Березівський районний суд Одеської області
03.03.2018
Справа № 494/215/18
УХВАЛА
03 березня 2018 року Суддя Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 розглянувши матеріали кримінального провадження за звинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених
ч.1 ст.190 та ч.4 ст.27, ч.3 ст.369 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищевказане кримінальне провадження передано на розгляд судді ОСОБА_1 02 березня 2018 року.
Однак вважаю за необхідне заявити самовідвід від участі в розгляді вказаної справи з наступних підстав.
ОСОБА_2 , який є обвинуваченим у даній справі, працював до відсторонення, згідно ухвали Печерського районного суду м.Києва від 8 вересня 2017 року, на посаді прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області та постійно приймав участь в якості держаного обвинувача у судових засіданнях по кримінальним провадженням Березівського районного суду Одеської області, внаслідок чого між нами склалися тривалі ділові стосунки.
За наявності наведеної обставини вважаю, що розгляд цієї справи під моїм головуванням може викликати сумнів у неупередженості судді, тому відповідно до п.5 ч.1 ст.75 КПК України суддя ОСОБА_1 не може брати участь у вирішенні цієї справи та відповідно до вимог ч.1 ст.80 КПК України заявляє самовідвід з наведених вище підстав.
Відомо, що завданням кримінального провадження, згідно ч.1 ст.2 КПК України, є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з метою захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень.
Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Вимога про захист прав, свобод та законних інтересів стосується будь-якого учасника кримінального провадження, яка потрапила до сфери кримінального судочинства, незалежно від її процесуального статусу.
Забезпечення прав фізичної або юридичної особи на справедливий і неупереджений судовий розгляд гарантується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є нормою національного законодавства.
Виходячи зі змісту зазначеної норми Конвенції, справедливість та неупередженість судового розгляду полягає саме у безсторонньому дослідженні обставин кримінального провадження з боку суду та забезпечується нормами інституту відводів і самовідводів у цьому провадженні.
Як свідчить з практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» від 28 жовтня 1998 року та у справі «Білуга проти України» від 9 листопада 2006 року) важливим питання є довіра, яку суди повинні вселити у громадськість в демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так, у справі "Гаусшильдт проти Данії", "Мироненко і Мартиненко проти України" зазначається, що наявність безсторонності, для цілей п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.
Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Гаусшильдт проти Данії", зазначається, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.
У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі "Мироненко і Мартиненко проти України"). Зазначену позицію Європейського суду підтримала і колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у справі №5-15п12.
Тому з метою уникнення у сторін даної справи будь-яких сумнівів в моїй об`єктивності та неупередженості, запобігання у подальшому нарікань на необ`єктивність та неупередженість мою, як головуючого у справі, та звинувачень у заінтересованості в результаті розгляду справи, конфліктних ситуацій, які ставлять під сумнів неупередженість у даній справі, суддя ОСОБА_1 підлягає самовідводу.
Відповідно до положень п.4 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Згідно ч.1 ст.80 та ч.2 ст.82 КПК України за наявності підстав, передбачених ст.75 КПК України суддя зобов`язаний заявити собі самовідвід, а справа повинна розглядатися в тому суді іншим суддею.
Керуючись ст.ст.75, 80-82 КПК України,
УХВАЛИВ:
Заявлений самовідвід судді ОСОБА_1 від участі в розгляді кримінального провадження за звинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 та ч.4 ст.27, ч.3 ст.369 КК України, задовольнити.
Відвести суддю ОСОБА_1 від участі в розгляді цієї справи.
Кримінальне провадження передати до канцелярії суду для подальшого її автоматизованому розподілу іншому судді.

СУДДЯ ОСОБА_3