ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 29 травня 2017 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

За вироком Волноваського районного суду Донецької області від 29 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 29 травня 2017 року, визнано винуватим та засуджено
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Волноваха, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Волноваського районного суду Донецької області від 10 жовтня 2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин, та 13 січня 2017 року знятого з обліку Волноваського РВ КВІ у зв`язку з відбуттям покарання,

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, та зараховано у вказаний строк повністю відбуте покарання, призначене за вироком Волноваського районного суду Донецької області від 10 жовтня 2016 року.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених відповідними пунктами ст. 76 КК України.

Цим же вироком місцевого суду було засуджено ОСОБА_5 , судові рішення щодо якої у касаційному порядку не оскаржуються.

За вироком місцевого суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 09 вересня 2016 року о 19:30 год., діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 та особою, матеріали судового провадження щодо якої виділені в окреме провадження, прийшовши до домоволодіння АДРЕСА_2 , та перелізши через паркан, який огороджував зазначене подвір`я, діючи повторно, викрав належне ОСОБА_6 майно на загальну суму 500 грн.

У касаційній скарзі прокурор зазначає про незаконність ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_4 , просить суд касаційної інстанції скасувати дане судове рішення у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушення вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своєї позиції вказує на те, що, на його думку, суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про неправильне застосування судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання положень ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України. Також вважає, що суд безпідставно при призначенні ОСОБА_4 покарання не застосував рекомендації, викладені у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Перевіривши касаційну скаргу, долучену до неї копію оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Прокурором не оскаржуються доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненому злочині, кваліфікація дій останнього за ч. 2 ст. 185 КК України.
Твердження прокурора, наведені у касаційній скарзі, про неналежну перевірку апеляційним судом доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильності застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_4 покарання за правилами ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України є голослівними.
Як убачається з копії оскаржуваної ухвали, суд належним чином перевірив доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність вироку місцевого суду у частині призначеного ОСОБА_4 покарання, які аналогічні доводам касаційної скарги, та визнав їх необґрунтованими, детально мотивувавши свої рішення.
Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що з матеріалів кримінального провадження видно, що ОСОБА_4 злочин, за який його засуджено вироком від 29 березня 2017 року, вчинив 09 вересня 2016 року, тобто до ухвалення вироку Волноваським районним судом Донецької області від 10 жовтня 2016 року, за яким його було засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин. При цьому, на час ухвалення 10 жовтня 2016 року вироку Волноваським районним судом Донецької області вказане покарання у виді громадських робіт ОСОБА_4 відбув повністю, з огляду на що 13 січня 2017 року був знятий з обліку Волноваського РВ КВІ.
Також суд в ухвалі наголосив на тому, що згідно з ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими частинами 1-3 ст. 70 КК України, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання відбуте повністю або частково за попереднім вироком за правилами, передбаченими ст. 72 КК України.
Суд апеляційної інстанції зазначив про те, що оскільки ОСОБА_4 злочин, за який його засуджено вироком від 29 березня 2017 року, вчинив 09 вересня 2016 року, тобто до ухвалення вироку Волноваського районного суду Донецької області від 10 жовтня 2016 року, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 остаточного покарання правильно застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України та призначив покарання за сукупністю злочинів, й в порядку ст. 72 КК України, зарахував у строк покарання у виді позбавлення волі, покарання, повністю відбуте ОСОБА_4 , призначене йому за вироком Волноваського районного суду Донецької області від 10 жовтня 2016 року.
Окрім того, як видно з ухвали, суд апеляційної інстанції зазначив про те, що оскільки на час ухвалення вироку Волноваського районного суду Донецької області від 29 березня 2017 року ОСОБА_4 вже повністю відбув покарання у виді громадських робіт, призначене йому за вироком Волноваського районного суду Донецької області від 10 жовтня 2016 року, тому доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність застосування при призначенні ОСОБА_4 остаточного покарання рекомендацій, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» в даному випадку є недоцільними. При цьому, колегія суддів наголосила на тому, що застосування вищезазначеного правового положення стосується випадків, коли особі належить відбувати обидва покарання, одне з випробуванням, а друге реально.
Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з вищевказаними висновками суду апеляційної інстанції та вважає їх правильними, а доводи касаційної скарги прокурора про неналежну перевірку доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо незаконності вироку місцевого суду у частині призначення ОСОБА_4 покарання необґрунтованими. Таким чином, доводи скарги прокурора про неправильне застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданої копії судового рішення вбачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 29 травня 2017 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3