У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_6,
суддів ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 вересня 2016 року щодо ОСОБА_5 Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

Апеляційний суд Одеської області вироком від 20 грудня 2005 року засудив ОСОБА_5 за: статтею 257 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; пунктами «а», «в», «г»,«е», «ж», «з», «і» статті 17-93 КК 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; частиною другою статті 86 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; частиною третьою статті 142 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; частиною третьою статті 215-3 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років; пунктами «а», «і», «з» статті 93 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; частиною п'ятою статті 185 КК 2001 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі статті 70 КК 2001 року ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Верховний Суд України ухвалою від 30 жовтня 2007 року зазначений вирок змінив: виключив із вироку засудження ОСОБА_5 за частиною третьою статті 215-3 КК 1960 року та частиною п'ятою статті 185 КК 2001 року.

Ухвалено вважати ОСОБА_5 засудженим за сукупністю злочинів передбачених статтею 257 КК, частиною першої статті 263 КК 2001року, пунктами «а», «в», «г», «е», «ж», «з», «і» статті 17-93 КК, пунктами «а», «і», «з» статті 93 КК, частиною другою статті 86 КК, частиною третьою статті 142 КК 1960 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому.

Вінницький міський суд Вінницької області ухвалою від 4 квітня 2016 року відмовив в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення змін до Кримінального Кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув'язнення у строк покарання».

Апеляційний суд Вінницької області ухвалою колегії суддів від 7 червня 2016 року ухвалу міського суду залишив без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 без задоволення.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах від 5 вересня 2016 року відмовив у відкритті провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 на зазначені рішення судів нижчих інстанцій на підставі пункту 1 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

У заяві захисник ОСОБА_4 порушує питання про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 вересня 2016 року на підставі пункту 2 частини першої статті 445 КПК у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 вересня 2016 року, а справу направити на новий касаційний розгляд зі стадії вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Захисник вважає, що в межах заявлених ним в інтересах засудженої особи вимог, наявні дані про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 428 КПК.

На підтвердження наявності неоднакового правозастосування до заяви захисником додано копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 червня 2016 року.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, перевірила доводи заяви та дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених КПК.

Визначений у статті 445 КПК перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з частиною першою статті 447 КПК заява про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 445 цього Кодексу, подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення, стосовно якого заявлено клопотання про перегляд, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання на підтвердження підстави, передбаченої пунктом 1 або 2 частини першої статті 445 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше.

Частиною шостою статті 447 КПК визначено, якщо особа подала до Суду заяву про перегляд судового рішення з пропущенням строку, встановленого частинами першою - третьою цієї статті, і не порушує питання про поновлення цього строку, така заява залишається без розгляду.

Згідно з копіями долучених до заяви документів, судове рішення, щодо якого захисник ОСОБА_4 подала заяву про перегляд, ухвалено 5 вересня 2016 року, рішення касаційного суду, на яке вона здійснює посилання на підтвердження неоднакового правозастосування, ухвалено 30 червня 2016 року, а заяву про перегляд судового рішення захисник направила 13 грудня 2016 року, яка надійшла на адресу Верховного Суду України 16 грудня 2016 року.

Отже, захисник ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою поза межами визначеного процесуальним законом тримісячного терміну, як від дати постановлення оскарженого рішення, так і дати постановлення рішення, яке додано для порівняння.

Питання про поновлення цього строку захисник у своїй заяві не порушує.

Крім того, на підтвердження своїх повноважень захисника засудженого ОСОБА_5, адвокат ОСОБА_4 додала до заяви копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Однак, як убачається із тексту доручення, строк його дії закінчився після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Хоча адвокат ОСОБА_4 і брала участь у касаційному розгляді, однак не додала до заяви документ який би підтверджував її повноваження представляти інтереси засудженого ОСОБА_5 у Верховному Суді України.

У зв'язку з тим, що заява захисника ОСОБА_4 подана з пропуском строків, встановлених статтею 447 КПК, і клопотання про поновлення строку для її подання не заявлено, колегія суддів вважає, що заяву захисника необхідно залишити без розгляду.

Керуючись статтями 445, 447 КПК, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Заяву захисника ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 вересня 2016 року щодо ОСОБА_5 Верховним Судом України залишити без розгляду.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8