Провадження №: 1-кп/752/984/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2017 року м. Київ
Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2 ,
з участю прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілої - ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
перекладача - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0005752 відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ганджя, республіка Азербайджан, громадянина республіки Азербайджан, освіта не повна середня, який офіційно не працює, немає на утриманні малолітніх дітей, не маючого фактичного місця реєстрації та проживання на території України, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
встановив:
ОСОБА_7 , 28.06.2017 року приблизно о 21:30, перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , побачив раніше йому невідому жінку, яка, як в подальшому з`ясувалось була ОСОБА_4 , пересвідчився, що за його діями ніхто не спостерігає, підбіг до ОСОБА_4 , після чого своєю рукою застосувавши фізичну силу, а саме поштовху, зірвав з шиї останньої золотий ланцюжок вартістю 30 000 грн. та золотий хрестик вартістю 12 000 грн. та не зважаючи на прохання потерпілої про повернення викраденого майна, з місця вчинення злочину утік, чим завдав матеріального збитку ОСОБА_4 на суму 42 000 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що зірвав із шиї потерпілої ланцюжок, при цьому хрестика не бачив та з викраденим з місця вчинення злочину зник, проте невдовзі був затриманий. Одночасно, обвинувачений вказав, що щиро кається та повідомив, що має на меті відшкодувати потерпілій завдані збитки визнає цивільний позов і просить його суворо не карати.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 , зазначила, що 28.06.2017 року приблизно о 21:30 вона прогулювалась по вул. Васильківська, 32, як до неї зненацька підбіг раніше невідомий чоловік, штовхнув її та зірвав з її шиї золотий ланцюжок з золотим хрестиком чим завдав їй болю, а на тілі лишились синці та почав тікати. Крім того зазначила, що просила обвинуваченого повернути їй викрадене у неї майно, проте останній не відреагував на її прохання та продовжив тікати у сторону метрополітену. Одночасно просила, застосувати відносно обвинуваченого покарання яке пов`язане із позбавленням волі та задовольнити цивільний позов у повному обсязі оскільки обвинувачений так і не відшкодував завдану їй матеріальну шкоду.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, потерпілу та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.
Дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого кваліфіковані вірно.
При призначенні ОСОБА_7 покарання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжких злочинів проти власності, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, не має постійного місце проживання та реєстрації на території України, раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
Підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, характер вчинення злочину, його спосіб, які вказують в своїй сукупності, у даному конкретному випадку, на те, що тяжкість вчиненого ним злочину разом із іншими вищезазначеними обставинами встановленими у цьому провадженні не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання чи за допомогою призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, враховуючи відсутність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили - залишити без змін.
Час попереднього ув`язнення починаючи з 28.06.2017 року по 09.11.2017 року включно зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання за правилами ч. 2 ст. 72 КК України.
Одночасно, заслухавши цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 та думку сторін кримінального провадження, зокрема обвинуваченого, який визнав цивільний позов в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.
Відповідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України).
Таким чином, цивільний позов потерпілої про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню повністю, при цьому з ОСОБА_7 слід стягнути на користь потерпілої ОСОБА_4 22 000 грн. ( двадцять дві тисячі гривень);
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд, -
ухвалив:
визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до вступу вироку в законну силу.
Строк покарання ОСОБА_7 рахувати з 28.06.2017 року.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме з 28.06.2017 року по 09.11.2017 року включно.
Речовий доказ по справі - ланцюжок довжиною приблизно 66 см. плетіння «бісмарк» вага якого становить 25 гр., який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 залишити ОСОБА_4 за належністю.
Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 суму матеріальної шкоди у розмірі 12 000 (дванадцять тисячі) гривень та 10 000 (десять тисяч) гривень за відшкодування моральної шкоди.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1