АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 538/722/16-к Номер провадження 11-кп/786/784/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст. 185 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження №0000653, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2015, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілого Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» ОСОБА_11 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 червня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації в АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше судимого:
-21.11.2016 року Лебединським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 9 місяців позбавлення волі;
-01 лютого 2017 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі,-
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
Згідно ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Зіньківського районного суд Полтавської області від 01 лютого 2017 року призначено остаточне покарання ОСОБА_7 у вигляді 4 років та 1 місяця позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі час тримання під вартою з 23.03.2016 року до дня постановлення вироку.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, раніше судимого:
-21.11.2016 року Лебединським районним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 9 місяців позбавлення волі;
-01 лютого 2017 року Зіньківським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
Згідно ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Зіньківського районного суд Полтавської області від 01 лютого 2017 року призначено остаточне покарання ОСОБА_7 у вигляді 4 років та 1 місяця позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі час тримання під вартою з 23.03.2016 року до дня постановлення вироку.
У задоволенні цивільного позову ПрАТ «Райз-Максимко» на суму 26455,05 гривень відмовлено.
По справі вирішено долю речових доказів.
Згідно вироку суду, 01.10.2015 року близько 03.00 год. ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , перебуваючи на території комплексу ВРХ Приватного акціонерного товариства «Райз - Максимко», що знаходиться в с. Млини Лохвицького району Полтавської області, шляхом зривання навісних замків проникли до складських приміщень ТМЦ звідки таємно, умисно, повторно, з корисливою метою, намагалися викрасти 805 л. дизельного палива вартістю 12461,4 грн., 5 пластикових каністр об`ємом 4 л. кожна оливи «PRISTA» 10W-40 вартістю 1005 грн., 8 пластикових пляшок об`ємом 1 л. кожна, гальмівної рідини DOT-4 вартістю 412,88 грн., 1 балончик об`ємом 400 мл. проникаючої рідини WD- 40 вартістю 100,80грн., З пластикові пляшки об`ємом 0,7л кожна, гальмівної рідини DOT-4 вартістю 108,381, 7 пластикових пляшок об`ємом 1 л. кожна, оливи «PRISTA 2-Т» вартістю 656,39грн, 2 пластикові каністри об`ємом 20л. кожна, оливи «Літол-24» вартістю 1739,6 грн., 2 пластикові каністри об`ємом 20 л. кожна, оливи «PRISTA» 10W-40 вартістю 2010 грн., 1 пластикову каністру об`ємом 20 л охолоджуючої рідини «Тосол-40» вартістю 1820 грн., 1 пластикову каністру об`ємом 20 л., оливи ТАД-17 вартістю 793,6 грн. та 4 пгг. шини 245/70R 16 111Н VI0286 НТ Ecovision загальною вартістю 8228,16 грн., всього майна на суму 27518, 03 грн., але не довели злочин до кінця з причин, що не залежали від їх волі, так як були помічені працівником охорони ПрАТ «Райз-Максимко» ОСОБА_12 та втекли з місця вчинення злочину.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оскаржуючи фактичні обставини провадження, доведеність вини та правильність кваліфікації його дій просить змінити вирок суду в частині призначеного судом покарання та врахувавши його щире каяття, наявність на його утриманні неповнолітніх дітей та матері інваліда, яка потребує постійного догляду зменшити строк обраного судом покарання або призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції представник ПрАТ «Райз-Максимко» в частині відмови у задоволенні цивільного позову просить скасувати вирок змінити, стягнувши з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ПрАТ «Райз-Максимко» майнову шкоду завдану вчиненим злочиному розмірі 26455 грн 05 коп., яка складає загальну вартість нестачі товарно-матеріальних цінностей.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги наголошує на тому, що судом першої інстанції не було об`єктивно з`ясовано всі обставини справи, оскільки після вчиненого злочину 02.10.2015 працівниками ПрАТ «Райз-Максимко» було проведено інвентаризацію складу ПММ ферми ВРХ с. Млини в ході якої виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей у сумі 26455,05 грн., що підтверджує понесення підприємством збитків.

