, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, потерпілими являються дві особи: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Тобто, в порушення вимог ст.291 КПК України прокурором не зазначені анкетні відомості потерпілої ОСОБА_12 (в разі, якщо вона являється такою). Також, в обвинувальному акті фактично не встановлено точно місця скоєння кримінального правопорушення, адже прокурором вказані дві адреси, а саме: лісосмуга, що межує із вулицею Шевченка в с. Мостище Макарівського району Київської області та лісосмуга, що межує із вулицею Шевченка в с. Мотижин Макарівського району Київської області.

Крім того, згідно обвинувального акту, кримінальне правопорушення було скоєне в Макарівському районі Київської області, тобто в даному випадку по територіальній підсудності розглядати провадження щодо ОСОБА_10 має Макарівський районний суд Київської області. У матеріалах, наданих Ірпінському міському суду Київської області, відсутнє подання голови Макарівського районного суду Київської області про зміну підсудності та ухвала Апеляційного суду Київської області щодо направлення даного провадження до Ірпінського міського суду Київської області в порядку ст.34 КПК України.

Не погоджуючись із вказаним рішенням прокурором та захисником обвинуваченого ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_8 подано апеляційні скарги.

У своїй апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що обвинувальний акт містить формулювання обвинувачення, з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, і які відносяться до предмету доказування у кримінальному провадженні, у відповідності з вимогами ч.1 ст.91 КПК України. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті містить не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Крім того, у обвинувальному акті зазначено анкетні дані потерпілої ОСОБА_11 . Щодо наявних в реєстрі відомостей про визнання потерпілою ОСОБА_12 , то першочергово у зв`язку зі станом здоров`я та неможливістю самостійно реалізовувати надані законом права потерпілої ОСОБА_11 для представництва її інтересів в якості потерпілої було залучено її матір ОСОБА_12 . У подальшому потерпіла ОСОБА_11 свої права реалізовувала самостійно та за допомогою представника ОСОБА_7 . Відтак, у даному кримінальному провадженні статус потерпілої має лише ОСОБА_11 , саме тому в обвинувальному актів зазначені лише її анкетні дані.

Апелянт зазначає, що в обвинувальному акті допущено технічну помилку та вказано в кількох місцях замість села Мостище село Мотижин. Проте вказаний недолік є формальними, не спричиняє жодних юридичних наслідків, не тягне за собою порушення процесуальних прав учасників кримінального процесу і не перешкоджає судовому розгляду.

Крім того, доводи суду про порушення прокурором ст.32 КПК України та помилкове направлення кримінального провадження відносно ОСОБА_10 до Ірпінського міського суду Київської області, а не до Макарівського районного суду Київської області є необґрунтованими, адже дане кримінальне провадження відносно ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06.03.2017 року було передано на розгляд до Ірпінського міського суду Київської області. На думку апелянта, вказані посилання суду першої інстанції не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_7 просить залишити ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 11 вересня 2017 року без змін.

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржуване рішення суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, адже обвинувальний акт відносно ОСОБА_10 не відповідає вимогам КПК України. Зокрема, в обвинувальному акті не повністю викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор та слідчий вважають встановленими, відсутнє конкретне формування обвинувачення, не зазначено час, місце та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, а замість цього уже вкотре дублюється повідомлення про підозру.

На думку представника потерпілої, правова кваліфікація дій ОСОБА_10 в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, але і точне формування у тому числі і об`єктивності сторони та кваліфікуючих ознак скоєного кримінального правопорушення. Не вірний, не повний, завуальований виклад фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті вплинув на кваліфікацію злочину.

В супереч доводам прокурора, в обвинувальному акті допущена не технічна помилка, а вказано два різних місця скоєння злочину, що є порушенням норм КПК України.

Прокурору неодноразово вказувалося про недопустимість складання обвинувального акту відносно фактичних обставин кримінального правопорушення викладених в трьох реченнях. Обвинувальний акт уже повертався в порядку ст.314 КПК України, але відповідних висновків зроблено не було.

При цьому, направляючи обвинувальний акт в Ірпінський міський суд Київської області прокурор не надав у судовому засіданні інформації про наявність ухвали Апеляційного суду Київської області від 06.03.2017 року про вирішення питання відносно територіальної підсудності.

Окрім того, у реєстрі матеріалів досудового розслідування потерпілою зазначена ОСОБА_13 з визначенням статусу і процесуальними правами. У підготовчому засіданні Ірпінського міського суду Київської області прокурор не міг визначитись відносно кількості потерпілих та з процесуальним статусом ОСОБА_13 .

Водночас, у порушення вимог п.п.7,8 ст.291 КПК України обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування не містить відомостей про розмір шкоди завданої правопорушенням та розмір витрат на залучення експерта.

У своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 11.09.2017 року скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а обвинувальний акт направити до Макарівського районного суду Київської області.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що у даному кримінальному провадженні встановлено фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та у обвинувальному акті чітко вказано, що тілесні ушкодження потерпіла ОСОБА_11 , отримала в лісосмузі, що межує із вулицею Шевченка у с. Мотижин Макарівського району Київської області і як видно умисел у ОСОБА_10 на вчинення кримінального правопорушення виник саме у цьому місці.

При цьому, в обвинувальному акті чітко зазначено про те, що потерпілою у кримінальному провадженні є ОСОБА_11 . Разом із цим в обвинувальному акті також зазначені всі, передбачені ст.291 КПК України анкетні дані потерпілої ОСОБА_11 . Фактично в реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено про проведення допиту потерпілої ОСОБА_12 , яка є матір`ю потерпілої ОСОБА_11 . Проведення вказаної слідчої дії відбувалося в той час, коли остання перебувала у стані, який унеможливлював подання нею заяви про вчинення кримінального правопорушення. У подальшому, 18.05.2015 року стан ОСОБА_11 дозволяв допитати її в якості потерпілої і вона набула відповідного статусу потерпілої особи.

Із обвинувального акту вбачається, що кримінальне правопорушення було скоєне в Макарівському районі Київської області, тому дане кримінальне провадження по територіальній підсудності має розглядатися Макарівським районним судом Київської області. Також, у матеріалах провадження відсутня відповідна ухвала Апеляційного суду Київської області щодо направлення даного провадження до Ірпінського міського суду Київської області в порядку ст.34 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав власну апеляційну скаргу та не заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , який підтримав власну апеляційну скаргу та не заперечував проти апеляційної скарги прокурора, доводи представника потерпілої ОСОБА_7 , який вважав апеляційні скарги не обґрунтованими, а рішення суду правильним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з п.1 ч.3 ст.42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують.

У відповідності до ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п.5 ч.2 ст.291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони.

При складанні обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було. Так, обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, в якому указано на обов`язкові ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого злочину, а за своїм змістом, сформульоване обвинувачення не є конкретним.

Із фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 вбачається, що 12.04.2015 року близько 18 год. 00 хв. ОСОБА_10 разом з ОСОБА_14 для святкування свята «Великодня» приїхав на відпочинок до лісосмуги, що межує із вулицею Шевченка у с. Мостище Макарівського району Київської області.

У цей же день, 12.04.2015 року між 18 год. 30 хв. та 20 год. 00 хв. (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), під час святкування в лісосмузі, що межує із вулицею Шевченка у с. Мотижин Макарівського району Київської області, між ОСОБА_15 та ОСОБА_10 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин відбулася сварка. У ході сварки ОСОБА_10 , передбачаючи можливість настання шкідливих наслідків своїх дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення (злочинна самовпевненість), з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_15 різко підвівся на ноги, і, тримаючи в руках сумку, спрямував нею удар в сторону ОСОБА_15 , який отримала в голову ОСОБА_11 13.04.2015 останню госпіталізовано в 3 нейрохірургічне відділення міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м. Києва.

Із огляду на зазначене, не зрозуміло в якому саме місці було вчинене інкриміноване ОСОБА_10 правопорушення, чи в лісосмузі, що межує із вулицею Шевченка у с. Мостище Макарівського району Київської області, чи в лісосмузі, що межує із вулицею Шевченка у с. Мотижин Макарівського району Київської області.

Крім того, в обвинувальному акті вказано, що потерпілою від кримінального правопорушення є ОСОБА_11 . Однак, згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, потерпілими являються дві особи: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Тобто, в порушення вимог ст.291 КПК України прокурором не зазначені анкетні відомості потерпілої ОСОБА_12 (якщо вона дійсно має процесуальний статус потерпілої).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом а) ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року звернув увагу на вказівку у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).

Також, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та не викладених у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист, а ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Із огляду на зазначене, доводи апеляційних скарг прокурора та захисника про відповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_10 вимогам ст.291 КПК України є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, у зв`язку з невідповідністю його вимогам КПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційних скарг прокурора та захисника ОСОБА_8 необхідно відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 407, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Макарівського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 11 вересня 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000300 від 15.04.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, повернуто прокурору без змін.

Головуючий:
Судді :