АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 656/269/16-к
Номер провадження :11-кп/791/660/17 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:
головуючого ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
законного представника ОСОБА_7 : ОСОБА_8
захисника: ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в залі Апеляційного суду Херсонської області в режимі відеоконференції із Іванівським районним судом Херсонської області кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000036 від 17.02.2016 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Іванівського районного суду Херсонської області від 01 червня 2016 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Велика Олександрівка, Херсонської області, громадянина України, не одруженого, маючого одну неповнолітню дитину, інваліда другої групи, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , не судимого, -
в с т а н о в и л а :
Вказаною ухвалою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 приблизно 05 січня 2016 року близько 22.00 години діючи умисно, таємно, з метою незаконного викрадення чужого майна, керуючись мотивами корисливої зацікавленості, через город пройшов до незагородженого господарчого подвір`я по АДРЕСА_1 , звідки з водонапірної колонки вчинив крадіжку чавунного люку, вартістю 350 гривен, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати, провадження закрити в зв`язку з встановленням відсутності події та складу кримінального правопорушення та не недоведеністю винуватості ОСОБА_7 у вчиненні вказаного правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що стороною обвинувачення не зібрано жодного доказу, що б викривав ОСОБА_7 . Зокрема не доведено, що викрадений люк належить ОСОБА_10 та був розташований на території саме її будинку. Вказаний люк стороні захисту не відкривався, отже є недопустимим доказом. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не були очевидцями вчинення злочину і не підтверджують того факту, що саме ОСОБА_7 причетний до крадіжки люка, отже їх показання, як і показання потерпілої, не доводять винуватість останнього.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та законного представника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який просив апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, повторно дослідивши письмові докази, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.
Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України суд зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених ним із дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, про що в ухвалі навів докладні мотиви згідно зі ст. 372 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість доказів, що доводять винуватість ОСОБА_7 колегія суддів визнає безпідставними виходячи з наступного.
З показань потерпілої ОСОБА_10 , даних в суді першої інстанції, які сторонами не оспорюються і про повторний допит якої клопотань від сторін не надходило, вбачається, що після новорічних свят у січні 2016 року ОСОБА_10 виявила крадіжку з подвір`я належного їй будинку по АДРЕСА_1 чавунного люку, який є її власністю.
Посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів, що викрадений люк знаходився у місці, зазначеному потерпілою та що саме їй належить вказаний будинок, не ґрунтуються на обставинах, які були з`ясовані в ході судового розгляду, оскільки довідкою Новосеменівської сільради від 16.02.2016 року (а.с.74), яка є офіційним документом, підтверджено, що будинок під АДРЕСА_2 належить ОСОБА_10 , крім того відповідно до протоколу огляду місця події від 16.02.2016 року (а.п.45-46) зі слів потерпілої встановлено, що вказаний люк знаходився саме на господарчому подвір`ї вказаного будинку.
Посилання захисника на відсутність накладних про придбання потерпілою вказаного люку та недопустимість показань потерпілої як таких, що на думку апелянта, не підтверджуються відповідними документами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки захисник не посилається на вимоги закону, у відповідності до яких таке «підтвердження» вимагається.
Показання потерпілого, у відповідності до положень глави 4 КПК України, є самостійним джерелом доказів і потребують не «підтвердження об`єктивними доказами», а оцінці у сукупності з іншими, зібраними у справі доказами.
Колегією суддів при повторному дослідженні письмових доказів, встановлено, що показання потерпілої повністю узгоджуються з іншими доказами, які покладено судом першої інстанції в основу своїх висновків.
Так, протоколом огляду місця події від 16.02.2016 року з фото таблицею (а.п. 45-48) зафіксовано, що з господарчого подвір`я будинку АДРЕСА_2 , є вихід до території городу цього ж будинку, поряд з яким розташований кран водопостачання, яма якого накрита бетонною плитою круглою форми і в яку вбудований чавунний обід для встановлення чавунного каналізаційного люку круглої форми. Люк на момент огляду відсутній. При цьому потерпіла ОСОБА_10 вказала, що люк мав з боку овальний виріз для горла гусака водонапірного крану та сквозний отвір біля центру люку.
Саме такий люк виявлено під час огляду території прийому металобрухту у ОСОБА_11 в присутності потерпілої, яка впізнала цей люк по вказаним раніше прикметам (а.п. 49).
Твердження захисника в апеляційній скарзі, що суд безпідставно у вироку послався на протокол огляду і вилучення у ОСОБА_11 чавунного люку (а.п.49-50), так як суд безпосередньо не досліджував цей люк і цей люк не відкривався стороні захисту під час досудового розслідування, є неспроможними, оскільки згідно ст.84 ч.2, ст.99 ч.2 п.3 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, висновки експертів, документи до яких відносяться і протоколи процесуальних дій.
Вказані протоколи слідчих дій, якими зафіксовано огляд місця події та огляд викраденого люка, надані прокурором як докази і безпосередньо досліджені в судовому засіданні, що підтверджується журналом та технічним записом процесу, а тому суд обґрунтовано послався на них у вироку як на докази.
При цьому, вилучений чавунний люк, визнаний речовим доказом (а.п.51) оглянутий слідчим, та сфотографований, отже той факт, що люк безпосередньо не оглядався судом не свідчить про недопустимість письмових доказів протоколів слідчих дій. Крім того, жодних клопотань про огляд люка в суді сторони не заявляли.
В суді першої інстанції свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали, що саме ОСОБА_7 здав на металобрухт ОСОБА_11 чавунний люк.
Посилання захисника не недопустимість цих доказів через те, що вказані особи не були очевидцями вчинення крадіжки є безпідставними, оскільки крадіжкою визнається саме таємне викрадення чужого майна, при якому зазвичай відсутні очевидці вчиненого злочину і як правило доказова база будується на побічних доказах, які у своїй сукупності викривають особу винуватця.
В даному випадку показання свідків є побічними доказами, які у сукупності з іншими вказують саме на ОСОБА_7 як особу, яка причетна до крадіжки люка у ОСОБА_10 , оскільки свідки підтвердили, що саме ОСОБА_7 здав ОСОБА_11 на металобрухт каналізаційний люк, який згодом впізнала потерпіла ОСОБА_10 як той, що був викрадений з подвір`я її будинку.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновків, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини провадження, дав їм належну оцінку, отже ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та належним чином мотивованою.
Судом обґрунтовано на підставі вказаних доказів та судово-психіатричної експертизи №162 від 05.04.2016 року встановлено, що ОСОБА_7 вчинив крадіжку чужого майна у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними в зв`язку з тим, що страждає розумовою відсталістю в ступені вираженої дебільності і в період скоєння суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, перебував в хворобливому стані та що до нього необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
При цьому суд застосував саме той вид примусового заходу медичного характеру, який рекомендовано лікарями - експертами.
Враховуючи, що на час розгляду провадження судом апеляційної інстанції ОСОБА_7 пройшов курс стаціонарного лікування у психіатричному закладі із звичайним наглядом, яке призначене йому оскаржуваною ухвалою, що підтверджується довідкою головного лікаря Херсонської обласної психіатричної лікарні від 06.10.2017 року, підстав для зміни цього заходу на менш суворий, як це рекомендує Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 08.06.2017 року колегія суддів не вбачає, оскільки неприпустимо двічі застосовувати до особи різні примусові заходи медичного характеру за одне й те саме суспільно небезпечне діяння.
Таким чином, підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції колегією суддів не встановлено, тому подана захисником апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Іванівського районного суду Херсонської області від 01 червня 2016 року, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: три підписи
З оригіналом згідно:

Суддя ОСОБА_2