Справа №487/3832/17 17.04.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 квітня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4

Обвинувачена:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Миколаєва, громадянка України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_8
обвинувачена: ОСОБА_7
захисник: ОСОБА_6
_________________________________________________________________
Провадження 11-кп/784/377/18 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Категорія: ст. 166 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Прокурор просить вирок скасувати з підстав істотного порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Захисник просить вирок змінити в частині призначення покарання. Призначити ОСОБА_7 покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду Миколаївської області від 01.12.2017р. ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.166 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Узагальнені доводи апелянтів.
Прокурор стверджує, що суд першої інстанції хоча й визнав ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України , за яким висунуто органом досудового розслідування обвинувачення, проте обвинувачення не сформулював, що дозволило б при зіставленні ознак встановленого судом злочинного діяння і ознак вказаного злочину, дійти висновку про їх відповідність.
Звертає увагу, що в обвинувачені ОСОБА_7 визнаному судом доведеним, не розкрито причинно-наслідкового зв`язку між злісним невиконанням матір`ю своїх обов`язків та надслідками у виді смерті дитини. Стверджує, що суд фактично обмежився констатуванням факту відсутності особистого ліжка у дитини та виявленням факту смерті дитини.
Захисник вважає призначене судом ОСОБА_7 покарання таким, що за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченої.
Посилається на те, що обвинувачена визнала свою провину, розкаялася, розповіла, що намагалась як найкраще доглядати за дитиною. На його думку вказане свідчить про те, що обвинувачена є морально здоровою людиною.
Твердить, що суд першої інстанції безпідставно не визнав обставиною яка пом`якшує покарання обвинуваченої - щире каяття.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_7 упродовж часу з березня 2017 року по 04.04.2017 року за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , злісно не виконувала обов`язків по догляду за малолітньою донькою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: систематично зловживала спиртними напоями, вчиняла сімейні сварки, нехтуючи здоров`ям дитини, належно не піклуючись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не створила належні умови для розвитку її природних здібностей, не забезпечила малолітню дитину необхідним засобом існування дитячим ліжком, злісно не виконувала своїх обов`язав по догляду за дитиною, що призвело до тяжких наслідків - смерті малолітньої дитини.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини .
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги сторони обвинувачення та заперечення на апеляційну скарги сторони захисту, пояснення обвинуваченої та її захисника на підтримку своєї апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг у їх межах, суд вважає, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Прокурор в поданій ним апеляційній скарзі вбачає істотні недоліки у формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 за ст. 166 КК України, визнаного судом доведеним, зазначеного в мотивувальній частині оскаржуваного вироку. Однак, згідно з вимогами ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого ОСОБА_7 обвинувачення за ст. 166 КК України відповідно до обвинувального акту, затвердженого прокурором Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_11 .
Обставини, які пов`язані з місцем, часом, способом вчинення та наслідками кримінального правопорушення, формою вини і мотивами даного кримінального правопорушення в мотивувальній частині вироку викладені відповідно до обставин, зазначених в обвинувальному акті.
Про можливість призначення судового розгляду на підставі такого обвинувального акту висловлював думку прокурор ОСОБА_11 в підготовчому судовому засіданні 07.08.2017 р.
Основним аргументом апеляційної скарги прокурора є посилання на відсутність в оскаржуваному вироку належного формулювання обвинувачення.
Вказані доводи є необґрунтованими з огляду на наступне.
Фактично в апеляційній скарзі прокурором викладені міркування відносно того, що в обвинувачені ОСОБА_7 , визнаному судом доведеним, не розкрито причинно-наслідкового зв`язку між злісним невиконанням матір`ю своїх обов`язків по догляду за дитиною та наслідками у виді смерті дитини.
У висновку Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладеного в постанові Судової палати у кримінальних справах від 24.11.2016 р. № 5-328кс16, зазначено, що під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Фактичні обставини, які наведені в оскаржуваному вироку у формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 , визнаного судом доведеним, у вчиненні злочину, передбаченого ст. 166 КК України, у своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Як вбачається з висновку експерта № 1119 від 15.05.2017 року, смерть дитини ОСОБА_12 настала від механічної асфіксії в результаті закриття дихальних шляхів м`яким предметом.
Як видно з наданих в судовому засіданні показань обвинуваченої ОСОБА_7 , дитина спала на ліжку з нею, чоловіком та старшою дочкою. Обвинувачена зазначила, що біля 4 годин ранку вона звернула увагу на те, що діти були накриті з головою ковдрою. Коли вона розвернула ковдру, то зрозуміла, що дитина не дихає. Зазначила, що у дитини були поліпи у носових пазухах. Вказала, що ввечері забула закапати їй ніс.
Так, те, що дитина не була забезпечена окремим дитячим ліжком, у зв`язку з чим спала з батьками та сестрою на одному ліжку, при цьому мала вади здоров`я і стало причиною її смерті.
Отже, суд першої інстанції, обґрунтовано зазначив, що злісне невиконання ОСОБА_7 своїх батьківських обов`язків перебуває у причинному зв`язку з настанням тяжкого наслідку, а саме смерті її дитини.
За змістом вироку, в ньому однозначно зазначені фактичні обставини стосовно злісного невиконання ОСОБА_7 встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що утворює склад злочину, передбаченого ст. 166 КК України.
Вирок в цій частині відповідає вимогам абз. 1 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

З урахуванням викладеного, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Стороною захисту в апеляційній скарзі не оспорюється доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 166 КК України.

Доводи апеляційної скарги в частині суворості призначеного обвинуваченій покарання є безпідставними.

Судом першої інстанції відповідно до вимог ст.ст. 65 КК України враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, який відповідно до встановленої ст. 12 КК України класифікації злочинів є злочином середньої тяжкості; особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку в ОНД не пребуває, перебуває на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні № 1 з діагнозом: легка розумова відсталість, за місцем проживання характеризується посередньо, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Покарання за ст. 166 КК України ОСОБА_7 призначено до 3 років позбавлення волі, що не є максимальним розміром покарання, передбаченого вказаною статтею.
Посилання захисника на те, що суд першої інстанції безпідставно не визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 щире каяття, є голослівними та не підтверджуються матеріалами провадження.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005р . «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчинення злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуація, що склалася.

З технічного носія інформації, вбачається, що обвинувачена хоча і визнала вину, але жалю з приводу вчиненого не висловлювала.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обґрунтовано не визнав щире каяття, пом`якшуючою покарання обставиною.
Як видно, з матеріалів кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_7 зловживає алкогольними напоями, веде антисоціальний спосіб життя, вчиняє сімейні сварки. Старша донька обвинуваченої ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває у центрі соціально-психологічної реабілітації.
З огляду на наведене, Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку відносно того, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 не можливо без ізоляції від суспільства. Покарання, призначене за оскаржуваним вироком, є необхідним і достатнім для її виправлення.

Підстав для пом`якшення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 . Апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження й постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення у матеріалах провадження не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг прокурора та захисника не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, Апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 грудня 2017 року відносно ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченою яка тримається під вартою в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: