Справа № 206/6945/15-к
Провадження № 1-кп/206/64/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"24" квітня 2018 р. Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2
за участю :
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
представника потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001381 від 09.08.2014 року за обвинуваченням :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не працюючого, не одруженого, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 29.05.2013 року Амур - Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробувальним терміном 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в :
23 липня 2014 року обвинувачений ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме металевих деталей покрівлі гаражу, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належить потерпілій ОСОБА_7 , та усвідомлюючи, що самостійно реалізувати вказаний злочинний умисел не зможе, звернувся за допомогою до раніше йому знайомих ОСОБА_8 , неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , повідомивши їм заздалегідь неправдиву інформацію про отримання дозволу від господаря вказаного гаражу на демонтаж металевих деталей його покрівлі.

ОСОБА_8 , і неповнолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не усвідомлюючи, що ОСОБА_4 використовує їх для досягнення своєї злочинної мети, дали останньому згоду на надання допомоги у демонтажу металевих деталей покрівлі вищевказаного гаражу.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 23 липня 2014 року приблизно о 16 годині разом з неповнолітніми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прибули до гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де неповнолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишились стояти на землі біля гаражу, а обвинувачений ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що він діє у відсутності власника та інших осіб, які б могли дати належну оцінку його діям, діючи умисно, з корисливих мотивів, заліз на дах гаражу, звідки шляхом вільного доступу, діючи таємно, повторно, викрав чотири металеві листи, демонтувавши їх з покрівлі гаражу та залишивши їх біля гаражу для того, щоб в подальшому ними розпорядитись.

Керуючись своїм злочинним умислом, направленим на таємне викрадення вищевказаних металевих деталей, обвинувачений ОСОБА_4 23 липня 2014 року приблизно о 16.45 годині на автомобілі марки «Део Ланос» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , під керуванням її сина - ОСОБА_8 разом з останнім, з яким він зустрівся на вул. Кренкеля, біля будинку 8 у м. Дніпро, приїхав у двір будинку АДРЕСА_2 , куди неповнолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від гаражу ОСОБА_7 переносили раніше демонтовані та залишені ОСОБА_4 чотири металеві листи, два з яких останній завантажив до багажного відділення автомобілю «Део Ланос» державний номер НОМЕР_1 та на вказаному автомобілі, на вимогу пересічних громадян, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_8 та неповнолітніми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які не були обізнані про його злочинні наміри, залишив місце вчинення злочину.

Намагаючись довести свій злочинний умисел на таємне викрадення металевих листів, ОСОБА_4 23 липня 2014 року приблизно о 17.00 годині разом з неповнолітніми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повернувся до двору будинку АДРЕСА_2 , звідки намагався скоїти крадіжку інших, раніше демонтованих ним двох металевих листів, однак не довів свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий пересічними громадянами.

23 липня 2014 року в 17.00 годин, ОСОБА_8 , не усвідомлюючи протиправність дій ОСОБА_4 , на автомобілі «Део Ланос» державний номер НОМЕР_1 перевіз на вул. Кренкеля, 8 в м. Дніпропетровську два раніше демонтовані ОСОБА_4 металеві листи та реалізував їх громадянину ОСОБА_12 за 80 грн.

Вартість чотирьох металевих листів, що належать ОСОБА_7 , які намагався викрасти ОСОБА_4 , згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № ГО 3706 від 26.08.2014 року становить 420 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 виконав всі дії, які вважав за необхідне, для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено ним з причин, які не залежали від його волі, оскільки останній був затриманий мешканцями прилеглих будинків, які викликали наряд міліції.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 23 липня 2014 року він пішов прогулятись на ж/м Сонячний у м. Дніпро, де зустрів свого сусіда ОСОБА_8 , з яким в той момент товаришував, а також ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Їм було потрібно викупити з ломбарду телефон, частина грошей була у нього, а іншу частину коштів повинен був докласти ОСОБА_8 . Вони попрямували до ломбарду, однак ломбард в той день був зачинений та вони розійшлися, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пішли у своїх справах, а він з ОСОБА_15 пішов у бік «Стрілкового заводу», але ОСОБА_15 йому повідомив, що на прохання ОСОБА_13 він має намір піти та взяти автомобіль «Деу-Ланос», який належить його матері, і вони з ним також розійшлися. Після цього, він попрямував за трубою, яку раніше залишив (сховав) у кущах в районі свого будинку по вулиці Білостоцького для того, щоб її здати до пункту прийому металобрухту ОСОБА_16 . Прийшовши до прийомного пункту він зустрів там ОСОБА_8 , який був на сріблястому автомобілі «Деу-Ланос» та який запропонував йому з`їздити за металобрухтом в район вулиці Океанської, куди пропонував йому приїхати ОСОБА_13 , а після цього все разом здати до цього пункту прийому металобрухту, на що він погодився. Приїхавши на вул. Океанську, вони побачили, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 несуть два металевих листи, а ОСОБА_15 розвернув машину, відкрив багажник автомобіля та вони загрузили туди металеві листи, а потім ОСОБА_13 та ОСОБА_14 повідомили, що зараз ще принесуть металеві листи. Після цього він поцікавився у ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про походження даних металевих листів на, що вони показали рукою на гараж. Залишивши з ОСОБА_15 сидіти в автомобілі та чекати хлопців, до них підійшов дідусь та сказав, щоб вони тікали звідти, бо крайні будуть, і в цей момент повертаються ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які побачивши дідуся, кинули металеві листи які несли з собою та стрибнули у машину до Крохманського, але той попрохав їх помити взуття, так як машина була чиста. Доки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 мили взуття, ОСОБА_15 поїхав здавати листи ОСОБА_16 , а він, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 залишились на місці, де їх і затримали працівники поліції та доставили до Самарського РВ. Винним себе категорично не визнає, оскільки ніякого гаражу він не бачив, бабусі потерпілої він не знає, їй цей гараж не належить, нікому у викрадені листів він не допомагав і нічого не здавав до пункту прийому металобрухту. Весь металобрухт здав ОСОБА_15 , але грошей йому ніяких не давав, а покази в судовому засіданні свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 розцінює як такі, щоб оговорити його та самим не нести відповідальність за скоєне.
Незважаючи на повне не визнання своєї вини обвинуваченим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вина обвинуваченого повністю підтверджується безпосередньо дослідженими під час судового розгляду доказами, належність і допустимість яких не викликає сумнівів у суду.
Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що вона з чоловіком будувала гараж в 1980 роках за адресою: АДРЕСА_2 . До неї до дому влітку 2014 року прийшли два парня та запитали, чи існує у неї гараж за адресою: АДРЕСА_2 , повідомивши про те, що міліція впіймала хлопця, який скоїв крадіжку з її гаражу. Коли вона прийшла щоб це перевірити, то відчинивши двері ключем побачила, що в гаражі не має даху, який перекривався металевими листами. Вона ніколи нікого не прохала демонтувати гараж або робити в ньому ремонт, так як гаражем користувалась в основному для зберігання власного інвентарю та інструменту. За розбирання даху та крадіжку металевих листів з гаражу просила покарати обвинуваченого по всій суворості закону.
Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_18 пояснив, що 23 липня 2014 року, вони разом із ОСОБА_9 зустріли ОСОБА_4 , який попрохав їх допомогти зняти металевий дах з гаражу бабусі за грошову винагороду на що вони погодились. Прийшовши в район тупику ОСОБА_19 , ОСОБА_20 виліз на дах гаражу та почав зривати з нього металеві листи. Він також просив його допомагати їх зривати, однак в нього нічого не вийшло. Після того, як ОСОБА_20 зірвав листи з гаражу, він попрохав його та ОСОБА_14 допомогти їх зняти з гаражу та зігнути, пояснюючи, що про це просила його бабуля. Вони дійсно скрутили 3-4 металевих листи, а після того, як під`їхав ОСОБА_15 на автомобілі, вони всі разом почали складати їх у багажник його автомобіля. Він не знав про цей гараж, вважав, що ОСОБА_20 дійсно допомагає бабулі, так як казав, що цей гараж належить їй і саме вона просить допомоги. Коли раптово прийшли люди та почали проганяти їх звідти, він зрозумів, що все не так, як розповідав ОСОБА_20 , якому вони повірили на слово. Оскільки їх побачили люди та почали галасувати, незважаючи на прохання ОСОБА_20 скрутити та забрати, ще інші залишені металеві листи, вони останній лист так і не забрали, оскільки якийсь дядько викликав міліцію.