Постанова
Іменем України

06 березня 2018 року

м. Київ
Справа № 191/5034/16-к

Провадження № 51-730км17
Верховний Суд колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000763 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого в порядку ст. 89 КК України,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
- за ч. 1 ст. 263 КК України на строк 3 роки;
- за ч. 2 ст. 309 КК України на строк 2 роки;
- за ч. 2 ст. 310 КК України на строк 4 роки.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року вирок щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасовано та ухвалено новий вирок. Призначено покарання у виді позбавлення волі:
- за ч. 1 ст. 263 КК України на строк 3 роки;
- за ч. 2 ст. 309 КК України на строк 2 роки;
- за ч. 2 ст. 310 КК України на строк 3 роки 6 місяців.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він за місцем свого проживання, на території домоволодіння АДРЕСА_1 , умисно, не маючи спеціального дозволу, посіяв та вирощував рослини конопель. 16 червня 2015 року при проведенні обшуку на території вказаного домоволодіння працівниками поліції виявлено та вилучено рослини конопель у кількості 89 штук, які ОСОБА_6 незаконно вирощував, та які відносяться до рослин, що містять наркотичні засоби та психотропні речовини, обіг яких допускається для промислових цілей.

Крім того, ОСОБА_6 , за невстановлених слідством обставин, незаконно придбав шляхом зривання кущі дикоростучої коноплі, які переніс за місцем свого проживання, де незаконно виготовив та зберігав без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, обіг якого заборонено. 16 червня 2015 року при проведенні обшуку працівниками поліції виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс вагою 2 282,917 г в перерахунку на суху речовину, що є великим розміром.

Також, ОСОБА_6 , за невстановлених слідством обставин, незаконно придбав та зберігав за місцем свого проживання без передбаченого законом дозволу патрони 5,45 мм у кількості 58 штук, які призначені для стрільби з бойової нарізної вогнепальної зброї: автоматів «АК-74» та їх модифікацій, ручних кулеметів «РПК-74» та їх модифікацій, придатні для стрільби та виготовлені промисловим способом. Вказані бойові припаси 16 червня 2015 року виявлено та вилучено працівниками поліції при проведенні обшуку за місцем проживанняОСОБА_6 .

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок щодо ОСОБА_6 змінити та звільнити останнього на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі через суворість. На обґрунтування своїх доводів посилається на те, що судом апеляційної інстанції:
- правильно встановлено, однак не враховано належним чином, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий, позитивно характеризується, має на утриманні матір-пенсіонерку, на обліку у лікаря нарколога не перебуває;

- не взято до уваги, що суспільно небезпечні наслідки від дій ОСОБА_6 не настали, його дії не становили загрозу для суспільства, так як засуджений не мав умислу на збут наркотичних засобівта патронів чи застосування бойових припасів проти громадської безпеки;
- безпідставно зазначено, що ОСОБА_6 не працює, хоча судом першої інстанції встановлено, що він працює неофіційно займається транспортними перевозками та отримує дохід;
- не досліджено за клопотанням сторони захисту матеріали провадження та не встановлено обставини, які спростовують суспільну небезпеку дій ОСОБА_6 ;
- призначено занадто суворе покарання, при цьому суд вийшов за межі апеляційної скарги прокурора.
На думку захисника, ізолювання ОСОБА_6 від суспільства недоцільно, оскільки його виправлення і перевиховання можливе без застосування покарання у виді позбавлення волі.

Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор вважала вирок суду апеляційної інстанції законним та обґрунтованим й просила залишити його без зміни.

Мотиви Суду

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Як убачається із вироку, при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції послався на:
- ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, а два відносяться до категорії тяжких,
- пом`якшуючу покарання обставину, якою суд визнав щире каяття, та відсутність обтяжуючих обставин;
- дані про особу ОСОБА_6 , який в порядку ст. 89 КК України не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, працює неофіційно, проживає разом із матір`ю-пенсіонеркою.

На підставі наведеного ОСОБА_6 судом першої інстанції обрано покарання у виді мінімального строку, передбаченого санкціями ч. 1 ст. 263 КК України і ч. 2 ст. 309 КК України та ближче до мінімального строку санкції ч. 2 ст. 310 КК України та звільнено від відбування покарання з випробуванням.

Згідно зі ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Разом з тим, при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, судом першої інстанції не наведено у вироку переконливих мотивів для прийняття такого рішення, не взято уваги те, що при вирішенні зазначеного питання має бути належним чином досліджено та оцінено всі обставини, які мають значення для справи, та не зазначено, як саме враховані ним обставини впливають на недоцільність відбування обвинуваченим покарання, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

Як вірно вказав у вироку апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, поза увагою суду залишились ряд конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, їх висока суспільна небезпека, а також кількість епізодів злочинної діяльності ОСОБА_6 , який здійснив посів конопель у кількості 89 одиниць та незаконно виростив цю кількість, зберігав у розфасованому виді особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс вагою 2 282,917 г, що є великим розміром, а також зберігавбез передбаченого законом дозволу патрони у кількості 58 штук, які призначені для стрільби з бойової нарізної вогнепальної зброї.

Апеляційний суд врахував вищевказане, належним чином дослідив та узяв до уваги обставини, встановлені судом першої інстанції, та дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для звільнення останнього від відбування призначеного йому покарання з випробуванням.
Тому, з урахуванням положень статей 50, 65 КК України, апеляційний суд призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, не застосовуючи при цьому положення закону, передбачені ст. 75 КК України.
Що стосується доводів касаційної скарги про те, що апеляційним судом безпідставно не враховано, що засуджений не мав умислу на збутнаркотичних засобівта бойових припасів, тяжких наслідків від дій засудженого не настало, то вони, з урахуванням вищезазначеного, в цілому не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції щодо підвищеної суспільної небезпеки вчинених злочинів та відсутності підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання на підставі ст. 75 КК України.
Доводи касаційної скарги про те, що судом не враховано належним чином, що ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий, позитивно характеризується, має на утриманні матір-пенсіонерку, на обліку у лікаря нарколога не перебуває не спростовують правильність висновків суду, оскільки саме з урахуванням цих обставин судом призначено покарання, наближене до мінімального за санкціями статей, за якими обвинувачувався ОСОБА_6 .
Щодо посилання захисника в касаційній скарзі на те, що апеляційним судом безпідставно зазначено, що ОСОБА_6 не працює, хоча судом першої інстанції встановлено, що він працює неофіційно займається транспортними перевозками та отримує дохід, то зазначені посилання є необґрунтовані, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутні належні і допустимі докази на їх підтвердження.
Доводи скарги захисника про те, що апеляційний суд, призначаючи покарання ОСОБА_6 , вийшов за межі апеляційної скарги прокурора, є безпідставними, оскільки суд призначив ОСОБА_6 саме таке покарання, яке просив призначити прокурор в апеляційній скарзі.
На думку Суду, покарання, призначене ОСОБА_6 апеляційним судом, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З урахуванням зазначеного, Суд прийшов до висновку про те, що відсутні обґрунтовані підстави для задоволення касаційної скарги та зміни вироку з зазначених у ній підстав.
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, п.15 Перехідних положень КПК України, пунктами 4, 6 §3 розділу 4 Закону України №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_2 ОСОБА_3