Справа № 462/7282/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/75/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника потерпілих адвоката ОСОБА_9

розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 вересня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :
цією ухвалою обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 0003233 відносно ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України закрито. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 залишено без розгляду.
Не погоджуючись із даною ухвалою адвокат ОСОБА_9 в інтересах потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу. В обґрунтуванні вимог зазначає, що із вказаною ухвалою не погоджується та вважає її незаконною і необґрунтованою через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Обвинувачений ОСОБА_7 не визнав свої вини у вчиненні злочину, передбаченого ст..125 КК України, а суд першої інстанції не встановив вини обвинуваченого у вчиненні злочину, оскільки на момент винесення ухвали судом не було досліджено всіх доказів.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, ОСОБА_7 , який заперечив апеляційну скаргу та присив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, адвоката ОСОБА_9 та потерілої ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційні доводи апелянта про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів, визнає безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 21.09.2014 року близько 21.00 год. знаходячись у квартирі АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_8 , маючи умисел на заподіяння умисного тілесного ушкодження, наніс останній множинні удари руками по різних частинах тіла, спричинивши потерпілій у відповідності до висновку судово-медичного експерта № 1740 від 29.09.2014 року тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості. Крім цього, ОСОБА_7 21.09.2014 року близько 23.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у квартирі АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_10 , маючи умисел на заподіяння умисного тілесного ушкодження, наніс останній множинні удари руками по різних частинах тіла, спричинивши потерпілій у відповідності до висновку судово-медичного експерта № 1750 від 30.09.2014 року тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості.

Дії ОСОБА_7 органом досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, тобто він обвинувачується у скоєнні злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, за вчинення якого передбачено покарання менш суворе ніж обмеження волі.

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений, тобто, згідно обвинувального акту - 21.09.2014 року.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

У такому разі відповідно до положень п.1 ч.2 ст. 284, ч.4 ст. 286, ч.3 ст. 288 КПК України кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності підлягає закриттю.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність станом на 23 вересня 2016 року законних підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження.

Покликання апелянта на те, що обвинувачений не визнає вину, а суд не встановив скоєння ним злочину і не дослідив усіх доказів, тому положення ст. 49 КК України не можуть бути застосовані, не ґрунтуються на нормах закону й колегія суддів їх до уваги не бере.

Статтею 49 КК України передбачені умови звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Ця норма кримінального закону є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законом умов, і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно невизнання особою вини не є перешкодою для звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Причини, з яких до закінчення визначеного законом строку не було ухвалено обвинувального вироку, не позбавляють особу права на застосування щодо неї ст. 49 КК України та не звільняють суд від обов`язку її застосування.

Процесуальний порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності встановлений нормами КПК України й передбачає, за наявності згоди особи, закриття кримінального провадження ухвалою суду, а не ухвалення обвинувального вироку.

Тому щодо обвинуваченого (який просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України й кримінальне провадження закрити) не міг бути постановлений обвинувальний вирок.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про необхідність дослідження усіх доказів вини обвинуваченого при звільненні від кримінальної відповідальності, оскільки кримінальний процесуальний закон такої вимоги не містить.

Такий висновок випливає із системного аналізу тотожних норм КПК України (ч.2 ст. 284, ч.4 ст. 286, ч.3 ст. 288, 314, 417, 440), якими передбачено звільнення особи від кримінальної відповідальності на всіх стадіях судового провадження.

Так, під час підготовчого судового засідання, коли дослідження доказів не проводиться, суд у випадку встановлення підстав, передбачених ч.2 ст. 284 КПК України, закриває провадження (п.2 ч.3 ст. 314 КПК України), а при перегляді вироків суди апеляційної та касаційної інстанцій, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовують обвинувальний вирок та закривають кримінальне провадження (ст.ст. 417, 440 КПК України).

Якщо під час здійснення судового провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання (ч.4 ст. 286 КПК України).

Крім того, виходячи із змісту ч.1 ст. 62 Конституції України, особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину лише обвинувальним вироком суду, а в даному випадку кримінальне провадження підлягає закриттю ухвалою суду.

Відповідно до ч.1 ст.369 КПК України судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку.

Ухвалення судом щодо обвинуваченого законного рішення про звільнення останнього від кримінальної відповідальності не може розцінюватись як порушення прав потерпілої на доступ до правосуддя та на ефективний засіб судового захисту.

Покликання апелянта на норми міжнародного законодавства та рішення Європейського суд з прав людини щодо захисту жінок від домашнього насильства не спростовують законності судового рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги й правових підстав для скасування судового рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 23 вересня 2016 року щодо ОСОБА_7 - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги упродовж трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді