Дата документу Справа № 314/3849/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/3849/13-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/432/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кірово Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який зареєстрований та до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілого ОСОБА_13 ,
ВСТАНОВИЛА:
обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також захисник-адвокат ОСОБА_12 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06 грудня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.4 ст.187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Застосований до ОСОБА_14 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Початок строку відбування покарання постановлено обчислювати з 11 березня 2013 рок. Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_14 термін його попереднього ув`язнення з 11 березня 2013 року по 26 серпня 2014 року, з 13 жовтня 2015 року і до набрання вироком законної сили, з розрахунку, визначеному у ч.5 ст.72 КК України;

ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст.187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ч.2 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскаціє всього майна, яке є його власністю; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Початок строку відбування покарання постановлено обчислювати з 01 травня 2013 рок. Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 термін його попереднього ув`язнення з 01 травня 2013 року по 26 серпня 2014 року, з 13 жовтня 2015 року і до набрання вироком законної сили, з розрахунку, визначеному у ч.5 ст.72 КК України;

ОСОБА_8 засуджено за ч.4 ст.187 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ч.2 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскаціє всього майна, яке є його власністю; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили. Початок строку відбування покарання постановлено обчислювати з 02 травня 2013 року Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_8 термін його попереднього ув`язнення з 02 травня 2013 року по 26 серпня 2014 року, з 13 жовтня 2015 року і до набрання вироком законної сили, з розрахунку, визначеному у ч.5 ст.72 КК України.

Арешт у даному кримінальному провадженні, який накладений ухвалою слідчого судді на майно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , скасований.

Позов ОСОБА_15 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди залишений без розгляду. Провадження у справі за позовами ТОВ «Перемога», ОСОБА_16 та ОСОБА_13 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення матеріальної шкоди закрито у зв`язку з відмовою позивачів від позовів.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції скасувати та призначити йому за ч.4 ст.187 КК України більш м`яке покарання, застосувати ст.ст.66, 69 КК України та його виправдати за ч.2 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину та недоведеністю його вини. В обґрунтування своїх вимог вказує на однобічність та неповноту судового розгляду, а також на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Також зазначає, що по даному кримінальному провадженню взагалі не проводилась судово-медична експертиза, яка б могла спростувати його причетність до вказаного злочину. Крім того вказує, що він не знав про існування колюче-ріжучих предметів у ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , не бачив як хто-небудь з-них наніс тілесні ушкодження потерпілому, про це він заявляв на всіх стадіях провадження. Зазначає, що потерпілий ОСОБА_13 постійно плутався у своїх свідченнях на допитах 13 березня 2013 року, 17 квітня 2013 року, 15 травня 2013 року, не впізнав його під час очної ставки. Також, на думку апелянта, обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки вказана в ньому сума викраденого не відповідає матеріалам кримінального провадження, вказівка про відсутність обставин, що пом`якшують його відповідальність, суперечить дійсності, оскільки він раніше не судимий, добровільно вказав місце знаходження речового доказу сейфу, що свідчить про сприяння слідству у встановленні істини по справі.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить перекваліфікувати його дії за ч.4 ст.187 КК України на іншу статтю та зменшити строк покарання. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що він не має жодного відношення до нападу на охоронця та нанесення йому тілесних ушкоджень, оскільки у цей час він зламував двері бухгалтерії. Також зазначає, що судом не було досліджено відеозапис слідчого експерименту з його участю від березня 2013 року, де він на місці показав як він пограбував ТОВ «Перемога». Крім того зазначає, що при призначенні покарання суд не врахував наявність на його утриманні хворої матеріали, яка є інвалідом 2 групи та потребує сторонньої допомоги, щиросерде його каяття та явку з повинною.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції в частині його засудження за ч.2 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, скасувати, а провадження по справі закрити; в частині його засудження за ч.4 ст.187 КК України, - змінити, та зменшити покарання, застосувавши ст.69 КК України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що дослідженим у судовому засіданні доказам, суд надав неналежну та суперечливу оцінку. Не звернув суд уваги на суперечливість та неузгодженість між умислом і діями обвинувачених, оскільки всі їх дії відносно потерпілого свідчать про те, що вони не бажали настання його смерті. Крім того зазначає, що при призначенні покарання суд невірно врахував обставини, що пом`якшують відповідальність, не прийняв до уваги те, що він раніше не судимий, свою вину у розбійному нападі визнав, неодноразово публічно просив пробачення у потерпілого, добровільно відшкодував збитки потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_15 ще на досудового слідстві, має позитивну характеристику, на утримані у нього знаходиться малолітня дитина.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_12 просить вищевказаний вирок суду відносно ОСОБА_8 , в частині його засудження за ч.2 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України скасувати та закрити провадження; в частині засудження ОСОБА_8 за ч.4 ст.187 КК України вирок змінити, застосувати положення ст.69 КК України та зменшити призначене покарання, виключивши конфіскацію майна. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що суд першої інстанції, хоча і послався на постанову Пленуму ВСУ №2 від 07 лютого 2003 року, проте зробив це вибірково, реалізуючи обвинувальний ухил та відійшовши від принципів верховенства права, презумпції невинуватості та об`єктивності у вигляді неупередженості суду. Так судом взагалі не встановлено хто саме і чим наніс потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження; не встановлено мотиву інкримінованого ОСОБА_8 злочину. Крім того апелянт зазначає, що під час досудового слідства та судового розгляду не здобуто жодних переконливих доказів, які б підтверджували вину в пред`явленому ОСОБА_8 обвинуваченні за ч.2 ст.115 КК України, і оцінка яких була б позбавлена обґрунтованих сумнівів щодо доведеності участі обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Також вказує на те, що суд, описуючи у вироку обставини злочину, які він визнав встановленими, одні і ті ж дії всіх трьох обвинувачених щодо потерпілого ОСОБА_13 в одному випадку кваліфікував як розбій, а в іншому випадку ті ж самі дії, але вже тільки ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , кваліфікував як замах на умисне вбивство потерпілого, при цьому взагалі не зазначив, в чому саме полягали дії обвинувачених щодо замаху на вбивство потерпілого, тобто не визначив його об`єктивну та суб`єктивну сторони. На думку апелянта, вина ОСОБА_8 за ч.2 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України не знайшла свого підтвердження під час судового слідства, а відтак його дії в повній мірі охоплюються ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, та іншої кваліфікації не містять. Крім того, при призначенні покарання суд не врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у розбійному нападі визнав, неодноразово публічно просив пробачення у потерпілого, що підтверджується добровільним відшкодуванням збитків потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_15 ще на досудовому слідстві, раніше не судимий, має позитивну характеристику та поганий стан здоров`я.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що вони 04 березня 2013 року приблизно о 19-00 год., діючи умисно та з корисливих мотивів, вступили між собою у злочинну домовленість, спрямовану на заволодіння грошовими коштами ТОВ «Перемога», яке розташоване за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с.Шевченкове, вул.Матросова, буд.1-А, із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я охоронця зазначеного підприємства ОСОБА_13 .

Згідно з досягнутою злочинною домовленістю, 04 березня 2013 року, приблизно о 20-30 год., ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на автомобілі марки «ВАЗ 21063», р/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_17 , прибули за вищевказаною адресою до ТОВ «Перемога».

Під час слідування до зазначеного товариства ОСОБА_6 визначив, що через те, що охоронець його знає в обличчя, до приміщення першими проникнуть ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які з використанням заздалегідь заготовлених ножів, тобто із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, здійснять напад на нього та, подолавши опір, зв`яжуть його за допомогою скотчу, також заздалегідь заготовленого. Після цього до приміщення має проникнути ОСОБА_6 та, діючи спільно із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , заволодіє сейфом з грошовими коштами ТОВ «Перемога».

Реалізовуючи свій злочинний намір, 04 березня 2013 року приблизно о 21-00 год., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою між собою та з ОСОБА_6 , згідно з досягнутою злочинною домовленістю, шляхом вільного доступу через незаперті двері незаконно проникли до приміщення ТОВ «Перемога», яке розташоване за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с.Шевченкове, вул.Матросова, буд.1-А, де із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, напали на ОСОБА_13 , а саме: заздалегідь заготовленими для здійснення нападу ножами, одночасно нанесли ними удари потерпілому, тим самим спричинили останньому легкі тілесні ушкодження, а також тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у момент заподіяння.

У той час ОСОБА_6 залишався біля приміщення ТОВ «Перемога» звідки спостерігав за навколишньою обстановкою та очікував доки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 здійснять напад на охоронця ОСОБА_13 , та, подолавши опір, зв`яжуть його, чим виконають усі обумовлені дії згідно заздалегідь досягнутою домовленістю.

Під час вчинення вказаного розбійного нападу 04 березня 2013 року приблизно 21-05 год., ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , перебуваючи у приміщенні ТОВ «Перемога», яке розташоване за вищевказаною адресою, виходячи за межі досягнутої ними з ОСОБА_6 злочинної домовленості спрямованої на розбій поєднаний із насильством небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_13 , діючи з корисливих мотивів, задля подолання опору потерпілого, за виниклою попередньою змовою між собою, з метою умисного вбивства ОСОБА_13 , із застосуванням наявних у них ножів одночасно нанесли ними удари потерпілому, тим самим спричинили останньому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у момент заподіяння.

Від спричинених тілесних ушкоджень ОСОБА_13 впав на підлогу, після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 разом нанесли йому декілька ударів ногами в область тулубу, спричинивши тим самим потерпілому ще й садна спини.

Надалі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 наявним у них скотчем та дротами, які вони винайшли на місці події, зв`язали потерпілому руки і ноги, чим позбавили ОСОБА_13 можливості рухатися, а коли потерпілий зімітував настання смерті, залишили його зв`язаним на підлозі кімнати, тим вони самим виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення свого злочинного наміру до кінця, але смерть ОСОБА_13 не настала з причин, які не залежали від їх волі, оскільки потерпілому була надана медична допомога.

