Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/1108/17
Провадження № 1-в/644/177/17
Справа № 644/1108/17
1-в/644/177/17
УХВАЛА

Іменем України

02 березня 2017 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові спільне подання адміністрації Харківської виправної колонії (№ 43) та Спостережної комісії в Індустріальному районі м. Харкова про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у відношенні засудженого:

ОСОБА_4 , 1977 року народження, який відбуває покарання у Харківській виправній колонії (№ 43),

В С Т А Н О В И В :

Адміністрація Харківської виправної колонії (№ 43) та Спостережна комісія в Індустріальному районі м. Харкова звернулися до суду зі спільним поданням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_4 посилаючись на те, що під час відбування покарання засуджений характеризується позитивно, до праці ставиться добре, режим відбування покарання не порушував, має три заохочення, активно приймає участь у культурно-масових та фізкультурно-оздоровчих заходах, вину у вчинені злочину визнав.

В судове засідання представник установи виконання покарання і засуджений не прибули, про час та місце розгляду подання були повідомлені належним чином, звернулися до суду з заявами про розгляд подання у їх відсутність.

Прокурор проти задоволення покарання заперечував, оскільки вважав, що своєю поведінкою і ставленням до праці засуджений не довів, що він впевнено став на шлях виправлення, і що йому доцільно заміни невідбуту частини покарання у вигляді позбавлення волі саме на виправні роботи.

Вислухавши прокурора, вивчивши матеріали справи та особової справи засудженого, оцінивши надані докази, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного…

Судовим розглядом встановлено, що вироком апеляційного суду Харківської області від 12.08.2015 року ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

Початок строку відбування засудженим покарання 12 серпня 2015 року, кінець строку 12 серпня 2018 року.

Як вбачається з особової справи засудженого він має чотири не погашені судимості за вчинення виключно умисних, в тому числі і тяжких злочинів, і на теперішній час відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що свідчить про стійку тенденцію поведінки засудженого і систематичне вчинення ним тяжких злочинів.

На теперішній час з призначеного вироком суду покарання у вигляді 3 років позбавлення волі засуджений загалом відбув лише 1 рік 6 місяців і 18 днів позбавлення волі. Запропонований у поданні строк покарання, який підлягає заміні на більш м`який вид покарання, становить 1 рік 5 місяців 12 днів позбавлення волі.

Відповідно до положень ст. 82 КК України і Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання м`яким» головною умовою при прийнятті судом рішення про заміну невідбутої частини покарання на більш м`яким покарання є доведеність того, що засуджений добросовісною поведінкою і відношенням до праці довів ту обставину, що він впевнено став на шлях виправлення. При чому добросовісна поведінка - це не пасивна поведінка засудженого, який утримується від порушення режиму відбування покарання, а його активна участь в громадському житті, виконання громадських доручень, підвищення свого освітнього рівня і так далі, а добросовісне відношення до праці - це постійне виконання і перевиконання планів робіт, добросовісне відношення до дорученої роботи, підвищення кваліфікації, прояв ініціативи так далі.

В той же час, при вирішенні питання про те, чи довів засуджений своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці той факт, що він впевнено став на шлях виправлення, суд повинен виходити з аналізу усього процесу виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування їм покарання, а не за короткий період часу перед внесенням подання.

Вивчивши матеріали особової справи засудженого, суд встановив, що вони не містять належним чином оформлених документів, які можливо прийняти в якості доказів, що характеризують особу засудженого і підтверджують той факт, що він впевнено став на шлях виправлення.

Так, на аркуші 70 особової справи засудженого знаходиться характеристика на засудженого ОСОБА_4 , але дати її складання та затвердження відсутні, з заступником начальника колонії із соціально-виховної та психологічної роботи характеристика не узгоджена взагалі та ним не підписана.

На аркуші 84 особової справи засудженого знаходиться психологічна характеристика на засудженого ОСОБА_4 , але дата її складання також відсутня, і зазначена характеристика заступником начальника колонії із соціально-виховної та психологічної роботи не затверджена.

З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що він відбуває покарання у Харківській установі виконання покарання (№ 43) з 31 серпня 2015 року. За період відбування покарання засуджений працював лише 8 місяців з 18-ти, тому підстав вважати, що він добре ставиться до праці, суд не має (аркуші 34, 98 особової справи засудженого).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Проаналізувавши матеріали особової справи засудженого, суд дійшов висновку, що вони свідчать про те, що на теперішній час засуджений дійсно стає на шлях виправлення, але його поведінка і ставлення до праці ще не свідчать про можливість заміни невідбутої ним частини покарання у вигляді позбавлення волі саме на покарання у вигляді виправних робіт.

Суд звертає увагу адміністрація Харківської виправної колонії (№ 43) на ту обставину, що у поданні жодним чином не обґрунтована доцільність заміни засудженому невідбутої частини покарання саме на таке покарання як виправні роботи. Питання щодо можливості заміни невідбутої засудженим частини покарання на обмеження волі, адміністрацією колонії та спостережною радою не обговорювалося.

Оскільки запропонований у поданні вид покарання у вигляді виправних робіт передбачає звільнення засудженого з місць позбавлення волі, то суд вважає, що для його застосування поведінка засудженого і його ставлення до праці за час відбуття покарання у вигляді позбавлення волі повинні свідчити про майже повне виправлення засудженого і відсутність з його боку будь-якої загрози суспільству. Наявність у засудженого п`яти судимостей, в тому числі трьох за вчинення тяжких корисних злочинів і за вчинення злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів, і відбуття ним лише 19-ти місяців позбавлення волі за останньою судимістю, не дозволяють суду зробити висновок про відсутність з боки засудженого подальшої загрози для суспільства і можливість заміни не відбутої ним частини покарання на виправні роботи.

Відповідно до ст. 82 КК України, п. 3 ч. 1 ст. 537, ст. 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні спільного подання адміністрації Харківської виправної колонії (№ 43) та Спостережної комісії в Індустріальному районі м. Харкова про заміну засудженому ОСОБА_4 невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляцію до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом семи діб з дня проголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_1