Справа №483/2194/17 18.04.2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000833, за апеляційною скаргою прокурора Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.10.2017 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куцуруб Очаківського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно непрацюючого, студента 1-го курсу Миколаївського суднобудівного ліцею, неодруженого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

-якою обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000833 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.129 КК України - повернуто прокурору.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000833 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.129 КК України повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор вказує, що суд першої інстанції безпідставно повернув обвинувальний акт прокурору через його невідповідність вимогам КПК У країни.

Зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 129 КК України кримінальна відповідальність особи настає з моменту вчинення дій передбачених зазначеною статтею та має формальний склад, а тому не потребує настання наслідків, для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.129 КК України відсутня необхідності в конкретному мотиві або меті вчинення злочину.

Зауважує, що дії ОСОБА_6 полягали в тому, що він, у темну пору доби, проникнувши до домоволодіння, накинув на голову ОСОБА_8 ковдру та приставив ніж до шиї останньої, що останньою було сприйнято як реальну погрозу вбивством. З огляду на викладене, обвинувальний акт містить посилання на вчинення саме вищевказаних дій із посиланням про реальність їх сприйняття потерпілою ОСОБА_8 як погроза вбивством, що з урахуванням узагальнення судової практики розгляду кримінальних проваджень щодо злочинів проти життя і здоров`я особи за 2014 рік ВССУ є конкретним обвинуваченням.

Вважає, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими із зазначенням місця, часу та способу вчинення кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
28.12.2017 року до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000833 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.129 КК України.

Ухвалою суду від 06.02.2018 року обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000833 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.129 КК України повернуто прокурору.

Повертаючи обвинувальний акт суддя зазначив, що обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 129 КК України не сформульовано належним чином, воно не ґрунтується на обставинах кримінального провадження, зазначені суттєві недоліки обвинувального акта не дають можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, що унеможливлює якісний і повний захист від пред`явленого обвинувачення та є істотним порушенням виог кримінального процесуального закону.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до змісту п.3 ч.2 ст. 283, ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.

Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, визначено ч. 2 ст. 291 КПК України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

Із вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як слідує із тексту обвинувального акта, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.
Так, відповідно до ч.2 ст. 42 КПК, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (ст. 293 КПК). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (ч.1 ст. 337 КПК).

Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта (ч.2 ст. 347 КПК), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (ч.1 ст. 348 КПК).

У міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

Як зазначено у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, в обвинувальному акті важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невідповідності вимогам КПК України обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.129 КК України.

Направлений до суду, обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162 та ч.1 ст. 129 КК України, не містить належним чином сформульованого обвинувачення за ч.1 ст. 129 КК України. Виклад фактичних обставин висунутого ОСОБА_6 обвинувачення за ч.1 ст. 129 КК України практично повторює виклад фактичних обставин висунутого ОСОБА_6 обвинувачення за ч.1 ст. 162 КК України. Органом досудового розслідування не встановлено та слідчим не зазначено в обвинувальному акті мету та мотив вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, що позбавляє обвинуваченого ОСОБА_6 права бути детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, а відтак і захищатись від нього.
Тому висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону є обґрунтованим, а рішення про повернення обвинувального акта є законним та належним чином вмотивованим.
З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.10.2017 року, якою обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000833 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.1 ст.129 КК України повернуто прокурору залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді