Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

6 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0007174 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Вербовець Катеринопільського району Черкаської області,

українця, громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 29.09.2017 року затверджено угоду про примирення, укладену 30.08.2017 року між потерпілим ОСОБА_8 та підозрюваним ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України, і йому призначено узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

________________________________

Справа № 11-кп/796/2067/2017
Категорія: ч.2 ст.345 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1 .
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

В апеляційній скарзі заступник прокурора міста Києва ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого і правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду першої інстанції скасувати і направити кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування у загальному порядку.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що, затверджуючи угоду, суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, оскільки не врахував, що вона може бути укладена тільки у випадках, коли кримінальне правопорушення завдає шкоди приватним інтересам (інтересам фізичної особи) та/або майновим інтересам юридичної особи, тобто лише щодо діянь, які посягають на приватні інтереси та не зачіпають значною мірою публічні інтереси.

Стаття 345 КК України розташована у Розділі XV Злочини проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян та злочини щодо журналістів, і основним безпосереднім об`єктом вказаного злочину є нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим обов`язковим об`єктом психічна недоторканість працівників правоохоронних органів або їхніх близьких родичів, їх здоров`я. Діями ОСОБА_7 першочергово завдано шкоди суспільним інтересам правоохоронних органів, тобто основним безпосереднім об`єктом виступають публічні інтереси, а спричинена конкретній фізичній особі шкода є лише проявом посягання на основний об`єкт. Тому вважає, що укладення угоди про примирення у цьому кримінальному провадженні не допускається.

При цьому прокурор посилається на листи Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1679/0/4-12 від 15.11.2012 року Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод, № 223-558/0/4/13 від 05.04.2013 року Про доповнення до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.11.2012 № 223-1679/0/4-12 Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги; доводи обвинуваченого і захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому захисник зазначив, що кримінальний процесуальний закон не містить заборон стосовно укладення угоди про примирення у цьому кримінальному провадженні; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив насильство щодо працівника правоохоронного органу за наступних обставин.

31 липня 2017 року о 13 годині 52 хвилини автопатруль № 552 у складі працівників Управління патрульної поліції у м. Києві ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , які були одягнені у формений одяг, отримали виклик про те, що за адресою: м. Київ, вул. Йорданська, 9, відбувається конфлікт. По прибуттю за вказаною адресою було встановлено заявника ОСОБА_13 , який повідомив про конфлікт з невідомим чоловіком, вказавши на ОСОБА_7 , який штовхнув його у воду, в результаті чого ОСОБА_13 впав у воду та пошкодив свій мобільний телефон. Після цього ОСОБА_8 і ОСОБА_12 , попросили ОСОБА_7 представитися, однак той відмовився та виражався нецензурною лайкою, так як був у нетверезому стані. Тоді ОСОБА_8 і ОСОБА_12 запропонували ОСОБА_7 сісти до службового автомобіля Toyota Prius, щоб проїхати до Оболонського управління поліції ГУ НП в м. Києві, на що останній погодився.

Знаходячись у салоні службового автомобіля, ОСОБА_7 поводив себе зухвало та неадекватно, продовжуючи виражатися нецензурною лайкою, та силоміць намагався покинути салон автомобіля, на що ОСОБА_8 попросив його заспокоїтись. В цей момент ОСОБА_7 , який усвідомлював, що до нього із законною вимогою звертається працівник поліції, з метою заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, розвернувшись до ОСОБА_8 , завдав йому рукою два удари в обличчя, спричинивши легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.2 ст.345 КК України як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та правова кваліфікація його дій ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора, що в цьому провадженні укладення угоди про примирення є неприпустимим, оскільки кримінальним правопорушенням, окрім шкоди, спричиненій конкретній фізичній особі, першочергово завдано шкоди суспільним інтересам правоохоронних органів, то вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно з ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.
Згідно з ст.471 КПК України в угоді про примирення зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, строк її відшкодування чи перелік дій, не пов`язаних з відшкодуванням шкоди, які підозрюваний чи обвинувачений зобов`язані вчинити на користь потерпілого, строк їх вчинення, узгоджене покарання та згода сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.
Таким чином закон пов`язує можливість укладення угоди, серед іншого, з тяжкістю кримінального правопорушення, і не містить прямої заборони на укладення угоди у цьому кримінальному провадженні.

Стосовно посилань прокурора на інформаційні листи Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ слід зауважити, то вони не є джерелом права і носять рекомендаційний характер.

В той же час колегія суддів приймає до уваги висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 31.03.2016 року (справа № 5-27кс16), згідно з якими примирення є комплексним міжгалузевим інститутом кримінального та кримінального процесуального законодавства, спрямованого на задоволення/відновлення прав потерпілого та заохочення позитивної посткримінальної поведінки суб`єкта злочину. На забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають складні зв`язки між принципами публічності і диспозитивності.

Також, як зазначено в цьому рішенні, суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок, і вважає, що для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія інтерес.

Під час примирення сторін у кримінальному судочинстві кожна зі сторін кримінально-правового конфлікту переслідує свої інтереси. Для потерпілого це відновлення порушених прав шляхом відшкодування заподіяної злочином шкоди, для захисту якої він у кримінальному процесі наділений відповідними правами. Для обвинуваченого (підозрюваного) це уникнення кримінальної відповідальності або призначення мінімального покарання. Держава, у свою чергу, будучи носієм публічного інтересу, регулює суспільні відносини, які є предметом кримінального процесуального права. І під час вирішення кримінально-правових конфліктів Європейський суд з прав людини зобов`язує національні суди дотримуватись балансу між приватними і публічними інтересами.

Угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. Адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норму права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.

Тобто існує така група суспільних відносин, охоронюваних кримінальним правом, у яких приватні інтереси їх учасників можуть переважати над суспільними (публічними) інтересами настільки, що волевиявлення потерпілого може мати вирішальне значення для кримінальної відповідальності винної особи. Без наявності приватних інтересів і вираження волевиявлення до їх реалізації ніякі публічні інтереси не можуть бути досягнуті.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора про те, що основним безпосереднім об`єктом вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення є нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим об`єктом здоров`я працівників правоохоронних органів.

Однак діями обвинуваченого ОСОБА_7 у цьому кримінальному провадженні було завдано фізичної шкоди і конкретній особі потерпілому ОСОБА_8 , який виразив своє волевиявлення на укладення угоди про примирення з підозрюваним.

При цьому колегія суддів зауважує, що апеляційна скарга лише містить посилання на загальнотеоретичні поняття, і в ній прокурор не навів жодних доводів на обґрунтування того, чому у цьому кримінальному провадженні приватні інтереси обвинуваченого ОСОБА_7 і потерпілого ОСОБА_8 не можуть мати перевагу над публічними інтересами.

Перед ухваленням рішення про затвердження угоди суд з`ясував у обвинуваченого, що він цілком розуміє права, передбачені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання із звільненням від його відбування з випробуванням, а так само з`ясував у потерпілого що він цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України. Також суд перевірив угоду на відповідність вимогам закону, встановивши, що її укладення є добровільним і умови угоди не суперечать вимогам кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність.

Узгоджене сторонами угоди покарання за видом та розміром відповідає вимогам ст.65 КК України і не виходить за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Крім іншого, підозрюваний і потерпілий дійшли згоди і про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

На переконання колегії суддів, угода про примирення між підозрюваним (обвинуваченим) ОСОБА_7 і потерпілим ОСОБА_8 не суперечить інтересам суспільства, у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів учасників примирення для цілей норм ч.3 ст.469 і п.7 ст.474 КПК України, що спростовує доводи прокурора про протилежне.

Отже, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 26 вересня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3