АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

законного представника потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10

розглянувши 26 березня 2018 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження № 0003666 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_11 на вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06 лютого 2018 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В апеляції:

- захисник просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки не погоджується з ним, вважає його надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Судом не враховано як пом`якшуючу обставину щире каяття, активне сприяння слідству, а навпаки розцінене як спосіб уникнути покарання у вигляді позбавлення волі. Не взято до уваги хворобу засудженого вірус гепатита С, що унеможливлює проходження систематичного лікування в умовах ув`язнення. Вказані обставини призвели до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Крім того, законному представнику потерпілої були не зрозумілі обставини скоєння кримінального правопорушення, однак не узгодивши ці питання суд зробив висновок щодо можливості не досліджувати докази.

Прокурор в своїй апеляційні скарзі просив також вирок скасувати повністю та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування вказав, що суд не взяв до уваги обставини, які відповідно до ст. 66 КК України є пом`якшуючими покарання. Вказані обставини могли істотно вплинути на рішення суду, що в свою чергу призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Крім того, судом не було перевірено пояснення обвинуваченого з приводу того, що він був засуджений Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, незважаючи не те, що обвинувальний акт не містить відомостей про наявність будь-яких не знятих та непогашених судимостей обвинуваченого. Тому вирок ухвалений з порушенням норм кримінального процесуального закону, а саме неповнотою судового розгляду, не відповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Цим вироком дії ОСОБА_7 кваліфіковані, як відкрите викрадання чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Позовні вимоги ОСОБА_9 в інтересах малолітньої ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено в повному обсязі та стягнуто з обвинуваченого на її користь матеріальну шкоду в розмірі 4 550 гривень та моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим за таких обставин.

ОСОБА_7 27.10.2017 року, приблизно о 07 год. 40 хв., знаходячись біля буд. 103 по пр. Гагаріна у м. Дніпро, схопив лівою рукою ОСОБА_12 за куртку та правою затиснув рот, після чого став тягнути потерпілу в занедбану будівлю, де повалив на землю та, долаючи опір, витягнув з кишені курточки гаманець, в якому знаходилися гроші в сумі 1000 грн. Під час спроби потерпілої покликати на допомогу, обвинувачений погрожував їй спричиненням тілесних ушкоджень. Коли дії ОСОБА_7 були помічені, останній втік з місця злочину, заволодівши грошовими коштами.
Заслухавши обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги захисника, просили скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, думку прокурора, яка не підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 та заперечувала проти задоволення апеляції захисника, вказавши, що вирок є законним, обґрунтованим і визначене покарання обвинуваченому є справедливим, просила вирок залишити без змін, законного представника потерпілої та її адвоката, які заперечували проти задоволення апеляцій сторони захисту та прокурора, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого та прокурора задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого та прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно скасування вироку з приводу неповноти судового розгляду з посиланням на те, що суд неповно з`ясував усі обставини, які мали значення для призначення покарання, що тяжкість покарання не відповідає особі обвинуваченого, можливості виправлення особи без покарання, яке передбачає позбавлення волі, колегія суддів, вважає безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання і через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Матеріалами справи підтверджено, що призначений судом вид і розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є мінімальним, і в повному обсязі відповідає зазначеним вище вимогам закону.

При обранні такої міри і розміру покарання суд першої інстанції, як вбачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, який відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Судом враховано обставини скоєння злочину обвинуваченим і відповідно до положень ст. 67 КК України, як обтяжуючу обставину визнано скоєння злочину щодо малолітньої особи.

На переконання колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_7 при зазначеному, яке визначене судом найнижче передбаченою санкцією інкримінованої обвинуваченому статті, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Що стосується доводу адвоката та прокурора з приводу того, що законному представнику потерпілої були не зрозумілі обставини скоєння кримінального правопорушення і судом вказані питання узгоджені не були, то вони є надуманими і такими, що спростовуються, як відповідно до журналу судового засідання та його технічного запису, а також законним представником малолітньої потерпілої ОСОБА_9 і її представником ОСОБА_13 , які підтвердили в судовому засіданні апеляційної інстанції, що вони давали згоду на розгляд даної справи в порядку вимог ст. 349 КПК України і ніяких претензій з їх боку не було, обставини які визнав обвинувачений скоєння ним злочину законному представнику зрозумілі і вона також дала згоду на не дослідження доказів, які не заперечуються сторонами кримінального провадження, наслідки застосування такого порядку розгляду їй також були судом роз`ясненні і зрозумілі.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що усі учасники кримінального провадження погодилися з недоцільністю дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України та з наслідками щодо неможливості оскарження з цих підстав вирок суду першої інстанції.

Стосовно доводів прокурора з приводу того, що судом не було перевірено пояснення обвинуваченого щодо засудження його Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська, то колегія суддів, вважає їх також безпідставними, оскільки суд першої інстанції розглядає кримінальне провадження відповідно до вимог ст. 337 КПК України в межах обвинувачення визначеного в обвинувальному акті, який не містить відомостей про наявність будь-яких не знятих та непогашених судимостей обвинуваченого і жодних клопотань з цього приводу ні сторона обвинувачення, ні сторона захисту у суді першої інстанції не надавали. Крім того, колегія суддів зауважує, що таких доказів щодо наявності судимості у обвинуваченого прокурором не надано ні до апеляційної скарги, ні в апеляційній інстанції.

Посилання прокурора та захисника в апеляційних скаргах на неврахування судом як пом`якшуючої обставини - щире каяття, активне сприяння слідству, є необґрунтованим і безпідставним і таким, що зводиться фактично до переоцінки прокурором та захисником доказів.

Так, суд першої інстанції не взяв до уваги заявлене обвинуваченим щире каяття і сприяння слідству та не визнав їх як пом`якшуючі обставини з наведених у вироку мотивів, з чим погоджується і колегія суддів, оскільки такий висновок суду відповідає обставинам кримінального провадження, якими не підтверджено дійсно зазначені обставини. Поведінка обвинуваченого, його дії не дають підстави беззаперечного переконання в його щирості. А сам факт визнання ним своєї вини не може слугувати переконливим доказом його щирості в сприянні слідству і каяття.

Надана в апеляційній інстанції стороною захисту розписка про відшкодування потерпілій стороні обвинуваченим в рахунок матеріальної і моральної шкоди, хоча і не заперечується законним представником, однак колегія суддів не вбачає підстав для врахування даної обставини і пом`якшення у зв`язку з цим покарання обвинуваченому, оскільки таке часткове відшкодування мало місце вже після ухвалення відносно нього вироку, а саме 05 березня 2018 року.

Також, колегія суддів, вважає, що сам факт наявності зазначеного в апеляції захисника захворювання у обвинуваченого гепатиту С не слугує підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, і сама по собі не є підставою для пом`якшення обвинуваченому покарання.

З огляду на викладене, а також враховуючи обставини скоєння обвинуваченим злочину його наслідки, а саме, що злочин скоєний відносно малолітньої особи, яка за повідомленням матері до цього часу має психічні розлади, стоїть на обліку у психолога, тому підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.ст. 75, 69 КПК, колегія суддів також не вбачає.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, з тих мотивів, які наведені в апеляційних скаргах, оскільки судом призначене покарання є правомірним, справедливим з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційні скарги захисника та прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06 лютого 2018 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженому який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4