Справа № 711/7884/15-к
Провадження № 1-кп/711/62/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2017 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,

за участі прокурора ОСОБА_4 , підсудного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_8 , цивільного позивача ОСОБА_9 , цивільного відповідача ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження за звинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, із вищою освітою, працюючого завідуючим кафедри Черкаського державного технологічного університету, не судимого, одруженого, мешканця АДРЕСА_1 ,

в скоєнні злочину, відповідальність за який передбачена ч.1 ст. 286 КК України, суд

встановив:

Підсудний ОСОБА_5 біля 15 год. 19 січня 2015 року, керуючи автомобілем «Шкода Фабіа» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Сєдова (нині Новопречистенська) зі сторони вул. Петровського (нині Нарбутівська) в напрямку вул. Ільїна (нині Надпільна) в м. Черкаси, на перехресті вулиць Ільїна та Сєдова, порушуючи вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, ігноруючи вимоги дорожнього знака 2.1 «Дати дорогу», виїхав на нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг, не надавши перевагу в русі автомобілю «Мерседес Бенц» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався по головній дорозі по вул. Ільїна, внаслідок чого відбулось зіткнення цих транспортних засобів, під час якого пасажир автомобіля «Мерседес Бенц» потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, у вигляді розриву лівого ключично-акроміального з`єднання з підвивихом лівої ключиці.

Зазначеними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе визнав і пояснив, що за вказаних обставин керував автомобілем «Шкода Фабіа» і під`їхав до перехрестя, на якому ліворуч зупинились два автомобілі, які пропускали пішохода. Один з автомобілів блимнув фарами, сигналізуючи йому, що можна їхати, тому він продовжив рух. В цей час на перехрестя ліворуч від нього виїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_11 , якого він зразу не помітив, і відбулось зіткнення. Не заперечує того, що він не надав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, але вважає, що водій ОСОБА_11 не вжив заходів щодо уникнення зіткнення транспортних засобів, тому що керував технічно несправним автомобілем.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні вказаного злочину, крім його показань, підтверджена показаннями потерпілої та свідків, протоколом огляду місця події, висновками експертиз.

Потерпіла ОСОБА_7 пояснила, що була пасажиром в автомобілі «Мерседес Бенц», яким керував її чоловік, і під час зіткнення з автомобілем «Шкода», який виїхав праворуч від них на перехрестя, отримала тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_9 (цивільний позивач) пояснив суду, що 19.01.2015 р. він за кермом автомобіля «Мерседес Бенц» рухався по лівій крайній смузі по вул. Ільїна в м. Черкаси. На перехресті з вул. Сєдова в першому ряду стояв автомобіль, який пропускав пішохода, що рухався зліва-направо відносно руху його автомобіля. Побачивши, що пішохід пройшов, він продовжив рух через перехрестя, але в цей час праворуч на перехрестя виїхав автомобіль «Шкода» під керуванням обвинуваченого, не пропустивши їх автомобіль, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів, під час якого пасажир потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження.

З протоколу огляду місця події (т.1 а.п.179-191) встановлено, що дорожньо-транспортна пригода зіткнення автомобілів «Шкода Фабіа» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 і «Мерседес Бенц» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , відбулась на нерегульованому перехресті вулиць Сєдова та Ільїна в м. Черкаси, на якому по вул. Сєдова встановлено дорожні знаки 2.1 «Дати дорогу» та 5.71.1 «Виїзд на дорогу з одностороннім рухом».

Згідно з висновками судової автотехнічної експертизи (т.1 а.п.124-128) водій автомобіля «Шкода Фабіа» ОСОБА_5 повинен була діяти у відповідності з вимогами дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» та п.16.11. Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. З технічної точки зору у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди знаходився виїзд автомобіля «Шкода Фабіа» з другорядної дороги на головну.

Аналогічний висновок міститься у експертизі на а.п.165-171 т.1.

Ці висновки відповідають обстановці, яка виявлена при огляді місця події, а саме тому, що автомобіль під керуванням водія Лімборського рухався по другорядній дорозі, на якій перед нерегульованим перехрестям з головною дорогою, по якій рухався автомобіль під керуванням водія ОСОБА_11 , встановлено дорожній знак 2.1., вимоги якого обвинувачений не виконав, тому що не надав дорогу автомобілю під керуванням ОСОБА_11 , який наближався до перехрещення проїзних частин по головній дорозі.

Згідно з висновками судово-медичної експертизи (т.1 а.п.178) у потерпілої ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, у вигляді розриву лівого ключично-акроміального з`єднання з підвивихом лівої ключиці.

Аналізуючи надані докази, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 під час керування транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесне ушкодження, чим скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України.

Судом допитано свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які пояснили, що перебували як пасажири в автомобілі під керуванням підсудного і за навколишньою обстановкою не спостерігали. Їх автомобіль їхав досить повільно, перед дорожньо-транспортною пригодою водій ОСОБА_14 пропускав пішохода, який переходив дорогу.

Свідок ОСОБА_15 дав показання про те, що він був очевидцем того, як автомобіль під керуванням ОСОБА_14 зупинився перед перехрестям, пропускаючи пішохода. Ліворуч на вул. Ільїна стояли два автомобілі в першому та другому рядах, а автомобіль під керуванням ОСОБА_11 під`їхав до перехрестя у третьому ряду. Один із автомобілів блимнув фарами і автомобіль під керуванням підсудного з невеликою швидкістю продовжив рух, але автомобіль під керуванням ОСОБА_11 на великій швидкості також виїхав на перехрестя, внаслідок чого відбулося їх зіткнення.

Із показань свідка ОСОБА_16 встановлено, що вона керувала одним із автомобілів, котрий рухався в першому ряду по вул. Ільїна і перед поворотом праворуч зупинився, пропускаючи пішоходів. Праворуч (назустріч їй) по другорядній дорозі по вул. Сєдова до перехрестя рухався автомобіль «Шкода» під керуванням підсудного, а ліворуч від неї в крайньому лівому ряду по головній дорозі по вул. Ільїна автомобіль «Мерседес» під керуванням ОСОБА_11 . Самого зіткнення вона не бачила, тому що розминулась із автомобілем «Шкода» під керуванням ОСОБА_14 .

Незважаючи на те, що свідок ОСОБА_17 заперечує факт перебування на перехресті автомобіля такої марки, яким керувала свідок ОСОБА_18 , суд вважає, що свідок ОСОБА_17 добросовісно в цьому помиляється, оскільки показання цих свідків щодо розташування транспортних засобів і пішохода та напрямку їх руху, тобто опису подій, які передували зіткненню автомобілів, повністю співпадають з показаннями підсудного і свідка ОСОБА_11 .

Суду надано також інші докази у вигляді висновків низки експертиз, які, зокрема, стосуються технічної справності автомобіля «Мерседес» під керуванням водія ОСОБА_9 і того, чи мав цей водій технічну змогу уникнути зіткнення транспортних засобів.

Так, згідно з висновком судової автотехнічної експертизи (т.1 а.п.128) водій ОСОБА_11 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Шкода» під керуванням водія Лімборського шляхом застосування екстреного гальмування. При цьому експерт виходив із поставлених йому вихідних даних про те, що автомобіль «Мерседес» до моменту зіткнення перебував у технічно справному стані.

Разом із тим, проведеною технічною експертизою встановлено, що робоча гальмівна система вказаного автомобіля була в непрацездатному стані (т.1 а.п.130-151).

Стороною захисту також залучено експерта, який провів автотехнічну експертизу, за висновками якої водій ОСОБА_11 за умови справної гальмівної системи автомобіля «Мерседес» і своєчасного вжиття заходів щодо зменшення швидкості автомобіля мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів (т.1 а.п.114-123).

За висновками цієї та ще однієї експертизи (т.1 а.п.222) невиконання водієм ОСОБА_11 п.п.12.3., 16.15., 18.1., 18.4., та 31.4.1 «а» Правил дорожнього руху України перебуває з технічної точки зору в причинному зв`язку із зіткненням транспортних засобів.

Судом проаналізовано відповідність дій водія ОСОБА_11 вказаним вимогам цих Правил, згідно з якими:

12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
16.15. Якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі (темна пора доби, грязь, сніг тощо), а знаки пріоритету відсутні, водій повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі;
18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;
18.4. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;
31.4. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам:
31.4.1. Гальмові системи:
а) змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника.
При цьому суд виходить з того, що у відповідності до приписів ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. ОСОБА_9 має статус цивільного позивача, обвинувачення в порушенні правил безпеки дорожнього руху йому не висувалось, однак з огляду на позицією сторони захисту суд дає оцінку і його діям в даній ситуації.
Суд погоджується з тим, що водій ОСОБА_11 керував автомобілем «Мерседес» з несправною гальмовою системою, у зв`язку з чим не міг за необхідності зменшити швидкість аж до зупинки транспортного засобу, але висновки цих експертиз про те, що дії водія ОСОБА_11 перебувають у причинному зв`язку з негативними наслідками, суд вважає надуманими і такими, що суперечать наявним доказам.
Пункти 18.1. та 18.4 Правил стосуються проїзду пішохідних переходів, де може виникнути перешкода чи небезпека для пішоходів, що в даному конкретному випадку не мало місця.

Незастосування водієм ОСОБА_11 гальмування і керування транспортним засобом з несправною гальмовою системою жодним чином не вплинуло на створення аварійної ситуації, тому що не він, а підсудний рухався по другорядній дорозі і повинен був виконувати вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», і саме підсудний створив небезпеку для руху автомобіля під керуванням ОСОБА_11 , який рухався по головній дорозі. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.1.10 Правил, дати дорогу вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість. Ця вимога стосувалась не водія ОСОБА_11 , а водія Лімборського, і він її не виконав.

Пункт 16.15 Правил в даному випадку не має жодного відношення до дорожньої ситуації, яка склалась на час вчинення злочину, тому що навколишня обстановка дозволяла визначити те, що автомобіль «Мерседес» під керуванням водія ОСОБА_11 рухався по головній, а автомобіль «Шкода» під керуванням Лімборського по другорядній дорозі, і на шляху руху автомобіля під керуванням підсудного стояв дорожній знак 2.1 «Дати дорогу».

Як зазначено вище, саме підсудний порушив правила безпеки дорожнього руху і ці порушення перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з негативними наслідками у вигляді заподіяння потерпілій середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

При призначенні покарання суд враховує тяжкість злочину та обставини його скоєння, а також обставини, що пом`якшують покарання підсудного.

Вчинений ОСОБА_5 злочин з необережності відноситься до злочинів невеликої тяжкості згідно з класифікацією тяжкості злочинів, визначеною в ст. 12 КК України. Пом`якшує його покарання те, що він не судимий і позитивно характеризується, часткове відшкодував завдану потерпілій ОСОБА_11 шкоду і повністю відшкодував завдані державі збитки у вигляді витрат на лікування потерпілої.

У зв`язку з викладеним суд призначає ОСОБА_5 покарання у вигляді виправних робіт, а також не призначає додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, враховуючи те, що підсудний не судимий, під час дорожньо-транспортної пригоди був тверезим, за місцем роботи характеризується позитивно.

Суд не вважає за доцільне призначити підсудному покарання у вигляді штрафу з огляду на те, що він на протязі тривалого часу не вжив заходів щодо відшкодування потерпілій завданої шкоди в більшому розмірі і щодо відшкодування шкоди цивільному позивачеві ОСОБА_11 , а таке покарання як штраф негативно вплине на можливість відшкодування ним потерпілій та цивільному позивачеві шкоди.

З урахуванням того, що ОСОБА_5 вчинив злочин з необережності, не судимий, має постійне місце проживання та роботи, де характеризується виключно позитивно, суд приходить до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання і звільняє його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Потерпілою ОСОБА_7 і цивільним позивачем ОСОБА_9 заявлено цивільні позови, які декілька разів уточнювались (т. 1 а.п.50, 80, т. 2 а.п.152) і в остаточній редакції зводяться до наступного.

Потерпіла ОСОБА_11 вимагає від обвинуваченого відшкодування моральної шкоди у розмірі 195 тис. грн. Цивільний позивач ОСОБА_11 пред`явив цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 тис. грн. та матеріальної шкоди у розмірі 186 157 грн. 01 коп.

Суд вважає доведеним, що потерпілій ОСОБА_7 внаслідок вчинення злочину завдано моральної шкоди, тому що вона отримала розриву лівого ключично-акроміального з`єднання з підвивихом лівої ключиці, внаслідок чого тривалий час перебувала на лікуванні і не могла належним чином себе обслуговувати, був порушений звичний розпорядок її життя, що, безсумнівно, завдало їй моральної шкоди. Разом з тим, враховуючи те, що непоправних наслідків для потерпілої не настало, а вона частково обґрунтовує свої позовні вимоги і тривалим судовим розглядом, що не залежить від підсудного, а також тим, що під час дорожньо-транспортної пригоди їй завдано закриту черепно-мозкову травму, хоча підсудному ця обставина не інкримінована, суд вважає, що розмір цивільних вимог є надмірним та явно завищеним, а для компенсації завданої потерпілій моральної шкоди буде достатнім стягнення 15 тис. грн. і ця сума буде співрозмірна понесеним потерпілою моральним стражданням.

Розмір завданої цивільному позивачеві ОСОБА_11 шкоди внаслідок пошкодження його автомобіля «Мерседес-Бенц» підтверджено висновками проведеної судової товарознавчої експертизи (т.1 а.п.155-162), згідно з якими вартість відновлюваного ремонту автомобіля становить 169 921 грн.92 коп. Законом не передбачено зміну розміру відшкодування шкоди в залежності від подальшого зміни курсу валюти. Правила ч. 2 ст. 625 ЦК України в даному випадку не застосовуються, тому що у ОСОБА_5 не виникло грошового зобов`язання перед цивільним позивачем, тобто він на даний час не є боржником.

Заперечення сторони захисту на цивільний позов у частині відшкодування завданої шкоди суд вважає обґрунтованими частково з огляду на наступне.

Дата випуску двигуна (14.10.1998 р.) не є датою виготовлення автомобіля, тому експерт обґрунтовано вважав датою такого виготовлення 01.01.1999 р.

Експерт дійсно виходив із того, що автомобіль «Мерседес Бенц» до пошкодження був у технічно справному стані, хоча судом встановлено, що на автомобілі була несправна гальмова система. Експерт також не врахував ступінь фактичного пробігу автомобіля із-за непрацюючого електронного одометра, хоча автомобіль експлуатувався з 1999 року. Всі ці фактори негативно вплинули на визначення ринкової вартості автомобіля, яка згідно з висновками експертизи складає 118 367,6 грн.

Разом із тим, у висновку товарознавчої експертизи зазначено вартість відновлювального ремонту автомобіля, до якого входить вартість запасних частин та ремонтних робіт. Ця вартість становить 169 921 грн.92 коп., тому суд вважає, що вказана сума складає розмір завданої цивільному позивачеві шкоди. Автомобіль технічно не знищений, його ремонт технічно можливий, що обґрунтовано в експертному висновку.

Та обставина, що в протоколі огляду транспортного засобу (т.1 а.с.163) вказана менша кількість деталей, які підлягають заміні, ніж у висновку експертизи, не береться судом до уваги, тому що протокол огляду не замінює висновку експертизи, і, по-друге, в протоколі йдеться про найменування деталей, а у експертизі про найменування запасних частин, що не одне й те ж.

Суд також встановив, що в результаті злочину ОСОБА_9 завдано моральної шкоди тим, що був пошкоджений його автомобіль, яким він тривалий час не міг користуватись. З урахуванням того, що непоправних наслідків для власника пошкодженого транспортного засобу не настало, керуючись принципом розумності, суд вважає за можливе стягнути для компенсації завданої моральної шкоди 3000 грн.

Частина перша статті 1194 ЦК України передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
При розгляді кримінального провадження встановлено, що власник автомобіля «Шкода Фабіа» ОСОБА_10 застрахувала свою цивільну відповідальність, що підтверджується полісом № АС/9967643 ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» (т.1 а.п.68).

На даний час страхова компанія з урахуванням погодженої з ОСОБА_9 суми виплатила йому страхове відшкодування в розмірі 43 800 грн.

Вирішуючи питання про те, хто повинен відшкодовувати завдану потерпілій та цивільному позивачеві шкоду, суд виходить з наступного.
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Цей правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України № 6-2808цс від 20.01.2016 р.
Зважаючи на те, що потерпіла ОСОБА_7 та цивільний позивач ОСОБА_9 остаточно звернули вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди до підсудного, суд приходить до висновку про те, що саме підсудний ОСОБА_5 повинен відшкодовувати завдану моральну та матеріальну шкоду.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь цивільного позивача відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Такої заяви про повернення пошкоджених деталей автомобіля до суду не надходило.
З огляду на фактичні обставини справи суд приходить до висновку про те, що з підсудного ОСОБА_5 необхідно стягнути: на користь потерпілої ОСОБА_7 для відшкодування моральної шкоди 15 000 грн., на користь цивільного позивача ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. і на відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля - 126 121 грн.92 коп. (169921,92 43800).

Прокурор заявив позов про відшкодування шкоди у розмірі 2644 грн.46 коп. (т.1 а.п.14), але ця сума підсудним добровільно відшкодована під час судового розгляду , тому в задоволенні позову прокурора слід відмовити.

Підстав для обрання запобіжного заходу немає, речові докази в кримінальному провадженні потрібно залишити в розпорядженні користувачів. З засудженого необхідно стягнути документально підтверджені витрати на залучення експертів у розмірі 3320 грн. 48 коп.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді виправних робіт строком 6 (шість) місяців за місцем роботи з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків заробітку щомісячно без позбавлення права керування транспортними засобами.

У відповідності з положеннями ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.

Згідно з положеннями п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з засудженого ОСОБА_5 процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 3320 грн. 48 коп.

В задоволенні позову прокурора відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_7 і ОСОБА_9 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_7 15 000 грн., на користь ОСОБА_9 відшкодування моральної шкоди 3 000 грн. іна відшкодування матеріальної шкоди 126 121 грн.92 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Речові докази: легкові автомобілі «Шкода Фабіа» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 і «Мерседес Бенц» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 - залишити в розпорядженні власників.

Копію вироку вручити прокурору і підсудному негайно після проголошення. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси в установленому законодавством порядку на протязі 30 днів з дня проголошення вироку.

Головуючий: ОСОБА_1