Справа №295/9118/16-к

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2017 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0002959 від 30.04.2016р. стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомира, громадянина України, освіта 9 класів, не одруженого, не працюючого, учня Бердичівського ліцею №3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

за ч.1 ст.185 КК України

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 16.04.2016 року близько 18 години перебував за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , де відвідував її на вихідних.

В подальшому ОСОБА_7 на одній з полиць шафи у вищезазначеній квартирі помітив конверт з грошовими коштами в сумі 3 000 грн різними купюрами.

В цей же день, час та місці та за вказаних обставин, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення грошових коштів, що належить ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, враховуючи сприятливу для нього обстановку, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та дії залишаються непомітними, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_7 , з полиці шафи взяв з конверту частину грошових коштів в сумі 1800 грн., наступними купюрами: 3 купюри по 500 грн., 1 купюра по 200 грн., 1 купюра по 100 грн. та поклав до правої кишені штанів в які був одягнутий.

Крім того, 24.04.2016 року близько 18 години ОСОБА_3 перебував за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , де відвідував її на вихідних.

Так, ОСОБА_7 , на одній з полиць шафи із вищевказаного конверту, з метою закінчення реалізації раніше виниклого єдиного продовжуваного умислу, направленого на таємне викрадення грошових викрав ще 1200 грн., наступними купюрами: 2 купюри по 500 грн., 1 купюра по 200 грн., які помітив ще 16.04.2016р. та поклав до правої кишені штанів в які був одягнутий.

Доводячи свій злочинний умисел до кінця, утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_7 місце вчинення злочину залишив та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, таким чином, ОСОБА_7 реалізував свій єдиний продовжуваний умисел, чим завдав потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3 000 гривень.

Своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1ст.185КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, пояснив, що дійсно, 16.04.2016р. коли знаходився в квартирі ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 побачив в одній із кімнат на полиці шафи конверт з грошовими коштами та вирішив їх викрасти. Коли потерпіла, (до якої части приходив на вихідні) пішла з квартири, взяв із конверту 1800грн купюрами: 3 купюри по 500грн, 1 купюру по 200грн та 1 купюру по 100грн, поклав до кишені та вийшов з квартири. Коли 24.04.2016р. знову прийшов до потерпілої в гості, коли за ним ніхто не спостерігав забрав решту грошових коштів з конверта -1200грн: 2 купюри по 500грн, 1 купюру по 200грн. Викрадені кошти витратив на розваги. В послідуючому викрадене повернув потерпілій. У вчиненому розкаявся.

Потерпіла пояснила, що в 2016р. до неї на вихідні часто приходив обвинувачений, який проживав в її будинку, залишився без батьківського піклування тому жаліла його, пригощала, дозволяла перебувати в квартирі, користуватися комп`ютером. В кінці квітня 2016р. виявила, що зникли гроші в сумі 3000грн, які лежали в конверті в шафі в квартирі. З приводу крадіжки звернулася в поліцію. Оскільки обвинувачений їй повернув викрадені кошти, просила його суворо не карати, від цивільного позову відмовилась.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений визнав фактичні обставини вчинення злочину, не оспорює їх, його позиція є добровільною, а тому суд відповідно до ст.349КПК України за згодою учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів, що підтверджують ці обставини, роз`яснивши позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд виходить із загальних засад призначення покарання ст.65КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно з ст.12КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, вчинив злочин будучи неповнолітнім. Ці обставини суд визнає такими, що пом`якшують його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Крім того суд враховує, що ОСОБА_3 навчається, позитивно характеризується за місцем навчання, збитки потерпілій відшкодував, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, дає критичну оцінку своїм діям, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, думку потерпілої, яка просила суворо не карати, а тому приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 , можливе без ізоляції від суспільства у зв`язку з чим призначає покарання в межах санкцій статті за якою він визнається винуватим, звільнивши на підставі ст.75КК України від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст.76КК України обов`язків.

Від цивільного позову потерпіла ОСОБА_5 відмовилася, відмова прийнята судом.

Відповідно ст.1 Закону України Про амністію у 2016році від 22.12.2016р., який набрав чинності 07.09.2017р. звільняються від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12КК України, особи визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12КК України: а) особи, які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.

Враховуючи наведене, суд вважає застосувати до ОСОБА_3 ст.1 п.«а» Закону України «Про амністію у 2016році», оскільки останній на момент вчинення злочину був неповнолітнім, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції в Книзі реєстрацій народжень 10.02.2000року за №245, обвинувачений просить застосувати до нього акт амністії.

Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.371,373,374КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.185КК України і призначити йому покарання за цим законом 1(один) рік позбавлення волі.

На підставі ст.75КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання на підставі ст.1 п. а Закону України Про амністію у 2016році від 22.12.2016р.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_3 не обирати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1