Справа № 466/1382/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/421/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Брюховичі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
його захисника адвоката ОСОБА_8 ,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 1 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 1 лютого 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання: за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України три роки позбавлення волі; за ч.3 ст. 185 КК України три роки один місяць позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України визначено ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді трьох років одного місяця позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів, передбачених вироком, а також за ч.2 ст. 185 КК України за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 15.08.2016 року шляхом часткового складання покарань остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами.

ОСОБА_6 визнаний винним у тому, що 7 грудня 2015 року, близько 03 год., перебуваючи у приміщенні будинку АДРЕСА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, попередньо переконавшись, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, шляхом пошкодження навісних замків, проник у приміщення підвалу, який належить потерпілому ОСОБА_10 , звідки викрав: один ящик горілки «Володар Львівська», в якому знаходилося 18 пляшок, ємністю 0,5 літрів, вартістю 32 грн. кожна, загальною вартістю 576 грн.; 2 ємності горілки торгової марки «Пшенична», об`ємом по 10 літрів, вартістю 550 грн. кожна, загальною вартістю 1100 грн.; три пляшки коньяку «Закарпатський», вартістю 70 грн. кожна, загальною вартістю 210 грн.
Крім того, ОСОБА_6 7 грудня 2015 року, близько 04 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, попередньо переконавшись, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, шляхом пошкодження навісних замків, проник у приміщення підвалу, який розташований у приміщенні будинку АДРЕСА_3 , та належить потерпілому ОСОБА_11 , звідки викрав 3 автомобільні шини марки «Дебіца», розміром 175х65х14, вартістю 550 грн. одна, загальною вартістю 1 650 грн., ручний плиткоріз, вартістю 300 грн., чим завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 1 950 грн. Викрадені речі ОСОБА_6 поскладав біля бічних дверей будинку АДРЕСА_3 , однак з причин, які не залежали від його волі, не довів свого злочинного умислу до кінця та викраденим майном не розпорядився, оскільки викрадені речі були виявлені мешканцями будинку.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 не погоджується з вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 1 лютого 2017 року в частині кваліфікації його дій за ч.3 ст. 185 КК України та заперечив факт взлому ним навісних замків у підвальному приміщенні.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 просить вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 1 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України

Вказує, що вирок суду є незаконним, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, при винесенні рішення були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою пояснення ОСОБА_6 , дані ним в суді першої інстанції, згідно яких він визнав свою вину частково, вказав, що підвальні приміщення, які могли належати потерпілим, були відкриті, до них був вільний доступ, а також пояснив, що речі потерпілого ОСОБА_11 він викрадати передумав.

Допитані в суді першої інстанції потерпілі пояснили, що підвал їм не належить, будь-якого дозволу на обладнання приміщення вони не мають, а також вони не можуть ствердити, чи саме ОСОБА_6 зламав замки на їх підвалі.

В судовому засіданні не було надано доказів, що підвальні приміщення у будинку АДРЕСА_3 , можуть належати потерпілим і що саме ці особи можуть бути потерпілими по справі. Також не надано доказів того, що ОСОБА_6 саме шляхом пошкодження навісних замків проник у приміщення підвалу, не надано доказів, що оглянуті навісні замки є пошкодженими і що саме вказані замки були на підвальних приміщеннях.

Заслухавши пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційних скарг, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, зібраним доказам і є обгрунтованим.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав частково. Ствердив, що проник в приміщення підвалу в будинку АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_10 , звідки викрав ящик горілки, дві ємкості горілки по 10 літрів та три пляшки коньяку. Після того проник у приміщення підвалу в цьому ж будинку, яке належить ОСОБА_11 , звідки викрав автомобільні шини, ручний плиткоріз, які виніс та поскладав біля бічних дверей будинку, проте в подальшому передумав їх викрадати. Вказав, що вхід до підвальних приміщень був відкритий і він мав до них вільний доступ, так як замки не були замкнені.

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що проживає у квартирі своєї дружини, де обладнав підвальне приміщення у загальному підвалі. Ствердив, що з підвального приміщення, яке їм належить, було викрадено речі.

Потерпілий ОСОБА_11 в судовому засіданні в суді першої інстанції показав, що проживає у квартирі в будинку на АДРЕСА_3 , де обладнав підвальне приміщення у загальному підвалі, встановивши двері та замки. Вказує, що 7 грудня 2015 року з приміщення підвалу було винесено речі. Стверджує, що перед тим його підвал був закритий на колодку.

Показання потерпілих є детальними та послідовними, не містять суперечностей, відповідають іншим доказам по справі та обгрунтовано прийняті судом до уваги.

З заяви ОСОБА_11 про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що з 6 грудня 2015 року по 7 грудня 2015 року з його підвалу в будинку АДРЕСА_3 було викрадено речі шляхом злому замка, які він виявив 7 грудня 2015 року неподалік підвалу.

З заяви ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що в період часу з 6 грудня 2015 року до 7 грудня 2015 року невідомі особи шляхом взлому навісної колодки таємно викрали з приміщення підвалу три ящики горілки.

Протоколом огляду предмету від 19.01.2016 року стверджується, що навісний замок срібного кольору «EXTRA TLAN TOP SECURITY» є у пошкодженому стані та не замикається.

Протоколом огляду предметів від 19 січня 2016 року та фототаблицею, на фотокартках якої зображено автомобільні шини у кількості 3-х штук, чорного кольору, марки «Дебіца» з маркуванням 175/65R14 з надписом «Radial Tubeles», ручний плиткоріз прямокутної форми та автомобільний багажник чорного кольору.

Протоколом огляду місця події від 19 січня 2016 року з фототаблицею, з якої вбачається, що навісний замок дверей підвалу, який належить ОСОБА_10 , зірваний.

Суд першої інстанції всебічно, повно, неупереджено та об`єктивно дослідив обставини справи, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дав вірну оцінку зібраним доказам: показам обвинуваченого, потерпілих, іншим доказам у справі та дійшов обгрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні злочинів при зазначених у вироку суду обставинах, навівши відповідні мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується і колегія суддів.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ставиться питання про невідповідність вироку суду вимогам закону у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки, на думку сторони захисту, дії обвинуваченого помилково кваліфіковані за ч.3 ст. 185 КК України, так як у його діях відсутня кваліфікуюча обставина проникнення в інше приміщення. Такі доводи колегія суддів вважає безпідставними й до уваги не бере, виходячи з наступного.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за наведених у вироку суду обставин, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та вмотивованим.

Будь-яких суперечностей чи формулювань, які б ставили під сумнів доведеність обвинувачення, висновки суду не містять.

Посилання ОСОБА_6 на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильність кваліфікації його дій, є безпідставними.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 6 листопада 2009 року № «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом ( із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання, обманним шляхом, тощо).

Під іншим приміщенням слід розуміти різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що він зайшов до підвальних приміщень через відчинені вхідні двері, а не з проникненням, і тому його дії за ч.3 ст.185 КК України кваліфіковані неправильно, є безпідставними. З матеріалів справи видно, що зазначені підвальні приміщення є окремим приміщеннями і не є місцем загального користування, доступ громадян туди обмежений.

Крім того, за змістом ч.3 ст. 185 КК України під проникненням слід розуміти як вторгнення у житло чи інше приміщення з метою вчинення крадіжки. Воно здійснюється таємно з подоланням перешкод або безперешкодно у вигляді фізичного переміщення особи у житло чи інше приміщення, а також за допомогою різних засобів, які дозволяють винній особі викрадати майно із житла чи іншого приміщення без входу до нього.

Юридичний критерій терміну «проникнення» полягає в тому, що особа з усвідомленням і спонуканням нелегально вторгається у чуже житло чи інше приміщення з метою збагатитися шляхом викрадення неналежного їй майна.

В судовому засіданні в суді першої інстанції потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ствердили, що підвальні приміщення були замкнені на замки.

Сукупність зібраних у справі та досліджених доказів свідчить про те, що суд правильно встановив фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 злочинів та вірно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 183 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення (підвал), вчинена повторно, та за ч.2 ст. 15 ч. 3 ст. 183 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення (підвал), вчинена повторно. Тому колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 .

Щодо покарання, з яким обвинувачений ОСОБА_6 не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів (згідно з ч.3 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України, є тяжким злочином); обране з врахуванням обставини, яка пом`якшує покарання, - щире каяття; особи обвинуваченого, який раніше судимий, під час вчинення злочинів перебував під адміністративним наглядом, призначене в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Суд правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_6 покарання саме у виді позбавлення волі та своє рішення мотивував у вироку.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги сторони захисту не містять правових підстав для зміни вироку суду.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_9 необгрунтованими. Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог КПК України, є законним, обгрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 19 квітня 2016 року до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Львівській установі виконання покарань № 19 УДПтСУ у Львівській області.
Колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, в порушення вимог ч.5 ст. 72 КК України, не зарахував ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 19 квітня 2016 року, тобто з часу фактичного затримання, до дати набрання вироком законної сили.
Враховуючи зазначені вимоги при постановлені ухвали на підставі ч.5 ст. 72 КК України слід зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19 квітня 2016 року по 14 вересня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :

вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 1 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_9 - без задоволення.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 19 квітня 2016 року по 14 вересня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для обвинуваченого в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4