Справа № 297/2137/17
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

31.01.2018 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів :
ОСОБА_1 /головуючої /
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
підозрюваного ОСОБА_6 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,
Суд повернув прокурору обвинувальний акт з тих підстав, що такий не відповідає вимогам КПК України, оскільки в ньому не вказано місце та час вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 307 КК України, а також час та місце придбання обвинуваченим бойових припасів, вибухових пристроїв та психотропної речовини, що унеможливлює призначити такий обвинувальний акт до розгляду. Суд дійшов висновку, що незазначення фактичних обставин кримінальних правопорушень, які підлягають доказуванню з урахуванням положень ч.1 ст. 91, ч.2 ст. 291, ст. 374 КПК України, впливатиме на кваліфікацію діянь і на доведеність обставин їх вчинення та впливатиме на ухвалення обвинувального вироку. Окрім цього, суд вказав, що всупереч вимог п. 2 ч. 2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті не зазначено місце народження обвинуваченого. Вказані недоліки обвинувального акту перешкодили призначити його до судового розгляду.
В апеляційній скарзі та доповненні до неї прокурор просить ухвалу суду скасувати, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішення суду не грунтується на фактичних обставинах, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Такий містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, у ньому вказано час і місце вчинення злочинів щодо кожного епізоду кримінального правопорушення, а тому вказівка суду щодо цього є необгрунтованою. Вважає, що суд фактично вдався до оцінки доказів та доведеності обвинувачення, що виходить за межі компетенції суду у підготовчому судовому засіданні, тому його ухвала є необгрунтованою. Будь-яких порушень вимог кримінального та кримінального процесуального законодавства, які б унеможливили призначення обвинувального акту до судового розгляду по суті, вважає немає. Вказує, що незазначення в обвинувальному акті місця народження обвинуваченого є лише технічною помилкою, втім, суд не позбавлений можливості з`ясувати дану обставину під час розгляду справи по суті. Вважає, що суд повернув обвинувальний акт з формальних підстав, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків розгляду кримінального провадження та порушить права обвинуваченого.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 вважає таку не обґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду без змін. Захисник даючи аналіз наявним в справі доказам вважає їх незаконними та не допустимими, такими, що не доводять вину його підзахисного у вчиненні злочинів у яких він обвинувачується. Стверджує, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення у відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 3, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України і не висунуте відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора в підтримання апеляційної скарги, заперечення захисника ОСОБА_7 та підозрюваного проти доводів апеляційної скарги, перевіривши та дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до наступного.
Відповідно до вимог частини 4 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України. Статтею 291 КПК України врегульовано, які саме обставини мають бути зазначені в обвинувальному акті. Убачається, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення( час, місце, спосіб, форму вини) з положеннями закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, яке, на думку апеляційного суду, відповідає критеріям п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України. У ньому зазначено час, місце, мета і спосіб вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309, ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України.
Суд першої інстанції піддаючи аналізу виклад висунутого обвинувачення ОСОБА_9 на предмет того чи вірна кваліфікація, чи в повному обсязі викладені мотив, мета, спосіб і фактичні обставини вчинення злочину, та вважаючи, що обвинувачення викладено некоректно і що від такого обвинувачення особа не зможе захиститись, апеляційний суд вважає, що тим самим суд вийшов за межі предмету розгляду в порядку ст. 314 КПК України та фактично вдався до оцінки доказів на предмет їх достатності і взаємозв`язку, необхідних для постановлення вироку.
З наведених підстав апеляційний суд погоджується з доводами апелянта про те, що обвинувальний акт відповідає вимогам п. 5 ч.2 ст. 291 КПК України, що не узгоджується з висновками суду першої інстанції про невідповідність його вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
Ті недоліки органу досудового розслідування, на які вказала сторона захисту під час підготовчого судового засідання, і на які звернув увагу суд першої інстанції, мають бути предметом розгляду під час судового провадження і дана їм оцінка в контексті ст.ст. 84 - 89, 91-94 КПК України, в тому числі з урахуванням принципу верховенства права у кримінальному провадженні відповідно до практики Європейського суду з прав людини.
Повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Убачається, що зміст обвинувального акту загалом відповідає вимогам ст. 291 КПК України ( за винятком п.2 ч.2 та п.3 ч. 4 ), до нього додано реєстр матеріалів досудового розслідування, розписку про його вручення.
Зазначені у поясненнях захисником доводи про процесуальні порушення, які на його думку, були допущені під час досудового розслідування, та які він висловив також в своїх запереченнях на апеляційну скаргу, заслуговують на увагу, однак такі мають значення доказової бази, оскільки впливатимуть на прийнятність доказів в розумінні належності, допустимості, достатності, законності при ухваленні судом рішення щодо винуватості чи невинуватості підозрюваного ОСОБА_9 .. Однак, не можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження, як і не дають підстав для повернення прокурору обвинувального акту. В той же час, сторона захисту не позбавлена прав, передбачених ст. 315 КПК України для заявлення клопотань, пов`язаних з розглядом кримінального провадження.
Тому обгрунтованими є доводи прокурора про те, що в обвинувальному акті в повній мірі викладено фактичні обставини кримінальних правопорушень, вказані спосіб, місце і час їх вчинення, і в цій частині, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу обгрунтованою.
Навіть за наявності обставин, які б слугували підставою для повернення обвинувального акту, суд не вправі висловлювати судження щодо достатності доказів, правильності кваліфікації діяння, правильності проведення слідчих дій.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт не відповідає п.5 ч.2 ст. 291 КПК України не грунтується на фактичних обставинах справи, тому з ухвали суду даний висновок слід виключити, відтак оскаржувана ухвала на підставі п.2 ч.1 ст. 409 КПК України підлягає зміні.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що обвинувальний акт не містить повних відомостей про обвинувачену особу, зокрема, не зазначено місце народження обвинуваченого, як це передбачено п.2 ч.2 ст. 291 КПК України, а також і інші відомості, які мають значення для розгляду кримінального провадження. Так, вказуючи в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_9 неодноразово судимий, попри це, відомості про попередні судимості ( непогашені) не наведені; вказуючи про те, що обвинувачений не працює, водночас не зазначено його освіту, сімейний стан та інші відомості, які характеризують обвинуваченого. Таким чином, невідображення в обвинувальному акті вказаних відомостей про особу обвинуваченого не можна віднести до технічної помилки, як про це в апеляційній скарзі вказав прокурор.
Тому рішення суду про невідповідність обвинувального акту вимогам п.2 ч.2 ст. 291 КПК України в цій частині є обгрунтованим.
Окрім того, убачається, що розписка, долучена до обвинувального акту про його отримання обвинуваченим, свідчить про те, що обвинувальний акт обвинуваченому ОСОБА_9 не вручений, що також є перешкодою для призначення обвинувального акту до розгляду.
Зазначені недоліки обвинувального акту не можуть бути усунуті під час його розгляду, тому апеляційна скарга з цього приводу є безпідставою.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу прокурора Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2017 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 - змінити.
Виключити з ухвали суду висновок про те, що в обвинувальному акті не викладені фактичні обставини кримінального провадження щодо зазначення місця, часу вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 307, ч.1 ст. 307 КК України, а також щодо часу та місця придбання бойових припасів, вибухових пристроїв та психотропної речовини.
В решті ухвалу залишити без зміни.
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: