Справа № 461/4818/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/79/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
розглянувши у дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_9 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 13 вересня 2016 року
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Галицького районного суду м.Львова від 13 вересня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Зараховано ОСОБА_6 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 15.07.2016 по 08.08.2016 на підставі ч.5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом трирічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України, а саме:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Вирішено питання з речовими доказами.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 40000,00 грн.
Після набрання вироком законної сили за згодою ОСОБА_11 звернути стягнення на заставу, внесену 09.08.2016 ОСОБА_11 за ОСОБА_6 згідно квитанції № 0.0.596316827.1 від 09.08.2016, на виконання вироку в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням ОСОБА_10 у розмірі 40000,00 грн.
Після набрання вироком законної сили заставу, внесену ОСОБА_11 за ОСОБА_6 згідно квитанції № 0.0.596316827.1 від 09.08.2016 року у розмірі 1340,00 грн. повернути заставодавцю ОСОБА_11 .
Згідно з вироком, 12 липня 2016 року, приблизно о 19 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на вул. І.Франка, 135 у м. Львові, діючи умисно, в групі з невстановленою слідством особою, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, відкрито, шляхом ривка, що спричинили потерпілій синці та садину в ділянці шиї, які згідно висновку судово-медичної експертизи №1349 від 13.07.2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, зірвали з шиї ОСОБА_10 золотий ланцюжок вартістю 10000,00 грн., до якого кріпився золотий хрестик з дорогоцінним каменем (діамантом), вартістю 30000,00 грн., чим спричинили потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 40000,00 грн.
На даний вирок, заступник прокурора Львівської області ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить даний вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
В обґрунтування покликається на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Вважає, що такий висновок суду не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, згідно з якими при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Також, судом першої інстанції не було враховано з достатньою повнотою зазначені обставини при звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Зокрема, призначаючи ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував ту обставину, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не погашена у встановленому законом порядку. Також, судом першої інстанції не враховано, що вчинений обвинуваченим злочин, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких і становить підвищену суспільну небезпеку.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 про її безпідставність та залишення вироку без змін, виступ прокурора на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Львівської області ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим, правильність його кваліфікації в апеляційній скарзі не оспорюється та на думку колегії суддів є вірною.
Щодо призначення покарання, то відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
У відповідності до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до ст. 75 звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням може бути застосовано в тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення без відбування покарання.
На думку колегії суддів, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував всі ці обставини, також ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого, а саме, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, відшкодував завдану матеріальну шкоду, що є обставинами, які пом`якшують покарання, а також те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2007 та 2010 років народження, має середню освіту та не працює.
Більше того, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається із мотивувальної частини апеляційної скарги, заступник прокурора Львівської області ОСОБА_9 зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок безпідставного застосування ст. 75 КК України.
Натомість в прохальній частині апеляційної скарги зазначено, що даний вирок слід скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, що відповідає призначеному покаранню згідно вироку Галицького районного суду м.Львова від 13 вересня 2016 року.

Таким чином, відповідно до правил передбачених ст. 404 КПК України вихід за межі апеляційних вимог не допускається, якщо це пов`язано із необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого.
При перевірці справи колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінально-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування вироку.
Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим і підстав для його скасування немає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Вирок Галицького районного суду м.Львова від 13 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4