Справа № 128/1220/17
Провадження №11-кп/772/1023/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області

у складі :

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю;

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вінниці апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 18.05.2017 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Суворовського районного суду м. Одеса від 21.08.2012 року, -

в с т а н о в и в:

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області із заявою про застосування відносно нього ст. 81 КК України, а саме умовно-дострокове звільнення, мотивуючи своє звернення тим, щ о змінив свою поведінку на краще, просить врахувати його відношення до праці.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18.05.2017 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Суворовського районного суду м. Одеса від 21.08.2012 року, - відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_7 , характеризується негативно, у взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний. У взаємовідносинах з персоналом установи поводить себе не завжди тактовно. Не приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, на профілактичному обліку не перебуває. За час відбуття покарання ОСОБА_7 згідно довідки про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень від 18.05.2017 року 3 рази притягався до дисциплінарної відповідальності, заохочення застосовувалися 5 рази. Також як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, до останнього застосовувалися стягнення у вигляді суворих доган (двічі) та поміщення до ДІЗО на 15 діб за виявлення в стані алкогольного сп`яніння. За протоколом № 13 від 22.04.2016 року комісією СВК № 81 в застосуванні ст. 81 КК України було відмовлено, оскільки останній не став на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись з висновком суду, просить скасувати ухвалу Вінницького районного суду від 18.05.2017 року скасувати, постановити нову, якою застосувати відносно нього ст.. 81 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що він став на шлях виправлення, був працевлаштований, приймав участь у деференціованих програмах, поводив себе ввічливо та тактовно з персоналом ВК №81.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора, що ухвала суду першої інстанції є законною, а підстав для її скасування немає; перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги ,суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є судове рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються дослідженими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Обґрунтованість судового рішення полягає у правильності встановлення фактичних обставин справи та правильній оцінці доказів.

Обґрунтованим судове рішення слід вважати, якщо: 1) суд повністю встановив обставини, що мають значення для кримінального провадження; 2) ці обставини доказані; 3) висновок суду відповідає викладеним у рішенні обставинам кримінального провадження.

Дані вимоги судом першої інстанції при винесені рішення щодо ОСОБА_7 місцевим судом виконано в повному об`ємі.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України, до осіб які відбувають покарання у виді обмеження волі, позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому таке звільнення може бути застосоване до засуджених після фактичного відбуття ними не менше 3/4 строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Висновок суду першої інстанції про те, що до засудженого на даний час не може бути застосовано умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, на думку колегії суддів, є обґрунтований та належним чином вмотивований.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеса від 21.08.2012 року за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 317,70 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку рахується з 12.04.2012 р., кінець строку рахується з 12.04.2018 р.

Відповідно до ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, після фактичного відбуття не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої тяжкості. При цьому воно може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Станом на 12.04.2016 року засуджений відбув 3/4 частини покарання, що надає йому формальне юридичне право на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 81 КК України.

Проте, як свідчить зміст оскаржуваною ухвали суду першої інстанції, підставою для відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення стало саме відсутність іншої обов`язкової умови для його застосування, а саме, - не доведення виправлення засудженого його сумлінною поведінкою та ставленням до праці, що передбачено ч.2 ст. 81 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та вважає, що наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання, не свідчить про виправлення засудженого, що, в свою чергу, не надає йому право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Отже, виходячи з приписів ст. 81 КК України, головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а саме виправлення засудженого, що доводиться сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період відбування покарання у виправній установі.

В свою чергу, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин. Єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення засудженого є досягнення однієї з цілей покарання - це виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час відбування покарання в Стрижавській ВК (№81) 3 рази притягався до дисциплінарної відповідальності, заохочення застосовувалися 5 рази. Також як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, до останнього застосовувалися стягнення у вигляді суворих доган (двічі) та поміщення до ДІЗО на 15 діб за виявлення в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 , характеризується негативно, у взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний. У взаємовідносинах з персоналом установи поводить себе не завжди тактовно. Не приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи.

За протоколом № 13 від 22.04.2016 року комісією СВК № 81 в застосуванні ст. 81 КК України було відмовлено, оскільки останній не став на шлях виправлення.

З урахуванням наведеного, у колегії суддів відсутні данні, які б свідчили, що поведінка засудженого була сумлінною за весь час відбування покарання.

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову засудженому ОСОБА_7 у задоволенні його клопотання про умовно-дострокового звільненню від відбування покарання.

З урахуванням наведено вище, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу засудженого належить залишити без задоволення, ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 18.05.2017 року - залишити без змін.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. 9, 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 18.05.2017 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Суворовського районного суду м. Одеса від 21.08.2012 року - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3