Справа № 135/1522/17
Провадження у справі № 1-кс/135/77/18
У Х В А Л А
УМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.03.2018 м. Ладижин

Слідчий суддя Ладижинського міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участі заявника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 до заступника начальника Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, майора поліції, ОСОБА_4 у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2017 року за № 0000246, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до суду з цією скаргою, на обґрунтування якої повідомив, що 12.09.2017 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000246, за фактом вчинення завідуючим Ладижинського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України. 12.12.2017 року у даному кримінальному провадженні ним подано клопотання у відповідності до ч. 6 ст. 223 КПК України на ім`я заступника начальника Ладижинського ВП, начальника СВ Ладижинського ВП, Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, майора поліції, ОСОБА_4 про здійснення одночасного допиту між ним ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Не отримавши відповідь на дане клопотання, 21.02.2018 року він знову звернувся до заступника з клопотанням про здійснення слідчих дій. 06.03.2018 року ним отримано лист від 23.02.2018 р. за №873/205/02-2018, згідно якого йому відмовлено в задоволенні клопотання про здійснення одночасного допиту між ним та ОСОБА_5 .
У зв`язку з цим просив визнати протиправним рішення заступника начальника Ладижинського ВП, начальника СВ Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, майора поліції, ОСОБА_4 про відмову в задоволенні клопотання про проведення одночасного допиту декількох осіб у кримінальному провадженні №0000246; скасувати постанову про відмову в задоволенні клопотання про проведення одночасного допиту між ним - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; зобов`язати заступника провести одночасний допит між ним - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і надати відповідь по вказаному клопотанні в строк, передбачений ст. 220 КПК України.
ОСОБА_3 у судовому засіданні подану скаргу підтримав та просив задовольнити вимоги, викладені в ній.
Заступник начальника Ладижинського відділення поліції, начальник слідчого відділення ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явився, разом з тим на адресу суду подав заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності.
Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , вивчивши скаргу та матеріали досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що скарга частково обґрунтована та підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до п. 7 ч. ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.
Згідно із ч. 9 ст. 224 КПК України слідчий, прокурор має право провести одночасний допит двох чи більше вже допитаних осіб для з`ясування причин розбіжностей у їхніх показаннях. На початку такого допиту встановлюється, чи знають викликані особи одна одну і в яких стосунках вони перебувають між собою. Свідки попереджаються про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань і за давання завідомо неправдивих показань, а потерпілі - за давання завідомо неправдивих показань.
У судовому засіданні встановлено та підтверджено доказами, що ОСОБА_6 звернувся до заступника начальника Ладижинського ВП, начальника СВ Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, з клопотанням щодо проведення одночасного допиту між ним та ОСОБА_5 , який був допитаний в якості свідка у вищевказаному кримінальному провадженні.
14.12.2017 року заступником начальника прийнято постанову про відмову в задоволенні клопотання, яка обґрунтована тим, що показання отримані від особи, яка фактично підозрюється у вчиненні злочину і допитувалась щодо фактів і обставин їх вчинення як свідок із попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання чи за відмову від давання показань не мають доказової сили. Це випливає із суттєвих відмінностей процесуального положення і порядку допиту свідка і підозрюваного. Свідок зобов`язаний давати показання під загрозою кримінальної відповідальності, а підозрюваний вправі відмовитись від дачі показань. За загальним юридичним правилом ніхто не може бути свідком у своїй справі. Тому свідком може бути особа, яка не є підозрюваним, обвинуваченим. У тих випадках, коли особа допитується як свідок, а в подальшому набула статусу підозрюваного або обвинуваченого, попередні показання як свідка втрачають властивості доказів, оскільки були отримані із неналежного процесуального джерела.
Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, прокурора складається з:
1) вступної частини, яка повинна містити відомості про:
місце і час прийняття постанови;
прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову;
2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про:
зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови;
мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу;
3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про:
зміст прийнятого процесуального рішення;
місце та час (строки) його виконання;
особу, якій належить виконати постанову;
можливість та порядок оскарження постанови.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є, серед іншого, захист свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч. 4 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Стаття 62 Конституції передбачає, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом…».
Стаття 63 Конституції передбачає, що «особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом».
Стаття 19 Конституції передбачає, що «ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством».
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не передбачає прямо право на мовчання та право не свідчити проти себе. Але згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини ці права «є загальновизнаними міжнародними стандартами, які лежать у основі поняття справедливого судового розгляду відповідно до статті 6. Їх сенс полягає, між іншим, у захисті обвинуваченого від неналежного примусу з боку влади, і тому сприяють уникненню помилок правосуддя та досягненню мети статті 6. Право не викривати себе, зокрема, передбачає, що обвинувачення у кримінальній справі намагатиметься довести своє звинувачення проти обвинуваченого, не звертаючись до доказів, отриманих методом примусу або тиску всупереч волі обвинуваченого.
Відповідно до статті 22 Кримінально-процесуального кодексу України «забороняється домагатись показань обвинуваченого та інших осіб, які беруть участь у справі, шляхом насильства, погроз та інших незаконних заходів».
Із матеріалів провадження вбачається, що постанова про відмову є законною та обґрунтованою, відповідає меті забезпечення реалізації завдань кримінального провадження та такою, що не порушує прав підозрюваного.
Відповідно до ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Разом з тим, у порушення вимог ч. 2 ст. 220 КПК України, копія постанови про відмову у задоволенні клопотання не вручена особі, яка заявила клопотання і не надіслана їй.
Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Отже, беручи до уваги те, що постанова про відмову від 14.12.2017 року є обґрунтованою та прийнята із дотриманням норм чинного законодавства, однак вона не направлена заявнику у строки, визначені ст. 220 КПК України, слідчий суддя вважає, що скаргу потерпілого ОСОБА_3 слід задовольнити частково, зобов`язавши заступника начальника повідомити ОСОБА_3 про наслідки розгляду клопотання про проведення одночасного допиту осіб від 12 грудня 2017 року у даному кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303,307 КПК України, слідчий суддя-
У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_3 до заступника начальника Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, майора поліції, ОСОБА_4 у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2017 року за № 0000246 задовольнити частково.

Зобов`язати заступника начальника Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, майора поліції, ОСОБА_4 повідомити ОСОБА_3 про наслідки розгляду клопотання про проведення одночасного допиту осіб від 12 грудня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2017 року за № 0000246, за фактом вчинення злочину завідуючим Ладижинського міжрайонного відділення судово медичної експертизи ОСОБА_5 , передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, у відповідності до ч. 2 ст. 220 КПК України.
У задоволенні решти скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя