Справа № 761/4985/18
Провадження № 1-кс/761/3531/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2018 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Києві

клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року у кримінальному провадженні №0001864,

ВСТАНОВИВ :

13 лютого 2018 року власник майна ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року, у кримінальному провадженні №0001864, в обґрунтування якого зазначила наступне.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного управління СБ України ОСОБА_6 про накладення арешту на майно та накладено арешт на автомобіль «BMW X6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , особистий номерний знак « НОМЕР_2 », номер кузова НОМЕР_3 , який на праві спільної власності (без виділення часток) належить ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .

Заявник посилається на те, що арешт на майно було накладено необґрунтовано, оскільки вона, як власник вказаного майна, не викликалась слідчим суддею та не була присутньою під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно. Крім того, вказує, що під час накладення арешту на майно слідчий суддя виходив з того що ОСОБА_7 , який є її, ОСОБА_3 , чоловіком, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України в кримінальному провадженні №0001864, однак вона, як власник майна, жодного відношення до кримінального провадження №0001864 не має, жодним процесуальним статусом у вказаному кримінальному провадженні не володіє. Задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль «BMW X6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , особистий номерний знак « НОМЕР_2 », номер кузова НОМЕР_3 , суд виходив з того, що автомобіль має ознаки речових доказів, оскільки є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та може бути використане для виконання вироку суду в частині конфіскації майна, яке передбачене санкцією ч.5 ст.185 КК України. Однак на думку заявника така позиція суду та слідчого є лише припущеннями, які необґрунтовані належними доказами. Таке безпідставне вилучення та арешт майна, неможливість його використання та експлуатації порушує її конституційні права як власника майна. Таким чином, на думку заявника, арешт на її майно було накладено безпідставно та необґрунтовано, а тому потреба в такому заході забезпечення кримінального провадження відпала.

Представник власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 клопотання про скасування арешту майна підтримав, просив слідчого суддю задовольнити його у повному обсязі, з підстав у ньому наведених.

Слідчий ОСОБА_5 заперечував з приводу задоволення клопотання і скасування арешту майна, накладеного ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 23 січня 2018 року, зазначивши, що на час розгляду клопотання про скасування арешту майна досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001864 триває. Постановою старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного управління СБ України ОСОБА_6 від 16 січня 2018 року автомобіль «BMW X6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , особистий номерний знак « НОМЕР_2 », номер кузова НОМЕР_3 визнано речовим доказом в кримінальному провадженні №0001864. Арешт на вказаний автомобіль накладався з метою збереження речових доказів в кримінальному провадженні, оскільки він є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а тому необхідність у накладенні арешту на даний час не відпала.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення представника власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , вивчивши клопотання про скасування арешту майна та дослідивши долучені до нього документи, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що слідчим управління СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001864 за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, за фактами вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного управління СБ України ОСОБА_6 про накладення арешту на майно та накладено арешт на автомобіль «BMW X6», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , особистий номерний знак « НОМЕР_2 », номер кузова НОМЕР_3 .

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З тексту ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 15 вересня 2017 року вбачається, що арешт на грошові кошти було накладено з метою запобігання приховування та знищення майна, оскільки вони могли бути набуті внаслідок здійснення злочинної діяльності та є доказом у кримінальному провадженні. Слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст.170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001864 наразі триває. Разом з тим, в судовому засіданні слідчим ОСОБА_5 було обґрунтовано необхідність в подальшому продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки мета накладення арешту на автомобіль, який є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та є доказом у кримінальному провадженні, на даний час не досягнута, оскільки продовжують існувати ризики приховування, відчуження та знищення майна. Крім того, як вбачається з матеріалів доданих до клопотання, доводи клопотання не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальністьта які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року, що дає слідчому судді підстави дійти висновку що необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно на теперішній час не відпала, оскільки обставини, на які посилається ОСОБА_3 в обґрунтування клопотання, підлягають з`ясуванню в ході досудового розслідування.

На підставі викладеного, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 372, 392 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року у кримінальному провадженні №0001864 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1