Справа № 755/2442/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2018 року слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 про арешт майна, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001506 від 08 лютого 2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В :
15 лютого 2018 року старший слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо нерухомого майна, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна000).

З наданих в обґрунтування клопотання матеріалів вбачається, що 08.02.2018 року до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві надійшла заява ОСОБА_5 про те, що невстановлені особи шляхом обману намагаються заволодіти нерухомим майном, а саме квартирою за адресою АДРЕСА_1 , що належить її двоюрідному братові ОСОБА_6 , 18.01.1968, який рахується як безвісно відсутній з 31.01.2018 року.

В ході проведення досудового слідства було встановлено, що квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає одиноко та страждає на психічне захворювання. ОСОБА_6 працює на посаді робочого вантажно-розвантажувальних робіт УСТФ «Укртелефільм», починаючи з 20.07.1988 року до теперішній час. Разом з тим останній страждає на психічне захворювання, не здатний критично мислити, та самостійно приймати рішення, відповідно виконує тільки некваліфіковану роботу. Так 03.05.2017 року ОСОБА_6 повідомив керівництво УСТФ «Укртелефільм» про своє звільнення, оскільки йому запропонували бути керівником підприємства, особи яким він надав свої особисті документи та документи на право власності на майно. За втручання осіб з числа керівництва УСТФ «Укртелефільм» вказані документи було повернуто ОСОБА_6 невстановленою досудовим слідством особою. В подальшому, до 17.01.2018 року невстановлені особи перестали з`являтись поряд з ОСОБА_6 та останній систематично перебував на роботі, порушення трудової дисципліни не допускав. 17.01.2018 року останній запізнився на роботу, та повідомив, що він знову зустрічався з невстановленими досудовим слідством особами, яким він раніше передавав свої особисті документи, а також документи на право власності на майно. Крім того, цього самого дня невстановлені особи, у яких були ключі від квартири ОСОБА_6 проникли до його квартири.

29.01.2018 року ОСОБА_6 не вийшов на роботу, та на даний час місце його перебування невідомо. За зверненням родичів ОСОБА_6 відомості про безвісну відсутність ОСОБА_6 було внесено до ЄРДР №0001243 від 31.01.2018 року за ч. 1 ст. 115 КК України та розпочато досудове розслідування.

Разом з тим встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.11.2002 року, видане державним нотаріусом Сьомої київської нотаріальної контори ОСОБА_7 , та зареєстрованому в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 24.12.2002 року (реєстраційний номер 568/31416).

В ході проведення досудового слідства встановлено, що 08.02.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, внаслідок чого право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_9 .

На даний час встановлено, що невстановлені досудовим слідством особи заволодівши правом на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яка належить безвісно відсутньому ОСОБА_6 , намагатимуться реалізувати її третім особам. Таким чином квартира за адресою АДРЕСА_1 стала об`єктом злочинного посягання, відповідно є речовим доказом у кримінальному провадженні №0001506 від 08.02.2018 року. Так згідно постанови про визнання речових доказів від 09.02.2018 року, що винесена на підставі ст. 98 КПК України, квартира за адресою АДРЕСА_1 визнана речовим доказом.

В судовому засіданні слідчий зазначив, що накладення арешту на зазначене майно необхідне для збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

У відповідності до ч. 2 ст. 163 КПК України, клопотання розглядається без виклику осіб, у володінні яких перебуває дана квартира.

Вислухавши думку слідчого, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.
Так, статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Так постановою старшого слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 від 09 лютого 2018 року квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна000) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001506.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №113496689 від 09.02.2018 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна000) належить ОСОБА_9 .

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто містить правові підстави для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та є пропорційним, тобто відповідає тяжкості правопорушення і не становить особистий і надмірний тягар для володільця майна.

Так, на думку слідчого судді, слідчим доведено правову підставу для арешту майна, надано достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, дослідивши надані до клопотання матеріали, враховуючи, відповідно до вимог ст. 173 КПК України, наявність даних про достатність доказів, що вказують на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, арешт зазначеного майна є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.
Слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та заснованим на законі. Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170-173, ст.175, ст.309, 372, ст.392, ст.532 КПК України,
У Х В А Л И В :
Клопотання слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на майно шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Арешт може бути скасовано відповідно до ст. 174 КПК України.
Слідчий суддя ОСОБА_1