Справа №489/6241/15-к 10.01.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 11-кп/784/42/18 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ч.1 ст.186, ч.1 ст.187 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 січня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши матеріали кримінального провадження №0003401 за апеляційною скаргою прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 на вирок Ленінського районного суду м.Миколаєва від 10 квітня 2017 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України,
учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_6 ,
обвинувачений: ОСОБА_7 ,
В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Вироком суду ОСОБА_7 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.

Цивільний позов ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Вирішено питання стосовно речових доказів.

В апеляційній скарзі та змінах до апеляційної скарги прокурор просить вирок суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів, відповідно до ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, у виді 4 років позбавлення волі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі та змінах до скарги прокурор вважає, що висновки суду стосовно визнання невинуватим ОСОБА_7 за ч.1 ст.186, ч.1 ст.187 КК України, вважає необгрунтованими та безпідставними, а вирок суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню за наступних підстав.

Зазначає, що суд у вироку не навів аналізу та оцінки доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, взагалі не зазначив, які докази він приймає, а які відхиляє, а також мотиви прийняття одних та відхилення інших доказів. Взагалі суд не вказав, які з наведених ним у вироку доказів спростовують обставини вчинення кримінального правопорушення.

Судом безпідставно визнано недопустими доказами висновок експерта №539 від 07.09.2015 року, протокол пред`явлення особи для впізнання, покази потерпілої, ксерокопію коробки телефону Нокіа Х2-05.

Також, при ухваленні вироку судом взагалі в порушення вимог п. 1 ч.3 ст. 374 КПК України не була надана оцінка та не наведено мотиви, з яких суд відкидає долучені до матеріалів провадження та досліджені в ході судового слідства наступні докази обвинувачення: протокол проведення слідчого експерименту від 28.08.2015; протоколу огляду місця події від 21.07.2015 року, протокол огляду мобільного телефону від 23.07.2015 року, протокол огляду спортивних штанів від 10.09.2015 року, висновок судово-медичної експертизи №1033 від 22.07.2015 року, протоколу пред`явлення спортивних штанів для впізнання від 10.09.2015 року.

Вважає, такими, що не відповідають фактичним обставинам доводи суду про визнання сумнівними показів потерпілої ОСОБА_8 за результатами аналізу інших письмових доказів.

Судом, на думку апелянта безпідставно надано оцінку про необхідність доведення наявності у потерпілої грошових коштів у сумі 3650 грн., оскільки під час судового розгляду доказом виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, окрім документів та письмових доказів, є покази потерпілої, які суд з незрозумілих причин відкинув.

Враховуючи викладене, апелянт вважає, що суд оцінив наведені докази неповно, не в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, що потягло за собою необгрунтоване виправдання ОСОБА_7 , тобто судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом встановлено, що 12.07.2015 року близько 00 год. 05 хв., ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 39 по вул. Південній в м. Миколаєві, маючи умисел на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, відкрито, шляхом ривку з руки, заволодів мобільним телефоном "Нокіа Х2-02", чорного кольору, який належить потерпілій ОСОБА_8 , чим завдав останній матеріальну шкоду на суму 870 грн. В подальшому з викраденим майном з місця злочину ОСОБА_7 зник, розпорядившись ним на власний розсуд.
Окрім того, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 17.07.2015 року близько 23 год., знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_8 , реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, здійснив напад поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, а саме на ОСОБА_8 з метою заволодіння її майном та завдав не менш ніж три удари стільцем по верхнім кінцівкам та голові останньої, в результаті чого ОСОБА_8 втратила свідомість. В результаті нападу, ОСОБА_7 заволодів мобільним телефоном "Нокіа Х2-05", чорного кольору, вартістю 500 грн., жіночими спортивними брюками вартістю 200 грн. та грошовими коштами в сумі 3650 грн., що належать останній, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на суму 4350 грн. Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 , вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Згідно з ч. 3 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, яке ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України.

З аналізу виправдувального вироку суду випливає, що висновки суду першої інстанції про недоведеність того, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим ОСОБА_7 не узгоджуються з фактичним обставинам кримінального провадження. Виправдовуючи ОСОБА_7 за ч.1 ст.186, ч.1 ст.187 КК України, суд 1 інстанції пред`явлене обвинувачення не перевірив, не дав належної оцінки доказам по справі та належним чином своє рішення не мотивував.

За змістом ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України та п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990р. «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Виправдовуючи ОСОБА_7 за вказаним обвинуваченням, суд першої інстанції, обмежився лише викладенням показань обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , письмових доказів та прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 за недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Однак рішення суду про невинуватість ОСОБА_7 було прийнято без повного та всебічного дослідження матеріалів справи, без належного аналізу всіх здобутих у справі доказів, без наведення відповідного спростування пред`явленого обвинувачення. Оцінюючи ці свідчення, суд обмежився формальною вказівкою на те, що вони не доводять причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину.

При цьому суд першої інстанції, у вироку жодний доказ по справі не піддав конкретному і категоричному аналізу і оцінці, з порівнянням із іншими доказами на суперечливість чи узгодженість, з викладанням своїх міркувань з приводу прийняття доказів в основу обвинувачення чи їх відкидання, як недостатніх і недопустимих та на яких підставах дійшов висновку про відкидання доказів обвинувачення і виправдання притягнутого до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того, не відповідають фактичним обставинам доводи суду про визнання сумнівними показів потерпілої ОСОБА_8 за результатами аналізу інших письмових доказів.
Так, при визначенні обставин повідомлення потерпілою про вчинені відносно неї злочини судом не враховано покази потерпілої, надані нею в судовому засіданні. 12.07.2015 року відносно ОСОБА_8 скоєно відкрите викрадення її майна, про обставини якого вона повідомили працівникам патрульної поліції, яких вона зупинила на вулиці. Обставин складання вказаної заяви вона не пам`ятає. В наступному після вчинення відносно неї розбійного нападу 17.07.2015 року потерпіла про обставини вказаного злочину повідомила поліцію 18.07.2015 року, склавши при цьому відповідну заяву. З урахуванням стану здоров`я потерпілої в результаті отриманих тілесних ушкоджень, обставини написання заяви вона чітко не пам`ятає. Зазначена заява внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.07.2015 року. Разом з тим, відомості про скоєння відносно ОСОБА_8 відкритого викрадення майна були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2015 року за реагуванням прокуратури Ленінського району міста Миколаєва. Відповідна заява була досліджена судом.
Таким чином, є необгрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам, встановленим в ході судового розгляду доводи суду стосовно відсутності жодних доказів на підтвердження повідомлених потерпілою обставин звернення до поліції 12.07.2015 року.
Зазначене свідчить про те, що суд не взяв до уваги ті покази потерпілої, які підтверджуються дослідженими в ході судового розгляду документами, що вказує на необ`єктивність та однобічність суду.
За таких обставин вирок суду не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону та є обґрунтованим. Судом першої інстанції не дотримані вимоги ст. 370 КПК України про ухвалення законного та обґрунтованого вироку, що відповідно до положень ч.1 ст. 412 КПК України є істотним порушенням кримінального процесуального закону, яке тягне скасування судового рішення.
Тому, виходячи з системного аналізу положень ст. ст. 404, 407, 412, 415 КПК України, застосовуючи положення ч.6 ст. 9 КПК України, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити частково апеляційну скаргу в частині скасування вироку й, скасувавши вирок, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Під час нового судового розгляду справи, суду необхідно усунути вказані порушення закону, повно і об`єктивно дослідити всі фактичні обставини справи, дати їм правильну юридичну оцінку, постановити законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 405,407, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу прокурора Інгульського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді 1 інстанції в іншому складі суду.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: