ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
провадження 1-кс/201/19/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2018 року місто Дніпро
Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
заявника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_4 щодо не розгляду звернення в порядку ст.220 КПК України у кримінальному провадження № 0000161 за ч.1 ст.190 КК України відносно ОСОБА_5 , -
встановив:
ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, оскаржуючи бездіяльність заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_4 у кримінальному провадження № 0000161 за ч.1 ст.190 КК України відносно ОСОБА_5 , яка полягає у не розгляді його клопотання в порядку ст.220 КПК України про скасування постанови слідчого про закриття цього кримінального провадження.
В судовому засіданні заявник підтримав свою скаргу та наполягав на її задоволенні, вважає, що рішення про закриття кримінального провадження прийнято необґрунтовано, тому заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_4 має скасувати відповідну постанову про його закриття.
Прокурор в судове засідання на прибув, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Неявка прокурора в судове засідання відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Слідчий суддя, вислухавши заявника та дослідивши матеріали скарги, виходить з наступного.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України, зокрема Главою 26, передбачений порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування.
Об`єктом оскарження на підставі глави 26 КПК України може бути тільки рішення, дії, бездіяльність слідчого, прокурора при здійсненні своїх повноважень під час досудового розслідування.
Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачений перелік рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування, який є вичерпним.
Частиною 2 ст. 303 КПК України визначається інший порядок оскарження та розгляду інших скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 КПК України.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України визначено, що під час досудового розслідування може бути оскаржена бездіяльність слідчого/прокурора у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.
Отже, законодавцем визначена наявність зв`язку між обов`язком слідчого чи прокурора вчинити визначені КПК України дії та строком, у межах якого зазначені особи зобов`язані їх вчинити.
Таким чином, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України може бути оскаржена бездіяльність слідчого чи прокурора щодо нездійснення певної процесуальної дії, яку вони зобов`язані вчинити у відповідності до КПК України і ця процесуальна дія має бути вчинена у строки, визначені КПК України.
В іншому випаду, у відповідності до положень п. 7 ч.1 ст. 303 КПК України, особа наділена правом оскаржити рішення слідчого чи прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.
У п.1.3. Узагальнення «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування» (лист від 12.01.2017 № 9-49/0/4-17) Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернув увагу на те, що бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена. Таким чином, наведена норма дозволяє звернутися до суду зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.
Наведеним ознакам відповідає бездіяльність, яка виникає внаслідок невиконання вимог ст. 220 КПК, згідно з якою клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
При цьому варто зважати на те, що відповідна бездіяльність може бути зумовлена не лише невчиненням процесуальної дії в межах встановлених зазначеною нормою строків, а й неналежним розглядом клопотання, зокрема, залишенням його без процесуального реагування або неналежним на нього процесуальним реагуванням.
За висновком Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеним в зазначеному лист від 12.01.2017 № 9-49/0/4-17 (п.1.3.), скарги, подібні до тієї, що розглядається, взагалі не можуть бути предметом розгляду у порядку ст.303 КПК України .
В даному випадку, скарга, що розглядається, не містить зобов`язань про проведення процесуальних дій у певний строк та здійснення слідчих (розшукових) дій і негласних слідчих (розшукових) дій та виходить за межі переліку рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора, які підлягають оскарженню під час досудового розслідування, визначеного ст.303 КПК України оскільки чинним КПК України не передбачено обов`язок прокурора або начальника слідчого управління скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження у певний строк, та це віднесено до їх прав.
Більш того, вимога, викладена у скарзі щодо зобов`язання вчинити зазначені дії саме заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_4 , не узгоджується із приписами ст.37 КПК України у її системному зв`язку із вимогами, визначеними у п.10 ч.1 ст.15 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого, прокурором органу прокуратури є заступник керівника регіональної прокуратури.
Так, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.
Відповідно ж до ч.2 ст.37 КПК України, прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті.
Термін «прокурор» розтлумачений у п.15 ч.1 ст.3 КПК України, згідно до якої, прокурор - особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 17 Закону України "Про прокуратуру", та діє у межах своїх повноважень.