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав суду, що він, влітку 2014 року із ОСОБА_21 зустріли ОСОБА_8 та ОСОБА_20 , який попросив їх допомогти зняти метал з даху якогось гаражу, належного бабусі. Коли вони підійшли до гаражу в район тупику ОСОБА_19 у місті Дніпро, то ОСОБА_22 заліз на дах гаражу та почав зривати та скидати звідти металеві листи, а пізніше попросив допомогти зняти також трубу з гаражу, однак одразу це не вийшло. Згодом ОСОБА_20 сказав, що поніс здавати трубу до пункту прийому металобрухту, а їм наказав переносити листи у двір та згинати їх і складати у автівку. Після другого заходу переміщення листів у двір, вони побачили, що на сріблястому автомобілі «Деу-Ланос» приїхав ОСОБА_15 , а разом із ним поруч був ОСОБА_20 і вони разом у багажник автомобіля поклали декілька листів, а остальні не влізли. Коли вони вчотирьох на автомобілі заїхали за вугол будівлі, ОСОБА_20 сказав, що треба зупинитися та забрати інші листи, однак коли вони разом з ними поверталися, то їх затримали мешканці прилеглих будинків, які лаялися та викликали наряд міліції. Допомагаючи ОСОБА_20 , він дійсно думав, що це вони роблять на прохання бабусі, а тому не питав кому вони належать і вже лише в міліції він дізнався всю правду. Свідок підтвердив, що коли вони вчотирьох спілкувалися при зустрічі в той день, то саме ОСОБА_20 запропонував зняти листи з гаражу, ані ОСОБА_15 чи ОСОБА_13 .
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що влітку 2014 року він зустрівся разом із ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_20 . Козир в той день запропонував їм допомогти бабусі з демонтажу її гаражу та попросив особисто його допомогти перевезти бабусі метал, щоб він для цього взяв автомобіль. Коли він приїхав на автівці сріблястого кольору «Деу-Ланос», що належить його матері на обумовлене місце в район тупику Океанський у місті Дніпро, то там вже знаходився ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які почали грузити йому у багажник якісь металеві листи. В цей момент до них підійшов мешканець сусіднього будинку - сусід власниці, та сказав, щоб вони їхали звідси, поки він не викликав працівників міліції. Після цього він злякався та відразу з хлопцями від`їхав за будівлю, а вони пропонували йому повернутися та забрати інші листі, але він відмовився. Козир запропонував всім вийти з машини та піти забрати залишені листи, але він не погодився та не став їх всіх чекати і поїхав до пункту прийому металобрухту та здав листи за 80 грн., а гроші забрав собі, оскільки ОСОБА_20 був йому винен. На наступний день до нього приїхали працівники міліції. Свідок також наголошував на тому, що їх мета була допомогти бабусі та підзаробити грошей на прохання ОСОБА_20 , який наголошував на тому, що цей гараж належить якійсь бабусі і саме вона просить допомоги перевезти метал.
Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_25 підтвердив, що приблизно у 1980 роках чоловік потерпілої ОСОБА_26 дійсно самостійно будував гараж за адресою: АДРЕСА_2 , коли там були виділені місця для будівництва. Очевидцем подій безпосередньої крадіжки він не був, але бачив, якихсь хлопців, які несли два металевих листи, однак впізнати їх не може та пригадати точну дату також не в змозі у зв`язку з похилим віком та спливом тривалого часу. Зі слів сусідів дійсно чув, що гараж потерпілої був обкрадений у 2014 році.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердив, що в літку 2014 року йому дійсно приніс продати трубу саме обвинувачений ОСОБА_4 та вони домовились про ціну на неї, але ОСОБА_20 сказав, що скоро повернеться та запропонував йому також принести ще нібито металеві листи та отримати за них якісь кошти. Через деякий час під`їхав інший хлопець та привіз на продаж іржаві металеві листи розміром приблизно 50х100 см., які були із дірками та поганого вигляду, після чого попрохав розрахуватись з ним за листи та трубу, яку раніше приніс ОСОБА_20 , що він і зробив, розрахувавшись фактично з Крохманським, оскільки той сказав, що він разом із ОСОБА_20 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 пояснив, що в літку 2014 року у його дворі за адресою: АДРЕСА_3 , він бачив, що сусіди лаяли обвинуваченого та інших хлопців за крадіжку. За два дні до цього, він бачив, що ОСОБА_20 ходив у їх дворі, але він не придав цьому ніякого значення.
Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні пояснила, що вона працює на ТОВ «Навтосіті», однак гараж, який належить потерпілій не знаходиться на їх території, але їй дійсно відомо, що була здійснена крадіжка металевого даху з гаражу, який вона впізнала у протоколі огляду гаражу від 05.02.2018 року. Даний гараж до підприємства ТОВ «Нафтосіті» не відноситься та ніколи не перебував у їх користуванні, про що вона повідомляла слідчого Самарського СВ ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_29 , у відповіді від 08.02.2018 року про те що гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , не належить до власності ТОВ НАФТАСІТІ, та не перебуває у користуванні зазначеного суб`єкта господарювання.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_30 підтвердила, що саме потерпілій ОСОБА_7 належить гараж за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки вона працювала на одному підприємстві з її чоловіком ОСОБА_26 , який його будував самостійно приблизно у 1986 році, але на той час ніяких документів не надавали. Вказаний гараж вона впізнала і у протоколі огляду гаражу від 05.02.2018 року та пояснила, що потерпіла та її чоловік у 2009 році навіть пропонували їй купити цей гараж, але вона придбала у потерпілої іншій. Зі слів сусідів та потерпілої вона дізналась, що в даному гаражі було здійснено крадіжку металевих листів з його даху.
Крім вищезазначених показів потерпілої та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме.
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується від 08.08.2014 року), відповідно до якої ОСОБА_7 звернулась із заявою про те, що 23.07.2014 року близько 16:30 год. невідомі їй особи викрали покриття даху з її гаражу, шляхом зривання металевих листів з даху гаражу, розташованого у дворі будинку АДРЕСА_2 шляхом вільного доступу (т. 1 а.п. 7);
- протоколом огляду місця події від 23.07.2014 року з таблицею зображень, а саме ділянки місцевості розташованої у подвір`ї будинків АДРЕСА_2 , 2 та АДРЕСА_3 , з якого вбачається, що в траві виявлені два фрагменти листів металу, один з яких розміром близько 1 м х 1 м, а другий близько 50 см. х 70 см., які скручені у декілька разів, знаходяться на відстані один від одного близько півтора метри (т. 1 а.п. 10-11);
- протоколом огляду місця події від 08.08.2014 року, відповідно до якого об`єктом огляду є металеві вироби: металева труба діаметром 50 мм, довжиною 250 мм, а також металеві листи шириною 90 см, довжиною 140 см., огляд проведено по АДРЕСА_4 (т. 1 а.п. 12-13);
- протоколом огляду автомобіля «Део Ланос» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 від 29.08.2014 року (т. 1 а.п. 15);
- висновком судово-товарознавчої експертизи № ГО-3706 від 26.08.2014 року , відповідно до якого ринкова вартість продукції, яку ОСОБА_4 намагався викрасти, а саме: металевих листів 3х 900х 1500 мм, які були у використанні, загальною вагою 150 кг становить 420 грн. (т. 1 а.п. 20-22);
- протоколом огляду гаражу по АДРЕСА_2 від 07.09.2014 року відповідно до якого дах гаражу частково обшитий металевими листами, металеві листи частково зірвані. Вказані листи були вилучені у гр. ОСОБА_12 (т. 1 а.п. 31-33);
- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.08.2014 року, відповідно до яких свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_27 впізнали ОСОБА_4 , як особу яка 23.07.2014 року знаходилась у дворі по вул. Океанській в м. Дніпропетровську (т. 1 а.п. 36, 40);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.08.2014 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_31 впізнав особу на фото № 1 зліва за загальними рисами обличчя, а саме ОСОБА_4 , як ту, що 23.07.2014 року продав йому металеву трубу (т. 1 а.п. 49).
- протоколом огляду гаражу по АДРЕСА_2 від 05.02.2018 року відповідно до якого було оглянуто гараж та зроблено за допомогою фотокамери його зовнішній вигляд з описом його розмірів та характеристик (т. 4 а.п. 116-117);
Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі.
Досліджені судом і покладені в основу вироку докази не суперечать один одному і узгоджуються між собою.
До показів обвинуваченого ОСОБА_4 про невизнання своєї вини у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення суд відноситься критично, вважає їх недостовірними, оскільки його вина повністю доведена в суді та підтверджується сукупністю всіх досліджених судом доказів, які об`єктивно узгоджуються між собою. Такі покази обвинуваченого спрямовані лише на уникнення відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення.
Так покази ОСОБА_4 в частині того, що він взагалі не здавав виробів із металу того дня спростовується показами свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні впевнено підтвердив те, що саме обвинувачений того дня приходив до нього з пропозицією продати йому металеву трубу та запропонував йому також принести ще нібито металеві листи та отримати за них якісь кошти, а не ОСОБА_8 , хоча гроші він за неї в подальшому сплатив Крохманському, який привіз потім і металеві листи та повідомив йому, що він разом з ОСОБА_20 та гроші він забирає за все.
Саме ці покази, свідка ОСОБА_12 , повністю спростовують твердження сторони захисту та самого обвинуваченого ОСОБА_4 , що нібито останній ніколи не бачив гаражу, та деталей металевої покрівлі (труби та листів металу), адже обвинувачений заздалегідь домовився принести ОСОБА_12 листи металу.
Не зважаючи на те, що у провину ОСОБА_4 і не ставиться крадіжка труби після зміни обвинувачення прокурором у порядку ст. 338 КПК України, але той факт, що саме він того дня приходив із трубою до ОСОБА_12 та повідомляв щоб той брав трубу та пропонував йому принести ще металеві листи, узгоджується як з показами ОСОБА_12 так і показами свідка ОСОБА_9 .
Крім того, суд вважає необґрунтованими доводи захисту та обвинуваченого про те, що органом досудового слідства не встановлено кому саме належить даний гараж, оскільки допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_32 , повідомила суду, що саме вона з чоловіком будувала гараж у 1980 роках за адресою: АДРЕСА_2 , і коли після крадіжки вона відчинила двері гаражу особистим ключем то побачила, що в гаражі не має даху, який складався з металевих листів. Покази потерпілої узгоджуються з показами допитаних свідків ОСОБА_30 та ОСОБА_25 , які підтвердили, що саме потерпілій належить гараж за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки саме вона з померлим вже чоловіком власноруч будували даний гараж.
Покази свідка ОСОБА_33 повністю спростовують твердження сторони захисту та самого обвинуваченого про те, що цей гараж нібито є власністю нафтобази та не належить потерпілій ОСОБА_7 .

У суду не має сумніву у показах потерпілої та свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_25 та ОСОБА_28 , які між собою узгоджуються та не суперечать один одному, а сама по собі відсутність реєстрації права власності на цей гараж за потерпілою, на думку суду, не має принципового значення для встановлення вини особи, яка здійснила крадіжку майна іншої особи, яка не встигла його узаконити.
Крім того, суд вважає безпідставними та такими, що не відповідають обставинам справи, твердження обвинуваченого та його захисника про його обмовлення з боку ОСОБА_8 , ОСОБА_17 та ОСОБА_14 , оскільки ці доводи нічим не підтверджені та спростовуються узгодженістю показів вище вказаних свідків, які допитувались на перехресному допиті за їх участю та обвинуваченого, під час якого свідки послідовно показали та розповіли механізм та спосіб скоєння обвинуваченим крадіжки металевих листів з гаражу потерпілої та з їх слів, вони до останнього вважали, що демонтують дах гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 на прохання власниці літньої жінки (бабусі) за грошову винагороду.

Разом з цим, усі учасники процесу мали право на питання, зокрема обвинувачений, однак останній практично не задавав питання та постійно повторював, що це не він, на нього наговорюють, а під час перехресного допиту взагалі з`ясувалося, що трубу обвинувачений ОСОБА_4 , вже не ховав в кущах біля свого дому, а у відповідь на питання прокурора сказав «яка різниця де я її знайшов».

Під час цієї процесуальної дії, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили, що місце знаходження гаражу їм показав саме ОСОБА_20 , що робити і як демонтувати металеві деталі, також з цього приводу вказівки їм надавав останній, що саме він ввів їх в оману, що це майно належить нібито знайомій особі похилого віку та що вони просто допомагають їй, бо вона не в змозі це зробити.

Крім цього, саме ці свідки безпосередньо в судовому засіданні вказали на те, що обвинувачений є ініціатором вказаного кримінального правопорушення, і всі дії спочатку і до кінця сплановані саме ОСОБА_4 , а вони дійсно були не обізнані в злочинних намірах останнього, а тільки допомогали йому у зв`язку з тим, що на той момент товаришували разом.

Суд розцінює поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового розгляду та його повне не визнання вини, як захисно-установчу в суб`єктивно складній, несприятливій для нього судово-слідчій ситуації.
Оцінюючи в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження та доведена в повному обсязі, та достатність досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності та взаємозв`язку для ухвалення по даному кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 обвинувального вироку.
Таким чином, аналіз належних і допустимих доказів в їх сукупності дає суду підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, згідно ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочин перебуваючи на випробувальному терміні, перебував на обліку в СКМСД АНД РВ ДМУ УМВС України до досягнення 18 річчя, у лікаря-нарколога перебував під диспансерно-динамічним наглядом до 01.07.2014 року з метою профілактики з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів. Вживання з шкідливими наслідками. Нагляд був припинений у зв`язку із відсутністю відомостей (т. 1 а.п. 99), за місцем проживання характеризується посередньо (т. 1 а.п. 97), на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (т. 1 а.п. 98), проте, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 41 від 17.02.2015 року, обвинувачений ОСОБА_4 , страждає на легку розумову відсталість (т. 2 а.п. 86-89), а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Згідно ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує відповідальність ОСОБА_4 , є рецидив злочину.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_4 , дотримуючись загальних засад призначення покарання, як це передбачено ст. 65 КК України, суд вважає за необхідне призначити йому покарання виключно у вигляді позбавлення волі, апідстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, виходячи з наступного.

Згідно абз. 4 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання» вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

На підставі абз. 7 п. 26 Постанови, у разі коли особа була засуджена до позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі. Повторне застосування в такому випадку випробування є неприпустимим.

Відповідно до абз. 5 п. 8 Постанови застосування положень ст. 69 КК України щодо покарання, призначеного за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків, є також неприпустимим.

Крім того, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання слід частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2013 року і остаточно призначити обвинуваченному покарання у вигляді позбавлення волі, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та для запобігання вчиненню ним нових злочинів у майбутньому.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати не відбуте покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.05.2013 року, і остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у вигляді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 після набрання вироком законної сили.
Після набрання законної сили данним вироком, зобов`язати Самарський ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області затримати ОСОБА_4 , помістивши його до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» для подальшого етапування до місць відбування покарання.
Речові докази:
- чотири металеві листи - повернути ОСОБА_7 , а металеву трубу - знищити.
- автомобіль «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 - повернути власнику ОСОБА_11 .
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1