В запереченнях на апеляційну скаргу представника потерпілого обвинувачений просить залишити вирок суду в частині цивільного позову без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на підтримку поданої ним апеляційної скарги та заперечення щодо апеляційної скарги представника потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала щодо поданих апеляційних скарг, вказувала на законність та обґрунтованість вироку суду, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Вирок суду у частині засудження обвинуваченого ОСОБА_8 учасниками судового розгляду не оскаржується.

На адресу суду апеляційної інстанції представник потерпілого Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» ОСОБА_11 надіслав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, подану ним апеляційну скаргу підтримує повністю.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, за попередньою змовою групою осіб, пов`язані з проникненням у сховищ, тобто злочину за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України відповідають фактичним обставинам провадження, правильність правової кваліфікації діяння за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України у апеляційних скаргах не оспорюються, а тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Умисні дії обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК Україниправильно.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) "Про практику призначення судами кримінального покарання" визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів, і призначати менш суворе покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину і відшкодували завдані збитки.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідно ст. 414 КПК України, визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Вирішуючи питання призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції у повній мірі дотримався вимог закону, належним чином вмотивував своє рішення та урахував характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим корисливого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках не перебуває.

Тому наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого обставини, якими він обґрунтовував свої доводи з приводу можливості пом`якшення покарання районним судом у вироку враховані в повному об`ємі, як того вимагає стаття 65 КК України.

Враховані судом і обставини, що пом`якшують покарання, якими суд визнав наявність у обвинуваченого щирого каяття у вчиненому.

Не знаходять свого підтвердження у матеріалах кримінального провадження доводи апеляційної скарги обвинуваченого про можливість пом`якшення призначеного судом покарання, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_7 злочину, який вчинений проти власності, притягнення в минулому до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, що дає підстави вважати небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.

Тому підстав вважати призначене ОСОБА_7 остаточне покарання надмірно суворим, колегія суддів не вбачає.

Оцінивши в сукупності всі обставини провадження, суд першої інстанції належно виконав зазначені вимоги закону та обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши покарання в межах санкції статті, яке, на переконання колегії суддів, є співрозмірним вчиненому, необхідним та достатнім покаранням для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`якого покарання колегією суддів не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілого Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» ОСОБА_11 в частині цивільного позову, то колегія суддів вважає їх непереконливими з огляду на те, що злочин за яким засуджені обвинувачені кваліфікований за ч.3 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, тобто фактично обвинувачені не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки були помічені працівником охорони підприємства та втекли, залишивши майно на місці вчинення злочину.

Таким чином, матеріальні цінності на суму 27518, 03грн. з території підприємства вивезені не були та залишені на місці вчинення злочину, тому реальні збитки для цивільного позивача від втрати майна не настали. Виявлена в ході інвентаризації нестача товарно-матеріальних цінностей не може бути покладена на обвинувачених, так як в кримінальному проваджені відсутні будь-які докази причетності їх до викрадення майна на суму 26 455,05 грн.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність порушень при розгляді кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які були підставою для безумовного скасування всього вироку не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги учасників провадження задоволенню не підлягають.

За таких обставин, підстав для скасування вироку суду колегією суддів не встановлено.

Підстав для задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування щодо нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році» колегією суддів не встановлено зважаючи на те, що останній визнаний винним у вчиненні тяжкого злочину та не входить до визначених законом категорій осіб стосовно яких підлягає застосуванню положення вказаного закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про законність та вмотивованість вироку суду першої інстанції, та безпідставність поданого обвинуваченим клопотання.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілого Приватного акціонерного товариства «Райз-Максимко» ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 16 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без змін.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення до даному провадженню з 23.03.2016 по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення засудженому копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4