Справа №579/1808/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/209/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 23 грудня 2016 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Добротове Кролевецького району Сумської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1. 30 червня 2006 року Кролевецьким районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі;

2. 07 липня 2016 року Кролевецьким районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.185, ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
До Апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 в якій він не погоджується з правовою кваліфікацією інкримінованого йому злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, просить змінити вказану кваліфікацію на ч. 2 ст. 185 КК України.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання:

за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі;

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, передбачених за даним вироком та вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 07 липня 2016 року, остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

В строк покарання ОСОБА_7 зараховано покарання, відбуте повністю за вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 07 липня 2016 року з 22 серпня 2016 року по 23 грудня 2016 року.

Строк відбуття покарання визначено рахувати з 22 серпня 2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з 13 вересня 2016 року по 23 грудня 2016 року включно з розрахунку один день попереднього увезення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 судом не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 910 грн. матеріальної шкоди та на користь ОСОБА_9 1 300 грн. матеріальної шкоди і 500 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1 065 грн. 14 коп. процесуальних витрат за проведення експертиз.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 визнаючи свою вину у вчиненому стверджує про не вірну кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, вважає за необхідне її змінити на ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки як в ході досудового розслідування так і в судовому засіданні він наголошував, що проникаючи через отвір огорожі на приватну територію він не мав жодного попередньо спланованого умислу на вчинення крадіжки, і в господарство зайшов виключно з цікавості. Доступ до будинку був доступним, він підійшов до нього та побачив сарай з покритим шифером дахом, і вже знаходячись там вирішив викрасти шифер. Оскільки, ділянка де знаходився сарай не огороджена, даного сараю зі сторони вулиці не видно, тому до жодного сховища він не проникав та не мав раніше сплановано умислу на вчинення крадіжки, і його дії потрібно кваліфікувати за ч. 2 а не за ч. 3 ст. 185 КК України.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на судові рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції, 14 червня 2015 року близько 21 години 50 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи біля магазину «Гастроном», розташованого в АДРЕСА_2 , таємно, шляхом вільного доступу, викрав належний ОСОБА_9 велосипед , вартістю 1406 грн., після чого з місця події зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на вказану суму.

Крім того, в кінці липня 2016 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 діючи повторно, таємно, через отвір в огорожі проник на територію нежилого домоволодіння ОСОБА_8 розташованого в с. Добротове, Кролевецького району Сумської області, перебуваючи в якому, шляхом вільного доступу, демонтував з покрівлі сараю 14 листів 8-ми хвильового шиферу, загальною вартістю 910 грн. після чого виніс їх з території домоволодіння чим вчинив крадіжку чужого майна. З місця злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд завдавши потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив перекваліфікувати інкримінований йому злочин з ч. 3 на ч. 2 ст. 185 КК України, думку прокурора ОСОБА_6 , яка не вбачала підстав для задоволення апеляційних вимог обвинуваченого, і просила оскаржуване рішення суду залишити без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції за поданою апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог закону.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обставини справи не оспорюються сторонами у випадку, коли обвинувачений повністю визнає свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор, потерпілий не висловлюють жодних заперечень проти встановлених обставин.

Неприпустимим є розгляд судом кримінального провадження за скороченою процедурою щодо особи, яка може неправильно зрозуміти відповідні обставини, чи щодо особи, яка не визнала свою вину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення ним злочинів передбачених ч. 1 ст. 185 КК України таємному викраденні чужого майна та за ч. 3 ст. 185 КК України - таємному викраденні чужого майна, вчиненого повторно з проникненням у сховище.

Судовий розгляд даного кримінального провадження судом першої інстанції проведено у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, з огляду на те, що за переконанням суду обвинувачений визнав свою вину в інкримінованих йому злочинах та не заперечував фактичних обставин справи.

Однак, як зазначав в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 та що було підтверджено в звукозапису судового засідання (а.с. 71) суд першої інстанції не взяв до уваги тих обставин, що обвинувачений хоч і визнав свою вину в інкримінованих йому злочинах, однак на початку судового засідання, а саме при з`ясуванні судом чи зрозуміло ОСОБА_7 суть пред`явленого йому обвинувачення, останній звертаючись до суду зауважив, що за ч. 3 ст. 185 КК України йому не зрозуміло в чому саме полягає проникнення у сховище, оскільки подвір`я, з якого він вчинив крадіжку, було після пожежі, практично все в ньому було зруйновано та на ньому знаходився лише один сарай. В процесі допиту, ОСОБА_7 суду пояснював, що спланованого умислу на вчинення крадіжки шиферу потерпілої ОСОБА_8 він не мав, виник він у нього після того, як побачив сарай з шиферним дахом. Тобто, обвинувачений фактично не визнав «проникнення», як кваліфікуючої ознаки ст.185 КК України.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в ході судового розгляду допустив порушення положень ст. 349 КПК України, оскільки аналізуючи весь хід судового засідання вбачається невпевненість обвинуваченого у розумінні ним такої кваліфікуючої ознаки як «проникнення до сховища» з чого слідує і фактична незгода останнього з пред`явленим обвинуваченням передбаченим ч. 3 ст. 185 КК України.

Не зважаючи на вказану обставину, відсутність в обвинуваченого захисника, суд не виніс на обговорення питання про зміну обсягу доказів, які будуть досліджуватись, щоб унеможливити завідому неповноту судового розгляду.

Зазначені порушення норм кримінального-процесуального закону України, колегія суддів вважає істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що є підставою для скасування вироку.

При цьому, колегія суддів зазначає, що оскільки судом першої інстанції не були досліджені фактичні обставини провадження, тому колегія суддів позбавлена можливості перевірити апеляційні доводи обвинуваченого щодо кваліфікації дій та прийняти рішення щодо законності та обґрунтованості прийнятого судом першої інстанції вироку відносно ОСОБА_7 .

Таким чином, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового судового розгляду суду необхідно суворо дотримуватись вимог КПК України, ретельно перевірити зібрані у справі докази та дати їм належну оцінку у рішенні, уникнувши у ньому протиріч та не дотримання вимог закону, тобто ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване судове рішення.

Що стосується запобіжного заходу, то як вбачається з матеріалів провадження в даному кримінальному провадження запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ні органом досудового розслідування ні судом не обрався, тому колегія суддів також не вбачає підстав при скасуванні вироку, обрати запобіжний захід обвинуваченому.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Кролевецького районного суду Сумської області від 23 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 не обирати.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.