Номер провадження № 11-кп/785/18/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2014 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

адвокатів: ОСОБА_7 - представник потерпілого ОСОБА_8

потерпілого: ОСОБА_9

обвинуваченого: ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , прокурора на вирок Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2013 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженец Автономної Республіки Крим, м. Алушта, українець, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, одружений, офіційно не працює, має на утримання неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 190 ч.2 КК України на один рік позбавлення волі; по ст. 190 ч.3 КК України на три роки позбавлення волі; по ст. 190 ч.4 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна.

За сукупністю злочинів визначити покарання ОСОБА_10 відповідно до ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворих покарань більш суворим і призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією належного йому майна.

В силу ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_10 від відбуття покарання з випробувальним строком на 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 374250 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 310000 гривень.

встановила:

Як зазначено у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_10 засуджено за вчинення злочинів за наступних обставин.

02.03.2008 року, ОСОБА_9 звернувся з проханням до ОСОБА_10 допомогти йому придбати автомобіль. Після звернення ОСОБА_11 у ОСОБА_10 виник умисел на заволодіння грошовими коштами останнього. Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_12 , зловживаючи довірою ОСОБА_11 , повідомив йому про можливість надати допомогу в придбанні автомобіля, хоча в дійсності хотів лише заволодіти грошовими коштами останнього. В цей же день ОСОБА_13 , помиляючись щодо фактичного наміру ОСОБА_12 , знаходячись в кв. АДРЕСА_1 передав останньому грошові кошти в сумі 30000 євро для придбання автомобіля, що згідно курсу НБУ становить 228900 гривень. ОСОБА_12 в придбанні автомобіля йому не поміг, грошові кошти не повернув, та розпорядився йми на власний розсуд.

Повторно, 10.06.2008 року ОСОБА_13 звернувся з проханням до ОСОБА_12 допомогти йому придбати автомобіль. Після звернення ОСОБА_11 у ОСОБА_12 виник умисел на заволодіння грошовими коштами останнього. Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_12 , зловживаючи довірою ОСОБА_11 , повідомив йому про можливість надати допомогу в придбанні автомобіля , хоча в дійсності хотів лише заволодіти грошовими коштами останнього. В цей же день ОСОБА_13 , помиляючись щодо фактичного наміру ОСОБА_12 , знаходячись на території автосалону, розташованого за адресою пр. Ак. Глушка, 31-В, передав останньому грошові кошти в сумі 15000 доларів США для придбання автомобіля. ОСОБА_12 в придбанні автомобіля йому не допоміг, грошові кошти не повернув та розпорядився йми на власний розсуд.

Повторно, 15.07.2008 року ОСОБА_12 зловживаючи довірою, звернувся до ОСОБА_11 з проханням не маючи наміру повертати грошові кошти, під приводом придбання автомобіля, позичити йому грошові кошти в сумі 10000 доларів США. ОСОБА_14 , помиляючись щодо фактичного наміру ОСОБА_12 знаходячись на території автосалону, розташованого за адресою пр. Ак. Глушка, 31-В, передав останньому грошові кошти в сумі 10000 доларів США для придбання автомобіля. ОСОБА_12 в придбанні автомобіля йому не допоміг, грошові кошти не повернув та розпорядився йми на власний розсуд.

Повторно, 16.07.2008 року ОСОБА_8 звернувся з проханням до ОСОБА_12 допомогти йому придбати автомобіль. Після звернення ОСОБА_15 у ОСОБА_12 виник умисел на заволодіння грошовими коштами останнього. Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_12 , зловживаючи довірою ОСОБА_15 , повідомив йому про можливість надати допомогу в придбанні автомобіля , хоча в дійсності хотів лише заволодіти грошовими коштами останнього. В цей же день ОСОБА_16 , знаходячись на території автосалону «Авто-плаза», розташованого за адресою м. Одеса, пр. маршала Жукова, 2, передав ОСОБА_12 грошові кошти в розмірі 310000 гривень. ОСОБА_12 в придбанні автомобіля йому не допоміг, грошові кошти не повернув та розпорядився йми на власний розсуд.

Повторно, 01.08.2008 року ОСОБА_12 зловживаючи довірою, звернувся до ОСОБА_11 з проханням, не маючи наміру повертати грошові кошти, під приводом оформлення документів на автомобіль, позичити йому грошові кошти в сумі 5000 доларів США. ОСОБА_13 помиляючись щодо фактичного наміру ОСОБА_12 , знаходячись на території автосалону, передав ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 5000 доларів США. ОСОБА_12 вказані грошові кошти ОСОБА_17 не повернув, та розпорядився йми на власний розсуд.

В апеляційній скарзі прокурор, потерпілий ОСОБА_9 , потерпілий ОСОБА_8 просить вирок скасувати, як не відповідає вимогам закону в силу надмірної мя`кості. Постановити у відношенні ОСОБА_10 вирок призначивши йому покарання відповідне ступеня тяжкості вчиненого злочину, у вигляді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна. Фактично суд залишив ОСОБА_10 непокараним, що не відповідає ані ступеню тяжкості скоєного ним злочину, ані особі обвинуваченого. Як впливає із вироку суду, підставами для звільнення ОСОБА_10 від відбуття покарання відповідно до ст. 75 КК України судом визнані такі обставини: скоєння злочину вперше, визнання вини і сприяття слідству, позитивна характеристика по місцю проживання, публічне принесення вибачення потерпілим. Вищевказані обставини, крім визнання вини та сприяння слідству не відносяться до обставин, які пом`якшують покарання. Судом залишено без уваги, те що ОСОБА_10 тривалий час перебував у розшуку та скривався від слідства, а також обставини, які обтяжують покарання, а саме вчинено злочин повторно. Суд не врахував, що злочин було розкрито завдяки оперативним діям правоохоронних органів і тільки після затримання обвинувачений визнав себе винним у скоєному злочині. Суд не навів переконливих доводів того, чому визнавши ОСОБА_10 винним у вчиненні умисних тяжких злочинів, призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі.

Заслухавши потерпілих ОСОБА_11 , представника потерпілого ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_7 , , прокурора які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, та просили апеляційні скарги задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_10 , який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

На досудовому слідстві і в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 визнав провину у пред`явленому йому обвинувачені повністю і, з погодженням сторін, кримінальне провадження було розглянуто в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, за скороченою процедурою, без дослідження доказів відносно тих обставин справи, які ніким не оспорюється.

Дії ОСОБА_10 вірно кваліфіковані судом за ст.ст. 190 ч.2, 190 ч.3, 190 ч.4 КК України.

При призначенні покарання винуватому районний суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочину, особу винного, щире каяття, публічне принесення вибачення потерпілим, злочин скоїв вперше, стан здоров`я, позитивну характеристику, наявність на утриманні неповнолітньої дитини та хворого батька, скоєння злочину ним у певній мірі сприяло його тяжке матеріальне становище, пов`язане з сформованими обставинами.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість застосування до ОСОБА_10 , покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням норм ст. 75 КК України звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Призначене судом першої інстанції ОСОБА_10 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та зміні не підлягає.

Дослідивши доводи потерпілих, прокурора і матеріали справи судова колегія, прийшла до висновку, що на момент узгодження фінансових угод між обвинуваченим і потерпілими існували тривалі взаємовідносини пов`язані з їх взаємним автомобільним бізнесом і взаємовідношення були довірливими, що повязане з передачею великих грошових сум. Крім того, взаємовідносини обвинуваченого з потерпілим ОСОБА_18 урегульовані в письмовій формі розпискою про одержання грошових кошт в борг.

Порушення цих угод було пов`язане початково з обставинами, які склались в житті обвинуваченого і неможливістю в подальшому повернути борги, що і предопределило те, що він почав скриватись.

На майно обвинуваченого на даний момент накладено арешт і його реалізація повністю покриває збитки які виникли з невиконаних угод.

З урахуванням конкретних обставин справи вважає, що виходячи з принципу розумності, зваженості та справедливості, судова колегія прийшла до правильного висновку про можливість застосування до ОСОБА_10 , покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням норм ст. 75 КК України звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

В той же час суд першої інстанції не прийняв до уваги вимоги діючого законодавства, що при призначені ст. 75 КК України неможливо застосування додаткового покарання в виді конфіскації майна, в зв`язку з чим колегія суддів приходить до виводу про необхідність зміни вироку в цієї частині і скасуванню призначеного додаткового покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , прокурора - залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Одеси від 28.10.2013 року відносно ОСОБА_10 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 190 ч.2, 190 ч.3, 190 ч.4 КК України зминити, скасував призначене додаткове покарання в виді конфіскації майна.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскарженою в касаційному порядку у строк 3 місяці.

Судді: