Справа № 369/7346/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/5/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 29.01.2018

УХВАЛА
Іменем України

29 січня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 ,

за участю прокурора - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

обвинуваченого - ОСОБА_14

захисника - ОСОБА_15

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0002119 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року, яким

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, не працючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.04.1984 за ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст. 46-1 КК України (1960 року) звільнений від відбування покарання строком на 2 (два) роки; вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.09.1984 за ч. 3 ст. 81, ст. 43 КК України (1960 року) до покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацію майна; звільнений 20.09.1986 по відбуттю строку покарання; вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14.09.1988 за ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з конфіскацією майна; звільнений 16.08.1991 по відбуттю строку покарання; вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.11.1992 за ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 215-3, ст. 42 КК України (1960 року) до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з конфіскацією майна; звільнений 13.07.1996 по відбуттю строку покарання; вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.05.1999 за ч. 2 ст. 140, 26, 43 КК України (1960 року) до покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі; звільнений 25.02.2003 по відбуттю строку покарання; вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.08.2009 за ч. 2 ст. 186, ст. 69 КК України (2001 року) до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; звільнений 30.04.2013 по відбуттю строку покарання, -

визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:
Органом досудового слідства ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна за наступних обставин.
02.06.2016 близько 14 години 00 хвилин, ОСОБА_14 , знаходячись поряд з будинком по вул. Шевченка, 1, в с. Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, діючи повторно, користуючись тим, що його дії залишаються непоміченими, таємно, шляхом вільного доступу здійснив спробу викрасти дитячий трьохколісний велосипед марки «Turbo Trike» вартістю 1548 гривень, що знаходився поряд з під`їздом №1 зазначеного будинку.
Після чого, утримуючи при собі вказаний велосипед, ОСОБА_14 з місця скоєння злочину намагався втекти, при цьому вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак не зміг завершити злочин з причин, що не залежали від його волі, так як був виявлений потерпілою ОСОБА_16 .
Дії ОСОБА_14 органами досудового слідства кваліфіковані за ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України.
Вироком Києво Святошинського районного суду Київської області від 04.10.2016р. ОСОБА_14 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України та виправдано за відсутності в його діях складу злочину.
Своє рішення суд мотивував тим, що діяння, яке ставилось у вину обвинуваченому, ним вчинено, але кримінальним законом воно не визнається злочинним, оскільки має місце добровільна відмова при незакінченому злочині, яка передбачає кримінальну відповідальність лише у тому разі, якщо фактично вчинене діяння містить склад іншого злочину, що передбачено ст. 17 КК України.
Не погоджуючись з вказаним вироком суду, прокурором подано апеляційну скаргу, в якій останній просить вказаний вирок суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням кримінального закону. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_14 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.

В обґрунтуванні своїх вимог вказує, що суд належним чином не вмотивував своє рішення.

Крім того зазначає, що обвинувачений не завершив вчинення злочину, оскільки усвідомив небезпеку затримання внаслідок несприятливих для нього обставин, які виникли у той момент та які перешкодили його закінченню. Таким чином відмова ОСОБА_14 від вчинення злочину була вимушеною, оскільки вона викликана усвідомленням особою реальності її викриття та притягнення до відповідальності.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який подану апеляційну скаргу підтримав, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до сформульованого обвинувачення ОСОБА_14 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, зокрема в тому, що він 02.06.2016 року близько 14.00, перебуваючи поряд із будинком № 1 по вул. Шевченка сел.Тарасівка Києво-Святошинського району, скориставшись тим, що його дії не були помічені, намагався викрасти дитячий велосипед вартістю 1548 грн. Із даним велосипедом обвинувачений намагався залишити місце події, однак злочин не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був виявлений потерпілою ОСОБА_16 .

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність у діях обвинуваченого добровільної відмови від доведення злочину до кінця, що стало підставою для виправдування обвинуваченого за недоведеністю того, що в його діях є склад злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України. Цей висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає обґрунтованим із наступних міркувань.

Так, відповідно до ч.1 ст. 17 КК України добровільною відмовою є остаточне припинення особою за своєю волею готування до злочину або замаху на злочин, якщо при цьому вона усвідомлювала можливість доведення злочину до кінця. Аналіз цієї правової норми дає підстави виділити наступні ознаки добровільної відмови від злочину:

остаточне припинення готування до злочину чи замаху на злочин;

вчинення цієї дії виключно із волі самої особи;

усвідомлення обвинуваченим того, що існує можливість доведення злочину до кінця.

Припинення готування до злочину чи замаху на злочин виключно із волі самої особи має місце тоді, коли особа добровільно приймає власне рішення про не доведення злочину до кінця за відсутності будь-якого примусу (фізичного чи психічного) припинити вчинення злочину. При цьому ініціювання припинення злочину, яке не проявляється у вигляді примусу (прохання, зауваження, тощо), може належати і іншим особам, проте рішення про припинення злочину повинна приймати саме особа.

Усвідомлення особою того, що існує можливість доведення злочину до кінця має місце тоді, коли особа суб`єктивно вважає те, що злочин можливо довести до кінця, за відсутності причин (обставин), які вона не в змозі подолати для закінчення розпочатого нею злочину.

На думку колегії суддів, лише за наявності зазначених вище обставин можливо зробити висновок про добровільність відмови обвинуваченого від вчинення злочину.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_14 на стадії закінченого замаху на вчинення злочину добровільно відмовився від його вчинення. Так, із показань обвинуваченого вбачається те, що він дійсно мав намір таємно викрасти велосипед, але після того, як взяв цього велосипеда, він був виявлений потерпілою, поставив цей велосипед на місце і залишив місце події. Такі ж за змістом показання дала і потерпіла у ході розгляду справи судом першої інстанції, які були досліджені в ході апеляційного розгляду. Аналіз цих показань у їх сукупності дає підстави стверджувати те, що обвинувачений ОСОБА_14 добровільно прийняв рішення про відмову від доведення злочину до кінця. При наявності того, що дії обвинуваченого були виявлені потерпілою, про що стало відомо обвинуваченому, саме ним добровільно було прийняте рішення про припинення злочинного посягання. У будь-якому разі в ході кримінального провадження не було зібрано доказів, які би вказували на те, що рішення про не доведення злочину до кінця обвинуваченим було прийняте внаслідок примусу, тобто злочин обвинуваченим не був доведений до кінця з причин, які не залежали від його волі. На думку колегії суддів, саме по собі виявлення потерпілою обвинуваченого у ході вчинення ним злочину будь-яким чином не впливало на волю обвинуваченого, не було причиною того, що обвинувачений вимушений був відмовитися від закінчення злочину, що є необхідною умовою для кваліфікації дій обвинуваченого як замаху на вчинення злочину.

У ході судового розгляду було встановлено, що обвинувачений, після виявлення його потерпілою остаточно припинив вчиняти злочин, оскільки він, поставивши велосипед, залишив місце події і був затриманий через певний проміжок часу при вчиненні інших дій, які не були пов`язані із даним велосипедом. Ця обставина вбачається із пояснень потерпілої. Доказів, які би спростовували цю обставину у ході кримінального провадження зібрано не було.

У ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений усвідомлював можливість доведення злочину до кінця. Так, із змісту його показань, наданих суду першої інстанції та підтверджених в ході розгляду провадження судом апеляційної інстанції вбачається, що проходячи повз під`їзд багатоповерхового будинку, він побачив дитячий велосипед і вирішив його викрасти. Взявши велосипед, він почав з ним йти від під`їзду, але в цей час у вікно постукала потерпіла та сказала не чіпати велосипед. Він кинув велосипед та пішов далі. При цьому йому ніхто і ніщо не заважало втекти з даним велосипедом з місця події. З показань потерпілої, наданих в суді першої інстанції та досліджених судом апеляційної інстанції вбачається, що після того, як вона постукала у вікно і сказала не чіпати велосипед, обвинувачений його покинув і пішов. При цьому він мав можливість втекти з вказаним велосипедом, оскільки на вулиці поруч нікого не було. Таким чином, для обвинуваченого не існувало будь-яких перешкод для доведення злочину до кінця і ця обставина ним повністю усвідомлювалась. Тобто, при вчиненні злочину для обвинуваченого існувала реальна можливість довести злочин до кінця. Доказів, які б спростовували цю обставину, у ході судового розгляду даного кримінального провадження, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції не здобуто.

Аналізуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що обвинувачений дійсно добровільно відмовився від доведення злочину до кінця. Висновки суду першої інстанції щодо цієї обставини ґрунтуються на зібраних у справі доказах і є належним чином мотивованими.

Із урахуванням наведеного, врахувавши те, що у вчинених діях обвинуваченого не вбачається складу іншого злочину, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність виправдування обвинуваченого у зв`язку із не доведеністю того, що у його діях є склад злочину, належним чином мотивувавши своє рішення. Вирок Києво-Святошинського районного суду від 04.10.2016 року відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Києво - Святошинського районного суду Київської області від 04 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_14 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.
Головуючий
Судді