Після скоєння замаху на вбивство ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , разом із ОСОБА_6 , якого вони не повідомили про дії, що вийшли за межі їх спільної домовленості, діючи згідно із заздалегідь досягнутої злочинною змовою, із корисливих мотивів, перебуваючи у приміщенні ТОВ «Перемога», заволоділи майном ОСОБА_13 , що знаходилося у кімнаті відпочинку охоронця, а саме: грошовими коштами у сумі 1000 гривен та мобільним телефоном «Нокіа», вартістю 400 гривень із сім-карткою оператору мобільного зв`язку «Київстар», яка не становить матеріальної цінності для потерпілого, на рахунку якого знаходилися грошові кошти у сумі 2 гривні, спричинивши йому матеріальну шкоду у загальному розмірі 1402 гривні, та крім цього, шляхом зламу дверей кімнати, де зберігався сейф, проникли до неї та заволоділи металевим сейфом, вартістю 1198 гривень, із грошовими коштами ТОВ «Перемога» у сумі 33 728 гривень, грошовими коштами ОСОБА_15 у сумі 3300 гривень, грошовими коштами ОСОБА_18 у сумі 15 000 гривень, та її золотою каблучкою 583 проби, вагою 3 грами, з янтарним каменем, вартістю 1000 гривень, чим завдали ТОВ «Перемога» матеріальну шкоду на загальну суму 34 926 гривень, потерпілій ОСОБА_15 на суму 3300 гривень, а потерпілій ОСОБА_18 на загальну суму 16 000 гривен, тим самим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 заволоділи чужим майном усього на загальну суму 55 628 гривень.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників, які підтримали всі апеляційні скарги; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг і вважала, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень при обставинах, вказаних у вищевказаному вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав частково та зазначив, що в кінці лютого 2013 року при зустрічі зі своїм знайомим ОСОБА_7 він йому розповів, що ТОВ «Перемога» заборгувало йому гроші. Після цього лише на початку березня 2013 року він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 попередньо зустрівшись близько 20-00 год., виїхали до ТОВ «Перемога», щоб забрати борг. При цьому обвинувачений тоді вперше і познайомився із ОСОБА_19 , який приятелював із ОСОБА_7 . У трьох вони домовились, що в разі, якщо на вулицю вийде охоронець, то вони його лише зв`яжуть. Для цього він завчасно прихопив скотч. На автомобілі «ВАЗ-2106», який він попередньо запозичив у свого знайомого ОСОБА_17 , вони приїхали близько 20-30 год. у с.Шевченкове, де і розташовувалась адміністративна будівля ТОВ «Перемога». Обвинувачений знав особисто охоронця ОСОБА_13 , тому, щоб останній його не впізнав, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мали вдвох його зв`язати. Спочатку вони вирішили це зробити на вулиці, для чого гриміли та вимикали зовнішнє світло проте, на це ніхто не відреагував. Тоді обвинувачені підійшли до вікна, в яке побачили, що охоронець спить, а телевізор залишився увімкненим. За його вказівкою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 увійшли до будівлі щоб зв`язати ОСОБА_13 , а він залишився чекати на вулиці. Через кілька хвилин він побачив у вікно, як до кімнати охоронця зайшли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , при цьому ОСОБА_13 почав кричати. В цей час він також зайшов до адміністративної будівлі і попрямував до кімнати бухгалтерії. Проте, двері виявились зачиненими. До нього приєднався ОСОБА_7 . У сусідній кімнаті обвинувачений побачив сокиру, якою почав виламувати двері до бухгалтерії. При цьому ОСОБА_7 був поряд, а ОСОБА_8 перебував у кімнаті охоронця, щоб останній не вийшов із неї. В решті потрапивши у кімнату бухгалтерії, він наказав ОСОБА_7 приєднатися до ОСОБА_8 , забезпечивши утримання ОСОБА_13 у приміщенні кімнати. Обвинувачений намагався знайти гроші, натомість їх у кімнаті бухгалтерії не виявилось, проте він побачив там сейф, який ударами ноги він зрушив з місця, після чого наказав ОСОБА_8 та ОСОБА_7 завантажити сейф до автомобіля, який він підігнав ближче до будівлі. Згодом вони утрьох вирушили до м.Запоріжжя, де вирішили відкрити сейф. Задля цього ОСОБА_7 зателефонував якомусь своєму знайомому та попросив скористатись його гаражем, під приводом ремонту автомобіля. Таким чином, вони опинились біля цього гаражу в м.Запоріжжі, який надав та відчинив вказаний знайомий ОСОБА_7 . В гаражі обвинувачений виявив лом та викрутки, якими намагався відчинити сейф, згодом йому це вдалось зробити ломом. У сейфі виявились якісь папери, близько 35 000 гривень, і золота каблучка з каменем. Викрадені гроші вони поділили між собою, а вказану каблучку ОСОБА_6 залишив собі. Також ОСОБА_6 зазначив, що ніхто із них ножів із собою не брав і майна потерпілого не викрадав.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у пред`явленому обвинуваченні теж визнав частково та зазначив, що в кінці лютого 2013 року він зустрів свого знайомого ОСОБА_6 , з яким він давно не бачився та вони обмінялись телефонними номерами. Після цього, на початку березня 2013 року, йому зателефонував ОСОБА_6 з проханням зустрітись. При цьому він перебував разом із своїм знайомим ОСОБА_8 , тому, домовившись попередньо про зустріч, вони утрьох зустрілись на пр.Металургів у м.Запоріжжі того ж дня, близько 18-00 19-00 години. ОСОБА_6 прибув на автомобілі «ВАЗ-2106» та розповів їм, що якась фермерська фірма не віддає йому заборговані гроші, хоча він знає, що вони на фірмі є, тому він попросив допомогти забрати цей борг. Також ОСОБА_6 повідомив, що на фірмі все відчинено, він просто зайде та забере свої гроші, а їх попросив, щоб вони постояли у коридорі та перешкодили виходу охоронця із його кімнати, бо той міг впізнати ОСОБА_6 . Таким чином вони утрьох виїхали із м.Запоріжжя, за кермом був ОСОБА_6 , та направилися до Вільнянського району Запорізької області. Зупинились вони у лісосмузі. Звідти вони утрьох пройшли до будівлі фермерського господарства. При цьому на вулиці нікого не було. Вони постояли, чекаючи, що хтось вийде, для чого кидали каміння у бочку та вимикали зовнішнє світло на стовпах, проте нічого не відбувалось. Після цього ОСОБА_8 у вікно побачив, що у кімнаті працює телевізор, а охоронець спить на ліжку та ні на що не реагує. Після цього вони утрьох зайшли до будівлі, при цьому ОСОБА_6 йшов останнім. Він та ОСОБА_8 встали у дверному отворі кімнати охоронця, а ОСОБА_6 пішов далі по коридору. Помітивши їх, охоронець почав підійматись, а він та ОСОБА_8 , в свою чергу, попрямували до нього. Між ними почалась бійка, під час якої вони намагались утримати охоронця та зв`язати його, для чого ОСОБА_6 завчасно видав ОСОБА_8 скотч. Захищаючись, охоронець вдарив його в обличчя, на що у відповідь він наніс йому пару ударів руками у верхню частину тіла. При цьому ОСОБА_8 також бив охоронця руками по тулубу та обличчю. У цей момент охоронець чинив потужній опір, а тому, щоб його заспокоїти, він вийняв будівельний ніж, що зберігався у кишені його робочої куртки, та наніс цим ножем, лезо якого виявилось оголеним на пару сантиметрів, два удари охоронцю у плече та стегно. Згодом він та ОСОБА_8 нахилили охоронця до підлоги та утримували на ній. В цей час він чув тріск ламання дверей із коридору. Руки охоронця вони зв`язали скотчем за спиною, при цьому біля носу охоронця він на підлозі побачив кров. Через кілька хвилин до кімнати увійшов ОСОБА_6 з якимось дротом та наказав їм йти до кабінету і винести із нього сейф. При цьому сам ОСОБА_6 залишився у кімнаті з охоронцем. У коридорі вони побачили, що двері до кабінету були зламані, всередині неї стояв сейф та він був вирваний із підлоги. Удвох вони потягли сейф до виходу із будівлі. ОСОБА_6 , в свою чергу, підігнав автомобіль ближче, і вони завантажили сейф та уїхали. По дорозі вони вирішували, що зробити із сейфом. Для цього він зателефонував своєму знайомому ОСОБА_20 , якого попросив пустити їх до гаражу під приводом ремонту автомобіля. ОСОБА_8 також брав участь у цьому, бо розмовляв телефоном із дружиною ОСОБА_20 щодо вказаного прохання. В решті в м.Запоріжжі вони зустрілись із ОСОБА_20 , який і відчинив їм свій гараж, проте у середині зберігався автомобіль «Москвич», тому їх автомобіль зупинився біля гаражу. ОСОБА_6 та ОСОБА_8 витягли сейф та занесли його до гаражу, а він відійшов у бік, де спілкувався із ОСОБА_20 . Хвилин через 5 його хтось покликав. Увійшовши до гаражу, він побачив відчинений сейф, а поряд купюри грошей, близько 34 000 35 000 гривень, які вони поділили на трьох. При цьому йому дісталось 11 000 гривень, а знайдену у сейфі золоту каблучку із каменем залишив собі ОСОБА_6 . Зламаний сейф вони залишили у гаражі, але згодом його на автомобілі забрав ОСОБА_8 і пояснив, що викинув з мосту у р.Дніпро.

Обвинувачений ОСОБА_8 також свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав частково та зазначив, що 04 березня 2013 року він перебував у кампанії свого знайомого ОСОБА_7 у м.Запоріжжі. Тоді ОСОБА_7 зателефонував знайомий ОСОБА_6 , який попросив зустрітись. Згодом вони підійшли на пр.Металургів, куди близько 19-00 20-00 годині під`їхав ОСОБА_6 на автомобілі «ВАЗ-2106», з яким він раніше знайомий не був. Під час зустрічі ОСОБА_6 повідомив їм, що якийсь підприємець йому винен гроші, проте не віддає борг, тому попросив допомогти йому у цьому, у відповідь на що він їм віддячить. Для цього вони мали лише притримати охоронця, поки ОСОБА_6 буде забирати свої гроші. З цією метою вони на автомобілі під керуванням ОСОБА_6 вирушили у Вільнянський район Запорізької області, де зупинились біля якоїсь лісосмуги. Вже настав темний час доби. Вони підійшли до будівлі, а ОСОБА_6 під`їхав автомобілем ще ближче. Згодом він став вимикати зовнішнє освітлення на стовпах. Та крім того, вони кидали каміння у бочку, намагаючись змусити охоронця вийти на вулицю, де вони планували його притримати. Натомість нічого не відбувалось, з будівлі ніхто не виходив. Згодом ОСОБА_6 подивився у вікно та сказав, що охоронець спить та передав скотч для того, щоб вони зв`язали охоронця. З цією метою вони увійшли до будівлі, при цьому ОСОБА_6 йшов останнім. Він та ОСОБА_7 направились до кімнати охоронця. ОСОБА_7 став трохи попереду у дверному отворі. Згодом вони увійшли у кімнату, а охоронець намагався піднятись з ліжка. Він та ОСОБА_7 притиснули його і намагались зв`язати охоронцю руки скотчем, натомість останній вирвався, відштовхнувши його та відійшов до стіни навпроти. Вони намагались схопити його за руки, проте він розмахував руками та лаявся. Почалась бійка, під час якої він наніс охоронцю 1 чи 2 удари кулаком лівої руки у голову. Після чого знову намагався схопити його за руку, а в цей час ОСОБА_7 також бився з охоронцем, але як саме він не помічав, бо намагався повалити охоронця, утримуючи його руку. В решті їм вдалось схопити охоронця за руки та повалити його на підлогу, де вони зв`язали йому руки скотчем. Після цього до кімнати зайшов ОСОБА_6 та наказав їм винести сейф. Він вибіг на вулицю, щоб перевірити чи є сторонні особи, які б могли їм завадити. Повернувшись, пройшов далі по коридору, де у кабінеті, двері якого вже були відчинені, він побачив сейф. В цій же кімнаті перебували й інші ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . Разом із ОСОБА_7 він став витягувати сейф на вулицю, а ОСОБА_6 підігнав автомобіль ближче до будівлі. Згодом вони завантажили сейф, з яким утрьох поїхали на автомобілі геть. По дорозі ОСОБА_7 телефонував знайомому ОСОБА_21 та його цивільній дружині ОСОБА_22 , щоб домовитись про гараж, де вони планували відкрити сейф. В решті вони всі зустрілись з ОСОБА_21 у гаражному кооперативі, їм відчинили гараж, а він та ОСОБА_6 занесли до нього сейф. В подальшому ОСОБА_6 намагався відкрити сейф ломом, а він при цьому його утримував ногами. Після того як вони відкрили сейф, у ньому виявили якісь папери, близько 30 000 гривень, та каблучку із металу жовтого кольору із каменем. Гроші вони поділили на трьох, з яких йому дісталось 10 500 гривень. Вказану каблучку лишив собі ОСОБА_6 . Крім того, 1 000 гривень була сплачена ОСОБА_21 за те, що він надав їм гараж. Згодом через пару днів він вивіз сейф із гаражу та викинув.

Проте, суд обґрунтовано вказав у вироку, що вина ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчинені інкримінованих їм кримінальних правопорушень повністю підтверджується наданими у судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та іншими доказами, які узгоджуються між собою.

Так, потерпілий ОСОБА_13 у судовому засіданні зазначив, що 04 березня 2013 року близько 08-00 год. він заступив на чергування в якості сторожа приміщення ТОВ «Перемога», що розташоване у с.Шевченкове по вул.Матросова, 1-а. У складі названого приміщення знаходилася й службова кімната для співробітників охорони. Близько 21-00 години того ж дня він перебував у вказаній кімнаті, де дивився телевізор, коли почув тупіт у коридорі. При цьому вхідні двері самого приміщення ТОВ «Перемога» він ще не зачиняв. Щоб дізнатися що відбувається, він піднявся з ліжка та рушив на вихід. Але вхідні двері кімнати в цей час відчинилися і у дверному отворі потерпілий побачив двох чоловіків, одним з яких виявився ОСОБА_7 , як стало згодом йому відомо. Хтось з чоловіків вигукнув: «Лежати!» та вони збили його з ніг, у зв`язку з чим він знову опинився на ліжку, де його поклали поперек та завели руки за спину. При цьому ОСОБА_7 знаходився зліва від нього та утримував йому руки. З іншого боку, де знаходився другий нападник, потерпілий відчув колючі удари у правий бік. Він зрозумів, що його намагаються зарізати, тому спробував підійнятися та вивільнити свої руки. Вже стоячи, він відштовхнув від себе обох нападників, які при цьому щось тримали у руках, хоча що саме, він не розгледів. Захищаючись, він відійшов до стіни, але двоє нападників рушили на нього: ОСОБА_7 наближався зліва, а інший чоловік з правого боку. Він вирішив битися, тому вдарив ОСОБА_7 кулаком у голову, але його почав чимось бити інший нападник, що був праворуч. Той наніс йому декілька колючих ударів у живіт, а ОСОБА_7 вдарив його декілька разів також чимось колючим. Він отримав поранення, зокрема: у шию, у бік, у передню частину живота та у ліву частину грудної клітки. Після цього він відчув, що з його легені чутно хрип і зрозумів, що був серйозно поранений. Він ступив уперед та впав на живіт, бо вирішив не чинити опір, злякавшись, що його доб`ють. Але нападники продовжили наносити йому удари ще й ногами, зокрема, удвох били по тулубу. Потім його руки нападники зв`язали дротом у нього над головою, а після цього зв`язали ще й ноги. На голову накинули якусь ганчірку, закривши йому обличчя. В якийсь час він, лежачи на підлозі, почав рухатися, але хтось із нападників, що лишився з ним поряд, приставив до його голови щось тверде та наказав, щоб він лежав спокійно, погрожуючи в іншому випадку вбити його. Злякавшись, він вирішив зімітувати настання смерті, тому почав хрипіти. При цьому він чув тупіт декількох людей та злам дверей до бухгалтерії, де зберігався сейф. Це відбувалося близько 5-7 хвилин. Коли все стихло, він зробив спробу вивільнитися, але зміг лише розв`язати руки - ноги вивільнити вже не вистачило сил. Так він пролежав до самого ранку, придавлюючи рану на грудях руками та перебуваючи у свідомості. Вранці наступного дня, близько 08-00 год., його пораненого знайшов сторож ОСОБА_25 , який і викликав швидку допомогу та адміністрацію ТОВ «Перемога». В результаті нападу він позбавився свого майна - 1 000 гривень, що знаходилися у кишені його куртки, що висіла у службовій кімнаті для охорони, та мобільного телефону «NOKIA», вартістю 400 гривень, що лишався на столі вказаної кімнати.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні зазначив, що він раніше був знайомий з ОСОБА_6 08 березня 2013 року у день до нього завітав ОСОБА_6 та попросив скористатися його автомобілем «ВАЗ-2106», темно синього кольору, д/н НОМЕР_1 , пославшись на те, що йому треба відвезти якогось родича у гості до батька, який пообіцяв надати потрібні для повернення певного боргу гроші. Погодившись, він надав ОСОБА_6 вказаний автомобіль у користування до 19-00 годин вечора. Проте обвинувачений повернувся на автомобілі лише пізно увечері, вже після 21-00 години. ОСОБА_6 , повернувши його автомобіль, передав ОСОБА_17 і 4 000 гривень, які вони разом заборгували ще у 2012 році одному знайомому. При цьому ОСОБА_6 пояснив, що гроші йому були надані батьком. Салон автомобіля він не оглядав, але наступного дня його син повідомив, що задні сидіння були забруднені травою.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні зазначив, що він раніше був знайомий із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Вони товаришували. У 2013 році весною увечері, вже після 21-00 год., йому на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_7 з ОСОБА_8 , які попросили відчинити гараж, бо у них зламався автомобіль. У його дружини ОСОБА_27 дійсно був гараж у кооперативі «Ветеран» по вул.Верхній в м.Запоріжжі. І хоча дружина заперечувала, він, взявши із дому ключі, направився до гаража, погодившись допомогти ОСОБА_7 . Згодом вони прибули до гаражного кооперативу, де біля в`їзду стояв автомобіль «Жигулі», темного кольору, за кермом якого, як стало потім відомо, перебував ОСОБА_6 , а поряд стояв ОСОБА_8 . Рушивши на територію кооперативу, вони прибули до гаражу, який свідок і відчинив. Він неподалік розмовляв із ОСОБА_7 , а автомобіль, що мали ремонтувати, стояв поряд з гаражем. При цьому минуло близько 15-20 хвилин, але він не звертав тоді уваги ні на автомобіль, ні на гараж. Згодом він разом із ОСОБА_7 зайшли до гаражу, де побачив, як ОСОБА_8 та ОСОБА_6 намагаються відкрити якийсь металевий ящик. Як він потрапив у гараж, він не бачив, але до їх приїзду цього ящика там не було. Вони зламали дверцята ящика за допомогою лому та викрутки. ОСОБА_8 та ОСОБА_6 дістали з нього якісь папери, гроші у гривнях та якусь ювелірну прикрасу із золота. ОСОБА_8 порахував добуті гроші, після чого їх поділили. При цьому ювелірну прикрасу забрав собі ОСОБА_6 , а йому видали близько 1 000 гривень, за те, що він дозволив скористатися його гаражем. При цьому металевий ящик попросили залишити у гаражі, пообіцявши наступного дня забрати його, що і відбулося, але не наступного дня, а лише через два дні.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні зазначила, що вона раніше знала ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , але відносини з ними не підтримувала. У 2013 році вона з чоловіком - ОСОБА_23 була вдома і вони вже лягли спати, коли близько 22-00 години чоловікові подзвонили. Як в подальшому їй стало відомо, ОСОБА_8 просив пустити його та ОСОБА_7 до гаражу, щоб поміняти колесо на їх автомобілі. У неї дійсно був гараж в кооперативі «Ветеран» по вул.Верхній, 8 в м.Запоріжжі, ключі від якого вільно висіли у коридорі квартири. Вона була проти цього прохання, але її чоловік пішов із квартири, а повернувся коли вона вже спала, нічого їй не розповідаючи.

Свідок ОСОБА_25 у судовому засіданні зазначив, що він працював охоронцем у ТОВ «Перемога». У той день він мав заступити на службу, тому близько 08-00 години приїхав на роботу, щоб змінити ОСОБА_13 . При цьому він помітив, що зовнішнє нічне освітлення будівлі не було відключено, вхідні двері заперті не були, а двері до бухгалтерії виявилися зламаними. Зайшовши до кімнати для охорони, свідок побачив потерпілого, що лежав посередині на підлозі у крові, неподалік від ліжка. При цьому ноги ОСОБА_13 були зв`язані електродротом, а до свого живота він притискував подушку. Свідок вивільнив потерпілого, намочивши ганчірку водою, обтер обличчя і губи ОСОБА_13 , та останній розповів йому, що двоє чоловіків скоїли на нього напад. Свідок при цьому помітив, що у кімнаті для охорони дріт телефону був вирваний із гнізда, а на вулиці, зовні будівлі, знаходився розбитий портативний ліхтар, який зазвичай зберігався у приміщенні охорони. Він зателефонував бригадиру підприємства ОСОБА_28 , повідомивши про вказану подію. Згодом приїхав директор ТОВ «Перемога» ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та співробітник сільської ради ОСОБА_26 . Була викликана міліція, потерпілого госпіталізовано. Також ОСОБА_25 зазначив, що напередодні охоронці підприємства дійсно отримували заробітну плату.

Свідок ОСОБА_26 у судовому засіданні зазначила, що знає ОСОБА_31 , оскільки той є сином директора ТОВ «Перемога». Вранці, у березні 2013 року, їй подзвонив ОСОБА_32 та розповів про напад та поранення сторожа ТОВ «Перемога» ОСОБА_13 . Вона разом зі своїм з чоловіком ОСОБА_33 близько 08-30 годин приїхала до будівлі ТОВ «Перемога», де ще лишався весь у крові поранений ОСОБА_13 , який лежав на підлозі, стискаючи подушку. Директор ТОВ «Перемога» ОСОБА_34 викликав йому швидку допомогу, а вона зателефонувала до міліції. Згодом ОСОБА_13 було госпіталізовано. Також ОСОБА_26 зазначила, що двері до бухгалтерії виявилися зламаними, а телефонний дріт у кабінеті було вирвано.

Показання допитаних під час розгляду справи судом першої інстанції потерпілого і свідків повністю узгоджуються між собою та із дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами у справі, а саме відомостями, що містяться у:

- висновку судово-медичної експертизи №44 від 18 квітня 2013 року, згідно з яким ОСОБА_13 було нанесено вісім колюче-ріжучих та різаних поранень, які локалізувались на шиї, в області правої половини передньо-бокової поверхні грудної клітки по окологрудинній лінії в області реберної дуги, у проекції восьмого міжреберного проміжку по передній підпахвовій лінії, у межах шкіряних покровів у області лівої половини передньо-бокової поверхні грудної клітки по передній підпахвовій лінії на межі з областю підпахвової ямки, в області верхньої частини живота праворуч та нижньої частини живота. Крім вищевказаних поранень у ОСОБА_13 малися ушкодження у вигляді саден спини, які виникли від травматичного впливу тупих предметів чи при травматичному впливі о тупі предмети та які знаходяться у області, де малоймовірно спричинити їх власною рукою. Всі ушкодження спричинені у короткий проміжок часу, з достатньою силою для можливості їх виникнення (т.4 а.п.150);

- висновку судово-медичної експертизи №218 від 22 травня 2013 року, згідно з яким, на наданих предметах одягу (кофті, сорочі та майці) потерпілого ОСОБА_13 виявлені колото-різані ушкодження, морфологічні характеристики яких свідчать про те, що вони спричинені плоским односторонньо гострим колюче-ріжучим предметом, яким міг бути клинок ножа, що має обушок та лезо, найбільша ширина занурившої частини якого склала близько 13-20 мм; результати експериментально-порівнюючого дослідження не виключають можливість спричинення ушкоджень на светрі, сорочці та майці потерпілого ОСОБА_13 клинками ножів, наданих на експертизу, а саме: розкладного ножу, що 01 травня 2013 року був виявлений та вилучений у ОСОБА_7 під час особистого обшуку останнього, та два ножі, які 05 березня 2013 року були виявлені та вилучені зі столів кімнати № 1 адміністративної будівлі ТОВ «Перемога» під час огляду місця події (т.4 а.п.166);

- протоколі слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_13 від 17 квітня 2013 року, згідно з яким, останній пояснив, де саме та за яких обставин було скоєно на нього напад 04 березня 2013 року (т.4 а.п.59);

- висновку судово-медичної експертизи №71 від 17 червня 2013 року, згідно з яким, тілесні ушкодження ОСОБА_13 , встановлені при проведенні судово-медичної експертизи, могли бути завдані при обставинах та умовах, вказаних потерпілим під час слідчого експерименту з його участю від 17 квітня 2013 року (т.4 а.п.154);

- протоколі огляду місця події від 05 березня 2013 року, з якого вбачається, що під час огляду території ТОВ «Перемога» було виявлено: пошкодження дверей до бухгалтерії товариства, наявність у кімнаті фрагментів дроту (від факсу), скотчу, слідів знаряддя зламу з вхідних дверей кімнати, на вирізі лінолеуму з підлоги кімнати, частина електричного ліхтаря, змив речовини бурого кольору з підлоги кімнати, тощо (т.4 а.п.1);

- протоколі слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 від 03 травня 2014 року, згідно з яким, останній пояснив, де саме та за яких обставин було скоєно напад на охоронця ТОВ «Перемога» (т.4 а.п.122);

- протоколі слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 від 03 травня 2014 року, згідно з яким, останній пояснив, де саме та за яких обставин було скоєно напад на охоронця ТОВ «Перемога» (т.4 а.п.74).

Перелік викраденого та сума заподіяних потерпілим збитків підтверджується доказами, зазначеними у вироку, дослідженим судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вищевказані та інші зазначені в оскаржуваному вироку докази, у своїй сукупності підтверджують факт вчинення обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 інкримінованих їм кримінальних правопорушень, в т.ч. вказують на наявність у ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ще й умислу на вбивство ОСОБА_13 .

Про наявність у останніх умислу на вбивство потерпілого свідчать: механізм та локалізація тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому, знаряддя та обстановка злочину.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у вироку, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , завдавши потерпілому ОСОБА_13 8 поранень, кілька з яких виявилися проникаючими колото-різаними ранами, що були спричинені в області життєво важливих органів грудної клітки та живота, не могли не розуміти тяжкі наслідки своїх дій, усвідомлювали свою фізичну перевагу над потерпілим, силу і локалізацію нанесених за короткий проміжок часу та з різних боків ударів.

Всі ці обставини у сукупності вказують на те, що обвинувачені усвідомлювали суспільно-небезпечний характер своїх дій та мали прямий умисел на вбивство потерпілого, однак смерть останнього не настала через незалежні від них причини, оскільки потерпілий вивільнив зв`язані руки та вживав заходи до зупинення кровотечі, а в подальшому йому була надана медична допомога, що підтверджено в т.ч. показаннями свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_25 .

Доводи обвинувачених про те, що вони клали під голову потерпілому подушку та накривали його ковдрою, що, з їх слів, вказує на відсутність в них умислу на вбивство останнього, спростовуються вищевказаними доказами, в т.ч. показаннями потерпілого, який при апеляційному розгляді вказані обвинуваченими обставини не підтвердив, зазначивши, що жоден з нападників не клав йому під голову подушку та не накривав ковдрою. Більш того, згідно з показаннями потерпілого, свої злочинні дії щодо нього обвинувачені припинили лише коли він імітував смерть, що також є беззаперечним свідченням того, що умисел ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був направлений на вбивство потерпілого.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 щодо однобічності та неповноти судового розгляду, а також обвинуваченого ОСОБА_7 щодо надання судом неналежної та суперечливої оцінки матеріалам провадження, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді, оскільки, як свідчать зазначені матеріали, суд вирішив всі клопотання учасників провадження, дослідив всі надані сторонами докази, перевірив всі доводи сторони захисту та надав на них відповідь у вироку, належним чином вмотивувавши свої висновки.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про те, що він не знав про існування колюче-ріжучих предметів у ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , та не бачив як хто-небудь з-них наніс тілесні ушкодження потерпілому, спростовуються доказами, що містяться в матеріалах провадження, досліджених судом.

Зокрема, з показань потерпілого ОСОБА_13 вбачається, що у той момент коли обвинувачені утримували йому руки, а він лежав на ліжку, зліва від нього заходився ОСОБА_7 , а з права ОСОБА_8 . З правого боку він відчув колючі удари у правий бік і зрозумів, що його намагаються зарізати, тому спробував підійнятися та вивільнити свої руки. Вже стоячи, він відійшов до стіни, але двоє нападників рушили на нього: ОСОБА_7 наближався зліва, а ОСОБА_8 з правого боку. Він вдарив ОСОБА_7 кулаком у голову, але його почав чимось бити ОСОБА_8 . Наніс йому декілька колючих ударів у живіт, а ОСОБА_7 вдарив його декілька разів також чимось колючим. Він отримав поранення, зокрема: у шию, у бік, у передню частину живота та у ліву частину грудної клітки.

Локалізація та кількість тілесних ушкоджень, на які вказував потерпілий у своїх показаннях, повністю підтверджується висновком судово-медичної експертизи №44 від 18 квітня 2013 року.

Вказані докази спростовують і доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_12 про те, що судом не встановлено хто саме і чим наніс потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження.

Об`єктивних даних, які б давали підстави сумніватися у правдивості показань потерпілого ОСОБА_13 , в матеріалах провадження немає. Показання потерпілого повністю узгоджуються з іншими доказами у справі.

Судом перевірені належним чином та спростовані у вироку і доводи сторони захисту щодо неузгодженості та суперечності показань потерпілого ОСОБА_35 , наданими суду та під час слідчого експерименту 17 квітня 2013 року.

Так, у судовому засіданні ОСОБА_13 підтвердив суду надані ним під час вказаного експерименту показань, мотивуючи виявлені розбіжності значним проміжком часу, що минув з моменту вчиненого на нього нападу, крім того, зазначив, що на початку йому було соромно розповідати про імітацію смерті.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав правильну оцінку дослідженим доказам і дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони є належними, допустимими і достатніми, та у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, а також спростовують доводи останніх, заявлені на свій захист.

Дії обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 судом вірно кваліфіковані за ч.4 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у інше приміщення, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; а обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ще і за ч.2 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі про те, що його дії слід кваліфікувати як грабіж, оскільки до нападу на потерпілого та заподіянню останньому тілесних ушкоджень він відношення не має, на думку колегії суддів, є необґрунтованими та суперечать фактичним обставинам, встановленим судом.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено та зазначено у вироку, що ініціатором розбійного нападу був саме ОСОБА_6 . Згідно з розподіленими ролями, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , маючи при собі заздалегідь заготовлені ножі та скотч, який їм дав ОСОБА_6 , першими зайшли до приміщення, напали на потерпілого та застосували до останнього насильство, що є небезпечним для його життя і здоров`я, подолавши таким чином його опір, тобто кожний співучасник, згідно з розподіленими функціями, мав виконувати певну роль для досягнення обумовленого результату.

Вказані обставини підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів, вказаних вище.

Аналіз досліджених доказів дає підстави для висновку, що ОСОБА_6 не міг не усвідомлювати можливі тяжкі для потерпілого наслідки таких їх спільних дій.

Таким чином, розглядаючи провадження в межах висунутого обвинувачення, суд першої інстанції правильно кваліфікував дії всіх обвинувачених, в т.ч. ОСОБА_6 .

Покарання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України. При цьому суд обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які Законом віднесені до категорії особливо тяжких, фактичні обставини вчиненого, зокрема, наслідки злочинів спричинення тяжких тілесних ушкоджень людині та протиправне позбавлення потерпілих належного їм майна, особи обвинувачених, які раніше не судимі ( ОСОБА_6 в силу ст.89 КК України), не працевлаштовані, характеризуються позитивно, при цьому ОСОБА_8 страждає на ряд хронічних захворювань, а на утриманні ОСОБА_7 перебуває малолітня дитина.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 , суд визнав активне сприяння розкриттю злочину. Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд визнав добровільне відшкодування завданих ОСОБА_13 та ОСОБА_15 збитків, спричинених злочином. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, фактичних обставин кримінального провадження, характеру вчинених правопорушень, які становлять підвищену суспільну небезпеку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у межах санкції ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років, з конфіскацією всього майна, яка є його власністю, а ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у межах санкцій ч.4 ст.187, ч.2 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, з остаточним визначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, з конфіскацією всього майна, яка є власністю обвинувачених.

Обставини, на які посилаються апелянти, фактично були враховані судом при призначенні покарання.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , а також захисника-адвоката ОСОБА_12 , є безпідставними та правильність вищевказаних висновків суду не спростовують.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , та захисника-адвоката ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06 грудня 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст.187, ч.2 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_8 засуджено за ч.4 ст.187, ч.2 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк, однак з моменту вручення їм копії даної ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4