Приписами ст.17 Закону України "Про прокуратуру" врегульовано наступне:
1.Прокурори здійснюють свої повноваження у межах, визначених законом, і підпорядковуються керівникам виключно в частині виконання письмових наказів адміністративного характеру, пов`язаних з організаційними питаннями діяльності прокурорів та органів прокуратури.
Адміністративне підпорядкування прокурорів не може бути підставою для обмеження або порушення незалежності прокурорів під час виконання ними своїх повноважень.
2. Генеральний прокурор має право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання всіма прокурорами.
Керівник регіональної прокуратури має право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання першим заступником, заступниками, керівниками та заступниками керівників підрозділів, прокурорами відповідної регіональної прокуратури та керівниками місцевих прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної регіональної прокуратури.
Керівник місцевої прокуратури має право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання його першим заступником, заступниками, керівниками та заступниками керівників підрозділів, прокурорами відповідної місцевої прокуратури.
Перші заступники та заступники керівників органів прокуратури відповідно до розподілу обов`язків мають право видавати письмові накази адміністративного характеру, що є обов`язковими до виконання підлеглими прокурорами відповідного органу прокуратури.
3. Під час здійснення повноважень, пов`язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов`язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті.
Прокурори вищого рівня мають право давати вказівки прокурору нижчого рівня, погоджувати прийняття ним певних рішень та здійснювати інші дії, що безпосередньо стосуються реалізації цим прокурором функцій прокуратури, виключно в межах та порядку, визначених законом. Генеральний прокурор має право давати вказівки будь-якому прокурору.
Прокурором вищого рівня є:
1) для прокурорів, керівників та заступників керівників підрозділів місцевої прокуратури - керівник місцевої прокуратури чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків;
2) для прокурорів, керівників та заступників керівників підрозділів регіональної прокуратури - керівник регіональної прокуратури чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків;
3) для керівника місцевої прокуратури, його першого заступника та заступників - керівник відповідної регіональної прокуратури чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків;
4) для керівника регіональної прокуратури, його першого заступника та заступників, керівника та заступника керівника підрозділу, прокурора Генеральної прокуратури України - Генеральний прокурор чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків;
5) для першого заступника та заступника Генерального прокурора - Генеральний прокурор.
4. Накази адміністративного характеру, а також вказівки, що прямо стосуються реалізації прокурором функцій прокуратури, видані (віддані) в письмовій формі в межах повноважень, визначених законом, є обов`язковими до виконання відповідним прокурором.
Прокурору, якому віддали наказ чи вказівку в усній формі, надається письмове підтвердження такого наказу чи вказівки.
5. Прокурор не зобов`язаний виконувати накази та вказівки прокурора вищого рівня, що викликають у нього сумнів у законності, якщо він не отримав їх у письмовій формі, а також явно злочинні накази або вказівки. Прокурор має право звернутися до Ради прокурорів України з повідомленням про загрозу його незалежності у зв`язку з наданням (відданням) прокурором вищого рівня наказу або вказівки.
6. Надання (віддання) незаконного наказу або вказівки чи його (її) виконання, а також надання (віддання) чи виконання явно злочинного наказу або вказівки тягнуть за собою відповідальність, передбачену законом.
З урахуванням наведеного, слід дійти висновку про те, що до компетенції заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_4 відноситься прийняття певних процесуальних рішень в кримінальних провадженнях, що розслідуються слідчими або прокурорами цієї прокуратури. Водночас, такі повноваження за своєю правовою природою є дискреційними, тобто становлять собою сукупність прав і обов`язків, що дають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень, можливих в кожній конкретній ситуації.
З цього випливає, що обов`язок розглядати звернення потерпілих, або сторін кримінального провадження та їх представників щодо вчинення певних процесуальних дій в порядку ст.220 КПК України на цю посадову особу не розповсюджується.
Відтак, скарга ОСОБА_3 на бездіяльність заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_4 щодо не розгляду звернення в порядку ст.220 КПК України у кримінальному провадження № 0000161 за ч.1 ст.190 КК України відносно ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 110, 303, 305-307, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_4 щодо не розгляду звернення в порядку ст.220 КПК України у кримінальному провадження № 0000161 за ч.1 ст.190 КК України відносно ОСОБА_5 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1