Справа № 522/2745/18
Провадження 1-кс/522/4232/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2018 року м. Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_2 , про накладення арешту, -

ВСТАНОВИВ:
Згідно клопотання Приморським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0013566 від 24.12.2013 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.12.2013 р. до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області надійшло звернення ОСОБА_3 , щодо шахрайських дій ОСОБА_4 при самовільному зайнятті іі приміщень, за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Згідно наявної у кримінальному провадженні інформації, ОСОБА_3 являлась власником об`єктів нерухомості з наступними адресами: АДРЕСА_3 площею 4,0 кв.м., АДРЕСА_2 , площею 4,0 кв.м. та за адресою: парк АДРЕСА_4 площею 37,7 кв.м, відповідно до договору купівлі-продажу від 10.06.1992 укладеного між ОСОБА_3 та Об`єднанням № 4 Тресто - громадського харчування Жовтневого району. Всього ОСОБА_3 придбала нерухомого майна на загальну площу 45,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 , які відповідно до Акту прийому - передачі передано на баланс ОСОБА_3 від 10.06.1992 р.

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_3 пояснила, що ОСОБА_4 шахрайським шляхом заволодів її майном за адресою: АДРЕСА_6 , кафе «Олександрівський» з терасою площею 37,7 кв.м. та невстановлені особи на території пляжу Ланжерон, 65 та АДРЕСА_2 , ще 2 об`єктами нерухомості, які на даний час частково переобладнані.

Крім того, відповідно до договору оренди №2/51 від 04.07.2016 р., Департамент комунальної власності ОМР надало в оренду ОСОБА_4 нежитлову будівлю, загальною площею 24,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_7 .

Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення можливості протиправних дій переліченим майном, а також недопущення знищення, відчуження та інших дій, враховуючи вимоги ст. 170 КПК України, яка вказує на те, що арешт майна може також передбачати заборону особі у володінні якої перебуває майно розпоряджатись будь-яким чином таким майном, слідство вважає за необхідне заборонити будь-яке його відчуження, шляхом накладення арешту, оскільки невжиття таких заходів може призвести до його втрати пошкодженню, що у подальшому може перешкоджати відшкодуванню заподіяної потерпілому матеріальної шкоди, необхідно накласти арешту на зазначене майно.

28.02.2018 р до суду надійшла заява від прокурора в якій зазначено, що вимоги клопотання вона підтримує в повному обсязі, та просить розглядати клопотання без її участі.

Згідно ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається за участю слідчого або прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до ч.4 ст. 107 КПК України, розгляд клопотання проведено за відсутності учасників судового провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки всі особи, які беруть участь у судовому провадженні до суду не з`явилися.

Розглянувши клопотання, вивчивши надані до них матеріали, суд вважає необхідним у задоволенні клопотання відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Щодо осіб, які не є підозрюваними та обвинуваченими або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Вивченням матеріалів наданих до клопотання встановлено, що у кримінальному провадженні, жодній особі про підозру не повідомлено.

При цьому, прокурором підтверджень того, що ОСОБА_4 є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, або до нього заявлено цивільний позов з боку будь-якої юридичної або фізичної особи, в рамках зазначеного кримінального провадження, суду надано не було.

Також, прокурором підтверджень того, що нежитлове приміщення за адресою: м. Одеса, парк Шевченка 2, було визнано речовим доказом або воно підлягає конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, або відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, стягненню з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, суду також надано не було.
Згідно ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Проте, в порушення зазначеної вимоги Закону, прокурором не було надано достатніх доказів на підтвердження обставин на які він посилається.

У зв`язку з чим, доводи про те, що на вказане майно слід накласти арешт є необґрунтованими.
При цьому, задоволення клопотання про накладення арешту, може призвести до суттєвого порушення Конституційних прав та інтересів його законних власників, що є неприпустимим.

Ст. 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.170-173 КПК України, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_2 , про накладення арешту на нежитлову будівлю площею 24,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_7 , яке на праві строкового платного користування використовуються ОСОБА_4 (ІПН), у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0013566 від 24.12.2013 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України відмовити.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: