Справа №589/2861/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/36/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

потерпілої ОСОБА_16 ,

представника потерпілої ОСОБА_17 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми, в режимі відеоконференції матеріали кримінальних проваджень за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_12 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2017 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Боровне, Вишневолоцького району, Тверської області, РФ, та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 27.09.2012 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 04 років позбавлення волі;

2) 23.10.2012 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 04 років позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 121 КК України до 10 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК України до 04 років позбавлення волі.

У пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України визнано невинуватим та виправдано за відсутністю в його діях складу даного злочину.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю вищевказаних злочинів, шляхом повного складання призначених покарань остаточно призначено ОСОБА_12 покарання в виді позбавлення волі на строк 14 років.

Зараховано ОСОБА_12 строк попереднього ув`язнення з 06.02.2016 року по день набрання вироком суду законної сили до строку покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Тургенєвка, Бахчисарайського району, АР Крим, мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 121 КК України 10 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 185 КК України 03 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю вищевказаних злочинів, шляхом повного складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_14 покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Зараховано ОСОБА_14 строк попереднього ув`язнення з 06.02.2016 року по день набрання вироком суду законної сили до строку покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Зараховано строк попереднього ув`язнення з 05.02.2016 року по день набрання вироком суду законної сили до строку покарання за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженку с. Зазірки, Кролевецького району, Сумської області, мешканку АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

у пред`явленому їй обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України визнано невинуватою та виправдано за відсутністю в її діях складу даного злочину.

Цивільний позов ОСОБА_16 до ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 про відшкодування моральної шкоди задоволено повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 на користь ОСОБА_16 відшкодування моральної шкоди в сумі 500 000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_16 до ОСОБА_12 , ОСОБА_14 про відшкодування майнової шкоди задовольнити повністю.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_12 та ОСОБА_14 на користь ОСОБА_16 відшкодування майнової шкоди в сумі 2044 грн.
ВСТАНОВИЛА:
Як встановив суд, 31 січня 2016 року близько 20 год. 30 хв. під час спільного вживання алкогольних напоїв в компанії ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_1 , між ОСОБА_12 та ОСОБА_19 на ґрунті особистих неприязних стосунків, стався конфлікт, внаслідок якого ОСОБА_12 діючи спільно з ОСОБА_13 , з метою побиття, вивели ОСОБА_19 з будинку на подвір`я, де кожен з них нанесли потерпілому декілька ударів руками в область обличчя та тулубу. Завівши потерпілого ОСОБА_19 до кімнати будинку, всі вищевказані особи продовжили разом вживати спиртні напої.

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, діючи в групі та доповнюючи дії один одного, продовжуючи дії, направлені на нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, почали наносити ОСОБА_19 в кімнаті, в кухні та коридорі будинку, протягом тривалого часу численні удари руками та ногами по голові, тулубу та кінцівкам.

Закінчивши побиття ОСОБА_19 та залишивши його в коридорі, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , у яких раптово виникли неприязні стосунки до ОСОБА_21 , який заступався за ОСОБА_19 , діючи групою осіб, розпочали побиття потерпілого, наносячи спочатку в кімнаті, а потім у кухні та коридорі численні удари руками та ногами по голові, тулубу та кінцівкам.

Діючи в групі ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 завдали потерпілим ОСОБА_19 не менше 21-23 ударів, ОСОБА_21 не менше 14-16 ударів, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження.

Після побиття потерпілих, обвинувачені затягли тіла останніх з коридору до кухні будинку та залишили їх на підлозі, де останні від отриманих тілесних ушкоджень померли.

01 лютого 2016 року близько 02 год. 00 хв., зрозумівши, що потерпілі померли, ОСОБА_12 за попередньою змовою з ОСОБА_14 таємно викрали майно належне ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , завдавши потерпілій ОСОБА_16 матеріальну шкоду у розмірі 2653 грн., потерпілому ОСОБА_22 - 658 грн.

Крім того, ОСОБА_12 діючи повторно, з метою отримання коштів, передав ОСОБА_15 банківську карту потерпілого ОСОБА_18 , яку отримав за невстановлених обставин, наказавши ОСОБА_15 зняти всі грошові кошти, не повідомляючи про джерело походження та обставини її отримання. ОСОБА_15 прибувши до банкомату "ПриватБанк", який знаходиться за адресою: м. Шостка вул. К. Маркса, 24, провела операції по зняттю грошових коштів з банківської картки ОСОБА_18 на суму 800 грн. Діями ОСОБА_12 потерпілій ОСОБА_16 було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 800 грн.

Обвинувачений ОСОБА_14 відповідно поданої апеляційної скарги, вважає покарання надто суворим, оскільки свою вину у скоєні злочину визнав, щиро розкаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, цивільний позов визнав, вибачився перед потерпілими, не судимий. Зазначає, що суду не надано достатній обсяг доказів, що підтверджують вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб. Обвинувачений просить вирок суду змінити, вважати його засудженим за ч. 2 ст. 121 КК України, та перекваліфікувати дії з ч. 2 на ч. 1 ст. 185 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Захисник ОСОБА_8 згідно апеляційної скарги вважає призначене ОСОБА_12 покарання суворим, оскільки останній щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, надавав потерпілим, безпосередньо після вчинення злочину, допомогу. Просить вирок змінити та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_12 не погоджується з призначеним покаранням, та відповідно апеляційної скарги просить його пом`якшити. Крім того, матеріали кримінального провадження не містять достатніх доказів, що підтверджують про вчинення ним крадіжки за попередньою змовою групою осіб. Просить вирок суду змінити, визнати його винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 121 КК України, перекваліфікувати дії з ч. 2 на ч. 1 ст. 185 КК України, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання у виді 08 років позбавлення волі.

Прокурор у кримінальному провадженні в поданій апеляційній скарзі вважає судове рішення незаконним, необґрунтованим, не вмотивованим. Зазначає, що умисел дій обвинувачених був спрямований саме на позбавлення життя потерпілих з мотивів раптово виниклих неприязних відносин до них, про що свідчать численні удари, які були нанесені руками та ногами в життєво важливі органи, і тривали протягом певного часу. За результатом проведених судово-медичних експертиз, ОСОБА_19 було завдано не менше 21-23 ударів, а ОСОБА_18 не менше 14-16 ударів у життєво-важливі органи - в область голови, тулуба та кінцівок. Після нанесення ударів, обвинувачені залишили потерпілих у непритомному стані та продовжили вживання спиртних напоїв. Обвинувачені не викликали карету швидкої допомоги, не покликали сусідів, крім цього ОСОБА_12 та ОСОБА_14 викрали у потерпілих особисті речі та перемістили тіла до приміщення підвалу, залишивши місце вчинення злочину. Дії обвинувачених були узгодженими, спрямованими на позбавлення життя потерпілих, та обвинувачені підтримували один одного. Судом не наведено зміст протоколу огляду місця події та слідчих дій, висновку молекулярно-генетичних експертиз. Вирок не містить посилання на висновок судових товарознавчих експертиз № 566 від 18.02.2016 року, № 1484 від 06.04.2016 року, якими встановлена вартість викраденого майна ОСОБА_19 , ОСОБА_18 . Таким чином, суд не розкрив вказані докази та не надав їм належної оціни, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Свідок ОСОБА_20 повідомила суду, що ОСОБА_12 особисто бачив у неї в руках банківську картку ОСОБА_18 , оскільки розраховувалася нею у магазину, в його присутність. Коли вона покидала будинок ОСОБА_14 , картку в неї забрали, та була категорично проти того, щоб знімали кошти, але не могла нічого вдіяти бо боялася ОСОБА_12 . До показань останнього про те, що він не знав чия ця картка, поки не віддав її ОСОБА_15 , слід відноситися категорично, так як він знаходився біля ОСОБА_20 коли та розраховувалася в магазині, крім того картка була іменна, із зазначенням на ній прізвища власника. Вина ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України підтверджується доказами. Так під час судового розгляду обвинувачені та свідок ОСОБА_20 зазначили, що після скоєння злочину всі разом прийшли за місцем проживання ОСОБА_15 , де продовжили вживати спиртні напої, та обговорювали події, які трапилося та як бути далі. ОСОБА_15 при цьому обговоренні була присутня, про те, що сталося з потерпілим їй достовірно було відомо. Передана ОСОБА_12 банківська картка містила ідентифікуючі ознаки власника, із зазначенням прізвище, ім`я, та його фотокартки. Тобто, ОСОБА_15 перед тим, як їхати до м. Шостка знімати грошові кошти з картки, знала кому вона належить і погодилися вчинити ці дії, тим самим вступила із ОСОБА_12 у попередню змову. Більше того, після зняття грошових коштів вона знищила картку. Суд ухвалюючи вирок не вирішив питання стосовно всіх призначених у справі експертиз, а саме молекулярно-генетичних експертиз, що проводилася фахівцями Державного НДЕКЦ МВС України. Не вирішено долю речових доказів в порядку ст. 100 КПК України, оскільки докази про їх наявність суду надані. Враховуючи викладене прокурор просить вирок суду скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження. Ухвалити нове судове рішення, яким визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1,12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, призначити покарання: за п.п. 1,12 ч. 2 ст. 115 КК України 15 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України 03 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 357 КК України 01 рік обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі. ОСОБА_14 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1,12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185 КК України, призначити покарання: за п.п 1,12 ч. 2 ст. 115 КК України 15 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 185 КК України 03 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, остаточно призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі. ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1,12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі. ОСОБА_15 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 01 року 06 місяців позбавлення волі. Звільнити від відбування покарання із встановленням іспитового строку на 01 рік. Цивільний позов потерпілого задовольнити повністю, долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України та стягнути з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 судові витрати на залучення експертів у зв`язку із проведенням експертизи у провадження, в сумі 58022 грн. 29 коп.

Вислухавши доповідь судді, прокурора, обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_8 , на підтримку поданих апеляційних скарг, обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та їх захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Висновки суду про заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що потягли смерть потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_18 саме обвинуваченими ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні доказах і є вірними.

Обвинувачені ОСОБА_12 і ОСОБА_14 , кожен окремо, підтвердили, що саме вони наносили численні удари потерпілим ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Обвинувачений ОСОБА_12 стверджував у судовому засіданні, що наносив удари потерпілому ОСОБА_19 з метою помсти, оскільки останній висловлювався в його сторону нецензурною лайкою, та не реагував на його вимогу про закінчення образ. Оскільки, потерпілий ОСОБА_18 почав заступатися за ОСОБА_19 , ОСОБА_12 наніс декілька ударів потерпілому.

Обвинувачений ОСОБА_14 підтвердив, що наносив неодноразові удари потерпілим ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , щоб заступитися за ОСОБА_23 . Заперечували, що мали намір позбавити життя потерпілих. При цьому ОСОБА_14 показав, що вони перемістили потерпілих з холодного коридору, а ОСОБА_12 намагався робити штучне дихання потерпілим.

Обвинувачений ОСОБА_13 не заперечуючи факт присутності під час побиття потерпілих стверджував, що перебував в стані алкогольного сп`яніння та не пам`ятав обставин події.

Показання обвинувачених ОСОБА_12 і ОСОБА_14 щодо факту заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілим стверджуються показаннями свідка ОСОБА_20 , яка підтвердила, що увечері 31 січня 2016 року потерпілим ОСОБА_18 та ОСОБА_19 були нанесені численні удари обвинуваченими ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 . Спростувала доводи ОСОБА_13 щодо його непричетності до побиття ОСОБА_18 і ОСОБА_19 . Зазначає, що потерпілі буди живі та знаходились в приміщенні кухні.

З дослідженого висновку судово-медичної експертизи №26 від 09.03.2016 вбачається, що смерть ОСОБА_19 настала в наслідок закритої тупої травми живота, що супроводжувалась пошкодженням печінки, ускладненою значною крововтратою. Смерть ОСОБА_18 настала в наслідок тупої травми голови, що супроводжувалась крововиливом під тверду мозкову оболонку, ускладненим набряком головного мозку, відповідно висновку судово-медичної експертизи № 27 від 09.03.2016 року. Період часу між нанесенням тяжких тілесних ушкоджень та смертю потерпілих обраховується декількома годинами. Не виключається збереження життя потерпілим ОСОБА_19 та ОСОБА_18 за умови надання своєчасної кваліфікованої медичної допомоги.

Показання обвинувачених та свідка стосовно місця побиття та обставин вчиненого об`єктивно стверджуються протоколом огляду місця події будинку АДРЕСА_3 від 04.02.2016 р., та протоколами огляду трупів потерпілих.

Свої показання обвинувачені ОСОБА_23 , ОСОБА_14 та свідок ОСОБА_20 в частині обставин події підтвердили в ході проведення слідчих експериментів від 09.02.2016 року за участю обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , свідка ОСОБА_20 від 05.02.2016 року, в ході яких останні підтвердили показання, та вказали яким чином відбувалося побиття потерпілих.

Їх показання цілком стверджуються висновками судово-медичного експерта № 26,27/1, 26,27/2, 26,27/3 від 14.04.2016 року, № 26,27/4 від 13.05.2016 року згідно, яких механізм утворення тілесних ушкоджень, що стали причиною смерті ОСОБА_18 може відповідати механізму утворення тілесних ушкоджень (спричинених як ОСОБА_14 так і ОСОБА_13 та ОСОБА_12 ) продемонстрованому ОСОБА_14 під час проведення слідчого експерименту. Крім того, експерт дійшов ряду висновків про те, що механізм утворення тілесних ушкоджень потерпілих відповідає продемонстрованому в ході слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_14 ( як щодо нанесених ним так і ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ) та свідком ОСОБА_20 (щодо нанесених обвинуваченими ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_24 ).

Відповідно висновків судово-медичного експерта № 98 від 07.04.2016 року, № 99 від 07.04.2016 року, № 39 від 16.02.2016 року, № 38 від 16.02.2016 року, виявлені тілесні ушкодження у обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 могли утворитись при нанесенні ударів руками та ногами в ніч на 01.02.2016 року потерпілим.

Обґрунтовуючи перекваліфікацію дій обвинувачених з п. 1,12 ч. 2 ст. 115 на ч. 2 ст. 121 КК України, суд зазначив, що будь-яких доказів попередньої змови між обвинуваченими на вчинення умисного вбивства як ОСОБА_19 так і ОСОБА_18 стороною обвинувачення не було надано, як і на підтвердження наявності у них умислу на заподіяння смерті потерпілих до початку конфлікту, або ж доказів того, що умисел на позбавлення життя потерпілих виник вже під час нанесення тілесних ушкоджень.

З наданих показань обвинувачених та свідка ОСОБА_20 не вбачається, що ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 свідомо припускали настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій у вигляді смерті потерпілих. Водночас, обвинувачені намагались зберегти життя потерпілих, переміщуючи їх з холодного коридору до приміщення кухні та робили непрямий масаж серця потерпілому ОСОБА_19 .

Для відмежування умисного убивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувало події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Аналіз досліджених судом доказів та перевірка пояснень обвинувачених, свідчить про те, що умислу на позбавлення життя у обвинувачених не було. Так, нанесення ударів здійснювалося періодично за допомогою рук та ніг, без застосування допоміжних предметів, удари від яких могли нанести миттєві смертельні ушкодження. Діючи таким чином, обвинувачені достеменно усвідомлювали суспільно-небезпечний характер своїх дій і передбачали, що внаслідок такої поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілим, однак, цілеспрямовано, наносячи удари ногами та руками в область голови та тулубу, обвинувачені не конкретизували у своїх свідомостях, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно потерпілим. Тобто, в даному випадку ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 діяли із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого особа хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.

У таких випадках особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.

Отже, в даному випадку має місце вчинення обвинуваченими злочину з так званими похідними наслідками, суб`єктивна сторона якого полягає у змішаній формі вини, коли умисно спричинений особою так званий прямий (безпосередній) наслідок (тяжкі тілесні ушкодження) тягне за собою ще один опосередкований (похідний) наслідок (смерть потерпілих), психічне ставлення з боку винного полягає лише в необережній формі вини злочинній недбалості.

Стороною обвинувачення не доведено відповідними доказами, що наносячи удари потерпілим, обвинувачені переслідували мету заподіяння їм смерті та діяли за попередньою змовою з метою умисного вбивства. Також не доведено, що вчинені дії обвинувачених мають ознаки домовленості про спільне виконання, оскільки удари наносилися спонтанно кожним обвинуваченим окремо, без розгалуження кожному ролі у нанесенні тілесних ушкоджень, та кому саме із потерпілих.

Ураховуючи наведене, всі обставини вчинення злочину, спосіб заподіння тілесних ушкоджень, поведінку обинувачених і потерпілих, яка передувала події, та після неї, їх відносини, колегія суддів вважає, що обвинувачені не мали умислу на вбивство потерпілих, а тому їх дії суд правильно перекваліфікував на ч. 2 ст. 121 КК України з призначенням покарання в межах санкції цього закону.

Отже, є безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувачені діяли з умислом на вбивство потерпілих.

Доводи прокурора про те, що суд у вироку не зазначив зміст протоколу проведених слідчих дій та молекулярно-генетичних експертиз, тим самим не надав належної оцінки вищевказаних доказів, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає не необґрунтованими.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються докази на підтвердження встановлених судом обставини, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

На підставі наданих стороною обвинувачення процесуальних документів слідчих дій, а саме протоколу огляду місця події та огляду трупів, висновків проведених молекулярно-генетичних експертиз та пояснень обвинувачених, свідка ОСОБА_20 , суд встановив місце вчинення злочину та коло осіб, які там перебували, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону, оскільки норми даного закону не передбачають вимогу викладати повний зміст доказів, в яких суд не вбачає сумнівів з приводу достовірності, належності, допустимості.

Висновки експерта № 566 від 18.02.2016 року, № 1484 від 06.04.2016 року, які були оголошені в судовому засіданні та на які посилається прокурор, визначають вартість викрадених речей потерпілих, тобто у своїй сукупності вони не підтверджують вину обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, а тому не зазначення даних документів як доказів, у мотивувальній частині вироку, ніяк не впливає на наявність чи відсутність у діях ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 ознак кримінального правопорушення. Крім того, суд формулюючи обвинувачення, визнаного доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, вірно встановив розмір заподіяної матеріальної шкоди потерпілим ОСОБА_16 , ОСОБА_25 , внаслідок вчинення обвинуваченими злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, що учасниками провадження не оспорюється.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_12 інкриміновано викрадення офіційного документу, а саме банківської картки, яка належала потерпілому ОСОБА_18 .

За фактом пред`явлення ОСОБА_12 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, останній пояснив суду, що після виявлення мертвими потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , та обговорюючи можливе переховування, згадав, що ОСОБА_20 розраховувалася в магазині банківською карткою. Тому повідомив останній, що їм потрібні гроші, на що вона погодилася сходити до банкомату зняти кошти. Але ОСОБА_12 оцінивши зовнішній вигляд ОСОБА_20 та її психоемоційний стан, сказав їй, щоб вона передала картку. Вже знаходячись вдома, ОСОБА_12 передав картку ОСОБА_15 , з тим, щоб вона зняла кошти. Кому саме належить банківська картка, обвинувачений дізнався, коли особисто віддав в руки ОСОБА_15 , оглянувши її в момент передачі. Саме він наказав ОСОБА_15 викинути картку після зняття грошей.

Свідок ОСОБА_20 повідомила суду, що не пам`ятає, як банківська картка опинилася у ОСОБА_12 . Так, під час перенесення тіл потерпілих, вона чітко пам`ятає, що картка знаходилася ще в неї.

Для кваліфікації дій винної особи за ч. 1 ст. 357 КК України належить встановлювати наявність прямого умислу на незаконне заволодіння саме тими документами, які є предметом злочину, та об`єктивну сторону злочину, яка виражається у викраденні, а саме вилученні офіційних документів, штампів чи печаток із офіційного обігу підприємств, установ, організацій і заволодінні ними шляхом крадіжки, грабежу або розбою.

Як вбачається з матеріалів, стороною обвинувачення не було надано доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_12 викрадення офіційного документу, а саме банківської картки.

Надані пояснення обвинуваченого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_20 різняться між собою, інших доказів на спростування або підтвердження пояснень, стороною обвинувачення не надано, а тому відповідно до ст. 63 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Також п. 25 рішення Європейського суду з прав людини "Капо проти Бельгії" від 13 січня 2005 року, зазначено, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світлі п. 2 статті 6, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_15 пред`явлено обвинувачення за ст.. 185 ч. 2 КК України у викраденні майна ОСОБА_18 в сумі 883 грн. 73 коп., за попередньою змовою з ОСОБА_12 .

Допитана обвинувачена ОСОБА_15 повідомила суду, що 01 лютого 2016 року до неї в будинок прийшли ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 . Деталі вчиненого ними злочину, їй ніхто з присутніх не повідомляв, лише ОСОБА_20 , яка була в сильному шоковому стані сказала, що вбили ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . Вранці цього ж дня, ОСОБА_15 отримала від ОСОБА_12 банківську картку, який сказав поїхати до м. Шостка, зняти кошти з рахунку. Прибувши до міста, ОСОБА_15 зателефонувала ОСОБА_12 , та дізналася пін-код картки, перші цифри якого продиктував ОСОБА_12 решту цифр сказала ОСОБА_20 . Знявши з картки 800 грн., ОСОБА_15 решту залишених коштів у сумі 83 грн. 73 коп. витратила в аптеці на власні потреби. Направляючись додому, картку поламала та викинула.

Так висновки суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_15 є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження та підтверджуються безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Диспозиція статті 185 КК України передбачає відповідальність за таємне викрадення чужого майна. Таємним вважається викрадення, коли воно вчинюється за відсутності особи, у власності чи під охороною якої знаходилося майно, що викрадається, або у присутності такої особи непомітно для неї, а також у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки. Суб`єктивна сторона крадіжки передбачає лише прямий умисел: особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, таємно вилучає чуже майно, на яке вона не має права, передбачає спричинення матеріальної шкоди та бажає спричинити таку шкоду.

Згідно досліджених доказів наданих стороною обвинувачення та записів фіксації судового засідання, колегією суддів встановлено, що дії ОСОБА_15 полягали саме у знятті грошових коштів з банківської картки потерпілого ОСОБА_18 за повідомленим пін-кодом та передання грошей у розпорядження обвинуваченому ОСОБА_12 . Тобто вчиняючи дії спрямовані на зняття коштів, ОСОБА_15 не реалізувала суб`єктивну сторону злочину, тобто не отримала матеріальної користі, а виконала лише прохання обвинуваченого ОСОБА_12 .

Розраховуючись за придбані товари в аптеці, залишеними коштами на рахунку банківської картки через термінал у сумі 83 грн. 73 коп., дії ОСОБА_15 , мають ознаки адміністративного правопорушення, про що вірно зазначено у вироку суду.

Стороною обвинувачення не надано доказів, що підтверджують про наявність спільного умислу у ОСОБА_12 та ОСОБА_15 на викрадення майна. З показань свідка ОСОБА_20 та обвинувачених не вбачається, що між останніми була домовленість про спільне вчинення крадіжки коштів з банківської картки, що їх дії були узгоджені з розподіленням функцій, та утворювали об`єктивну сторону складу злочину.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне виправдання ОСОБА_12 за ч. 1 ст. 357 КПК України та ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 185 КК України, є безпідставними і спростовуються матеріалами кримінального провадження, ретельно дослідженого та проаналізованого судом.

Відповідно до положень ч.ч.2 і 4 ст.370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а згідно п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються рішення щодо речових доказів та про відшкодування процесуальних витрат.

Що стосується доводів прокурора про істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону в частині не вирішення судом щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат, то вони, на думку колегії суддів, є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Зокрема, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки по даному кримінальному провадженню речові докази суду не надавалися, то він позбавлений можливості вирішити питання про долю речових доказів.

Однак такі висновки суду не відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

Матеріали кримінального провадження містять долучені стороною обвинувачення постанови слідчих про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів, відповідно суд першої інстанції згідно ч.9 ст.100 КПК України повинен був вирішити питання про долю вказаних предметів, оскільки вони є речовими доказами у даному кримінальному провадженні. При цьому, є невірною позиція суду першої інстанції щодо відсутності можливості вирішити питання про долю речових доказів у зв`язку з тим, що вони не були надані суду згідно ч.9 ст.100 КПК України, оскільки навпаки, згідно цієї норми закону та ст.374 КПК України суд зобов`язаний вирішити питання долі речових доказів незалежно від того, чи були вони досліджені в судовому засіданні, чи ні. Тобто вимоги цієї статті передбачають обов`язковість вирішення питання долі не тільки тих речових доказів які були надані суду, а й тих, які були визнані такими та долучені до кримінального провадження.

Крім того, приймаючи рішення, суд зазначив, що витрати на проведення експертиз у даному кримінальному провадженні не входять до складу процесуальних витрат в розумінні ч.4 ст.122 КПК України, оскільки призначені експертизи проводилися фахівцями Сумського НДЕКЦ МВС в Сумській області, що входило в їх обов`язок по службі.

Такі висновки суду першої інстанції теж не відповідають вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ч.2 ст.124 КПК України, якою визначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому жодних винятків та умов, які б впливали на стягнення процесуальних витрат у такому випадку закон не містить.

В той же час, у даному кримінальному провадженні проводилися ряд екпертиз, які підлягають стягненню з обвинувачених на загальну суму 58022 грн. 29 коп., в рівних долях, по 19 340 грн. 76 коп., з кожного.

Призначаючи обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_12 покарання, суд у відповідності до ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчинених правопорушень, дані про особу винних, а тому цілком обґрунтовано призначив покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень, а тому вимоги апеляційні скарги ОСОБА_14 та захисника ОСОБА_8 слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 КК злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. При цьому

необхідно, щоб змова відбулася до початку вчинення злочину, але не

на стадії замаху і не під час його вчинення.

Надаючи пояснення, обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_14 пояснили суду, що виявивши факт настання смерті потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , всі присутні почали обговорювати план подальших дій, у тому числі, що робити з тілами померлих. Прийнявши рішення про перенесення потерпілих до погребу, ОСОБА_12 разом з ОСОБА_14 зняли одяг з ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , одягнувши їх на себе, оскільки особистий одяг був забруднений у кров, та міг викликати підозру у оточуючих. Тобто обвинувачені не заперечували факту того, що спільно та узгоджено діяли, коли знімали речі з тіл потерпілих, таким чином вчинили крадіжку майна за попередньою змовою.

Тому апеляційні вимоги обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_14 про зміну кваліфікації його дій з ч. 2 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України є необґрунтованими та спростовуються доказами кримінального провадження.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду в частині вирішення речових доказів та відшкодування процесуальних витрат, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, задовольнивши частково таким чином апеляційну скаргу прокурора.

21 червня 2017 року набули чинності зміни до ст. 72 КК України, внесені Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 08 травня 2017 року №2046-VIII, згідно з якими змінився порядок зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання у виді позбавлення волі.

Згідно чинної редакції ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 58 Конституції України та ч.1 ст. 5 КК України під законом, що іншим чином поліпшує становище особи, слід розуміти закони, які змінюють на користь особи такі визначені в КК наслідки вчинення злочину, які не пов`язані з кримінальною відповідальністю.

Враховуючи, що у відношенні обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_26 був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_12 підлягає зарахуванню у строк покарання у порядку ч.5 ст.72 КК України, тобто з 06 лютого 2016 року по 05 лютого 2018 року, (до набрання законної сили Закону України "Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та нарахування строку попереднього ув`язнення"), ОСОБА_14 з 06 лютого 2016 року по 05 лютого 2018 року, ОСОБА_13 з 05 лютого 2016 року по 05 лютого 2018 року.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409,412,418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2017 року відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 змінити.

Стягнути з ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 на користь держави витрати за проведення експертиз на загальну суму 58022 грн. 29 коп., по 19 340 грн. 76 коп. з кожного.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- анкету-заявку про відкриття карткового рахунку на 2 арк., виписку по картковому рахунку № НОМЕР_1 на 1 арк., 1 відеофайл та 15 фотознімків, які були записані на оптичний диск залишити у матеріалах кримінального провадження;

- п`ять відбитків слідів рук на аркуші паперу, три пластикові пляшки, дві скляні пляшки, об`ємом 1 л. з під горілки "Хлібний дар", вісім недопалок цигарок, мікрона шарування з долонь рук ОСОБА_27 та ОСОБА_19 , вирізка з підодіяльника, змив речовини бурого кольору та контрольний змив з дверцят білої шафи вітальні, змив речовини бурого кольору та контрольний змив з внутрішньої сторони задньої стінки дерев`яної шафи, змив речовини бурого кольору та контрольний змив з лівих дверцят дерев`яної шафи вітальні , змив речовини бурого кольору та контрольний змив з дверей в кухню, светр, брюки джинсові, футболка, куртка, кросівки, чоловічі чоботи, три скляні стакани, дві скляні чарки, п`ять пластикових стаканів, пластикова картка оператора мобільного зв`язку без сім-картки, кришка від корпусу мобільного телефону, два ключа від замків, золу, спортивну зимову шапку, зубну щітку, станок для гоління, зимову куртку, спортивні брюки, зимові кросівки, брюки, спортивну куртку, футболку, що належить ОСОБА_18 , дактилоскопічну карту ОСОБА_18 , зрізи вільних країв нігтьових пластин обох рук ОСОБА_18 , зразки волосся з п`яти областей голови трупу ОСОБА_18 , зразок крові трупу ОСОБА_18 на марлевому тампоні, брюки з ременем, футболку, що належить ОСОБА_19 , дактилоскопічну карту ОСОБА_19 , зрізи вільних країв нігтьових пластин обох рук ОСОБА_19 , зразки волосся з п`яти областей голови трупу ОСОБА_19 , зразок крові трупу ОСОБА_19 на марлевому тампоні, пару кросівок, ремінь, сумку, фіскальний чек, дактилоскопічну карту ОСОБА_20 , дактилоскопічну карту ОСОБА_12 , дактилоскопічну карту ОСОБА_14 , дактилоскопічну карту ОСОБА_13 , зразки крові ОСОБА_13 на двох марлевих тампонах та зразок марлевого тампону, зразки слини ОСОБА_13 на марлевому тампоні та зразок марлевого тампону, зразки крові ОСОБА_12 на двох марлевих тампонах та зразок марлевого тампону, зразок слини ОСОБА_12 на марлевому тампоні та зразок марлевого тампону, зразки крові ОСОБА_14 на двох марлевих тампонах та зразок марлевого тампону, зразки слини ОСОБА_14 на марлевому тампоні та зразок марлевого тампону, які зберігаються в камері схову речових доказів Шосткинського відділу поліції ГУНП в Сумській області знищити;

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_12 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати час попереднього ув`язнення - з 06 лютого 2016 року по 05 лютого 2018 року, в строк позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_14 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати час попереднього ув`язнення - з 06 лютого 2016 року по 05 лютого 2018 року, в строк позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_13 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати час попереднього ув`язнення - з 05 лютого 2016 року по 05 лютого 2018 року, в строк позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5