Провадження № 1-кс/761/271/2018
У Х В А Л А
Іменем України
03 січня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :
14 грудня 2017 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року у справі № 761/44571/16-к у кримінальному провадженні № 0000135 від 09.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 218-1 КК України в частині накладення арешту на безготівкові грошові кошти ОСОБА_4 , рахунок № НОМЕР_1 , що відкритий у ПАТ «Банк Камбіо» ().

Клопотання мотивовано, зокрема, тим, що згаданою ухвалою слідчого судді необґрунтовано накладено арешт на грошові кошти, які належать ОСОБА_4 , які були набуті правомірним шляхом, оскільки не стосуються кримінального провадження №0000135 від 09.11.2016 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 218-1 КК України, при цьому дані грошові не підпадають під ознаки речового доказу, що наведено в ст. 98 КПК України. Щодо ОСОБА_4 не здійснюється досудове розслідування, він не є підозрюваним у згаданому кримінальному провадженні, не входить до кола осіб, які несуть цивільну відповідальність у розумінні ст. 170 КПК України. Арешт накладений на грошові кошти ОСОБА_4 , порушує його право власності, гарантоване ст. 321 ЦК України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

В судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання з мотивів у ньому наведеним та просив задовольнити. Крім того, адвокат ОСОБА_3 зазначив, що арешт на грошові кошти, які належать ОСОБА_4 накладено необґрунтовано, оскільки Кримінальним Кодексом України було доповнено статтю 218-1 лише 02.03.2015 року, а обставини, що розслідуються стосуються періоду 2013-2014 р.р., зокрема, коли не було передбачено кримінальної відповідальності за зазначені дії. Договір про відкриття рахунку ОСОБА_4 уклав у вересні 2014 року та кошти були зараховані на рахунок законним шляхом, а саме, шляхом перерахування грошових коштів фізичною особою ОСОБА_5 . При цьому, тимчасова адміністрація увійшла в банк через 2,5 місяця після відкриття рахунку ОСОБА_4 . Також вказав, що з клопотанням про арешт майна звернулась не уповноважена особа: слідчий, а не прокурор, у зв`язку з чим, слідчий суддя не мав право розглядати його, тим паче задовольняти.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання був повідомлений завчасно та належним чином. Разом з тим, його неявка в силу положень ч. 2 ст. 174 КПК України не є перешкодою для розгляду клопотання про скасування арешту майна.

Слідчий суддя, заслухавши представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 , вивчивши матеріали клопотання про скасування арешту майна, матеріали клопотання про арешт майна справа № 761/44571/16-к, провадження № 1-кс/761/27244/2016, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України, зокрема, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів убачається, що слідчим управлінням ФР ГУ ДФС здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000135 від 09.11.2016 року за ст. 218-1 КК України.

В рамках даного кримінального провадження 19.12.2016 року старший слідчий з особливо важливих справ СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти фізичних осіб, які знаходяться в банківській установі ПАТ «Банк Камбіо» () на рахунках фізичних осіб, за якими здійснені операції щодо безготівкового перерахування грошових коштів з рахунків юридичних осіб на банківські рахунки фізичних осіб в банківській установі, за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі й на грошові кошти, що розміщені на рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_1 .
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2016 року, накладено арешт на грошові кошти фізичних осіб, які знаходяться в банківській установі ПАТ «Банк Камбіо» () на рахунках фізичних осіб, в тому числі й на грошові кошти, що розміщені на рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_1 , так як вони відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами. При цьому, враховуючи обставини вчинення злочину що розслідується, представленого за матеріалами судового провадження доказів в їх сукупності, майно, на яке просить накласти арешт слідчий є майном, яке набуто кримінально протиправним шляхом та доказом злочину, а тому на нього відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України може бути накладено арешт з метою уникнення негативних наслідків в даному кримінальному провадженні.
Задовольняючи клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження №0000135, про накладення арешту на грошові кошти фізичних осіб, які знаходяться в банківській установі ПАТ «Банк Камбіо» () на рахунках ряду фізичних осіб, в тому числі й ОСОБА_4 , слідчий суддя обґрунтувано врахував наявність правових підстав, передбачених ч. 1 ст. 170; ч. 2 ст. 170; ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на грошові кошти фізичних осіб, які знаходяться в банківській установі ПАТ «Банк Камбіо» () на рахунках ряду фізичних осіб, в тому числі й ОСОБА_4 .
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.
Дана позиція узгоджується із ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
Крім того, слід врахувати практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), де ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).
Таким чином, вважаю, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на грошові кошти фізичних осіб, які знаходяться в банківській установі ПАТ «Банк Камбіо» () на рахунках ряду фізичних осіб, в тому числі й ОСОБА_4 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому посилання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 на те, що ухвала, якою накладено арешт на майно, не відповідає вимогам чинного кримінального процесуального закону та фактично позбавляє ОСОБА_4 можливості володіти, використовувати та розпоряджатися своєю приватною власністю у вигляді грошових коштів, вважаю необґрунтованими, та такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання та спростовуються викладеним.
Крім того, посилання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 на те, що Кримінальним Кодексом України доповнено ст. 218-1 КК України лише 02.03.2015 року не свідчить про необхідність скасування накладеного арешту, оскільки кваліфікація суспільно-небезпечних дій в ході досудового розслідування може зазнавати змін.
Також, слід вказати на те, що в ході досудового розслідування даного кримінального провадження з`ясовано, що при укладені договорів протягом року до запровадження процедури тимчасової адміністрації в ПАБ «Банк Камбіо», виявлено факти безготівкового перерахування грошових коштів з банківських рахунків юридичних та фізичних осіб на банківські рахунки фізичних осіб в ПАТ «Банк Камбіо» у серпні-вересні 2014 року.
Операції з перерахування коштів з відкритих в ПАТ «Банк Камбіо» рахунків фізичних осіб на відкриті у тому ж банку рахунки фізичних осіб з призначенням платежу «перерахування коштів на поточний рахунок», «перерахування коштів на депозитний рахунок», «перенесення грошових коштів на користь третьої особи», «повернення вкладу», «прийом депозиту» спрямовані на «дроблення» коштів на банківських рахунках фізичних осіб та мають на меті отримання відшкодування коштів клієнтів - фізичних осіб за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Безготівкове перерахування грошових коштів з банківських рахунків юридичних осіб на банківські рахунки фізичних осіб в ПАТ «Банк Камбіо» здійснено з призначенням платежу «безвідсоткова позика», «повернення фінансової допомоги» та «надання фінансової допомоги». Такі перерахування спрямовані на «дроблення» коштів суб`єктів господарювання шляхом оформлення платежів щодо надання або повернення зворотної фінансової допомоги, надання безвідсоткових позик та мають на меті отримання відшкодування коштів клієнтів - юридичних осіб за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Кошти, на заволодіння якими був спрямований умисел вищезазначених осіб, належать державі та виділяються нею як гарантовані для відшкодування вкладникам суми відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та не є власністю Банку або його клієнтів.
А тому, власником майна, про скасування арешту з якого порушується питання, фактично є держава, а не ОСОБА_8 , оскільки обставини зарахування цих грошових коштів на його рахунок співпадають зі схемою виведення грошових коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та дані обставини підлягають перевірці та з`ясуванню в ході досудового слідства.
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися, в тому числі, слідчий за погодженням з прокурором.
Як убачається з матеріалів клопотання про арешт майна справа № 761/44571/16-к, провадження № 1-кс/761/27244/2016 та ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2016 року, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді звернувся слідчий за погодженням з прокурором, а отже доводи представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 , що з клопотанням про арешт майна звернулась не уповноважена особа не заслуговує на увагу.
Крім того, у клопотанні про скасування арешту майна не доведено, що відпала потреба у арешті на згадане майно, як того вимагає положення ч. 1 ст. 174 КПК України.

Посилання у клопотанні на те, що стосовно ОСОБА_4 не здійснюється досудове розслідування, а також, що останній не входить до кола осіб, які несуть цивільну відповідальність, не заслуговує на увагу з підстав зазначених вище.

Отже, зазначені обставини не можуть свідчити про наявність підстав, передбачених ст. 174 КПК України, для задоволення клопотання та скасування арешту майна.

Враховуючи наведене, клопотання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000135, слід залишити без задоволення.

Інші порушені перед слідчим суддею питання, не відносяться до компетенції слідчого судді, оскільки вирішення їх слідчим суддею відповідно до КПК України не передбачено.
Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :
Відмовити у задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2016 року у справі № 761/44571/16-к, провадження № 1-кс/761/27244/2016, у кримінальному провадженні №0000135 від 09.11.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 218-1 КК України в частині накладення арешту на безготівкові грошові кошти ОСОБА_4 , рахунок № НОМЕР_1 , що відкритий у ПАТ «Банк Камбіо» ().

Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1