Провадження № 1-кп/734/7/17 Справа № 734/3566/16-к
іменем України
20 жовтня 2017 року смт. Козелець
Козелецький районний суду Чернігівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин, Чернігівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, раніше судимого, мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації Ніжинсько-Куликівським районним військкоматом, Чернігівської області 15 травня 2014 року, солдата, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ),
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
ОСОБА_4 15 травня 2014 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 15.05.2014 та наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №15 від 15.05.2014 зарахований до списку особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).
Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України № 303 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», на території України почав діяти особливий період, який триває і до теперішнього часу.
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби в умовах особливого періоду солдат ОСОБА_4 , відповідно до положень Військової присяги та ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Однак, 17 листопада 2014 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, враховуючи стан у Державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України - самовільно залишив розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби. Крім того, під час незаконної відсутності у військовій частині солдат ОСОБА_4 постійно перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , нікуди не відлучався, займався домашніми справами та господарством.
В подальшому, 20.09.2016 солдат ОСОБА_4 затриманий прокурорсько-слідчими працівника військової прокуратури Деснянського гарнізону.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації на особливий період, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи що він являється військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , без дозволу командування вказаної військової частини та поважних причин, 17 листопада 2014 року самовільно залишив розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та в подальшому проводив час за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , нікуди не відлучався та займався домашніми справами до затримання 20.09.2016 прокурорсько-слідчими працівниками військової прокуратури Деснянського гарнізону, чим вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць, тобто злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у вчиненному та надав суду заяву в якій просить застосувати до нього амністію згідно із Законом України «Про амністію за 2016 рік», оскільки має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заслухавши обвинуваченого та дослідивши характеризуючі матеріали, суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі, а його дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 слід визнати його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , в ході досудового розслідування не встановлено.
Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 , суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, що не є тяжким, особу обвинуваченого, його вік, сімейний, матеріальний стан та стан здоров`я, згідно наданих суду даних, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують таке покарання, обставини вчиненого злочину, і вважає, що йому має бути призначено покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
Прокурор в судовому засіданні просив застосувати до ОСОБА_4 Закон України " про амністію у 2016 році".
Згідно з ч. 2 ст. 86 КК України, законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 Законом України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно. Відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно листа Ніжинського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_4 батьківських прав не позбавлений, вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості. Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, передбачених ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась. Тобто, на нього поширюються вимоги відповідного закону, а тому він підлягає звільненню від відбування призначеного покарання.
За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування амністії щодо ОСОБА_4 .
Цивільний позов та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувались.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374, 395 КПК України, суд,
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання.
Вирок набирає законної сили через тридцять днів із моменту проголошення, у разі не подання апеляції.

Вирок може бути оскаржений із підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів із дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1