Справа № 296/2525/17
УХВАЛА
Іменем України
30 березня 2017 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Житомирі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000141 від 02.02.2017 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Житомирської області м.Коростень, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

15.04.2011 Святошинським районним судом м. Києва за ст.ст. 15, 185 ч. 2, 71 КК України у вигляді позбавлення волі терміном на 3 роки. 21.06.2013 умовнодостроково звільнений відповідно до постанови Богунського районного суду м. Житомира від 13.06.2013 згідно ст. 81 КК України, з не відбутим терміном 1 рік 12 днів,

підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Житомирській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні зареєстрованому в ЄРДР за № 0000141 від 02.02.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 14.12.2016 року ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , діючи в межах спільного злочинного умислу, знаходячись в місті Коростень Житомирської області у смітнику, який знаходиться зліва від вхідних дверей кафе «Світлина», розташованого за адресою: м. Коростень, вул. Шевченка, 18 незаконно придбав, залишений раніше ОСОБА_7 в обумовленому місці наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, за який в цей же день ОСОБА_6 попередньо перерахував грошові кошти у сумі 2000 гривень, шляхом відправлення через термінал на банківську картку № НОМЕР_1 , яку ОСОБА_7 використовує для отримання перерахованих грошових коштів від покупців.

В подальшому ОСОБА_6 , близько 13 години 44 хвилин незаконно збув придбаний у ОСОБА_7 за 2000 гривень наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, масою 0,511 грам громадянці із зміненими анкетними даними ОСОБА_8 , який був вилучений в ході проведення оперативної закупівлі у останньої працівниками поліції після його придбання.

Згідно висновку експертизи матеріалів, речовин і виробів №2/1397 від 14.01.2017 року вилучена у ОСОБА_8 кристалічна речовина білого кольору містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадон, масою 0,511 грамів.

28.03.2017 о 11 год. 30 хв. за підозрою у вчиненні вказаного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_6 .

30.03.2017 слідчий за погодженнням з прокурором звернулася до суду з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 60 діб з урахуванням строку затримання.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали та наголосили, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк до 10 років та вказували на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Захисник у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала, вказувала на те, що подане слідчим клопотання не відповідає вимогам ст. 184 КПК України, оскільки слідчим не викладено обставин на підставі яких вона дійшла висновку про наявність вказаних ризиків та відсутність доказів на підтвердження цих обставин, а також вказувала на недоведеність слідчим та прокурором неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні шляхом застосування більш м"яких запобіжних заходів, у зв"язку з чим просила застосувати до підозрюваного такий запобіжний захід як особисте зобов"язання або домашній арешт, оскільки підозрюваний визнає свою вину та сприяє слідству, є несудимим в силу ст. 89 КК України, має постійне місце проживання, працює на пилорамі, не переховувався від органів досудового розслідування.

Також захисник звернулася до слідчого судді зі скаргою в поряду ст. 206 КПК України щодо незаконного затримання підозрюваного ОСОБА_6 , посилаючись на те, що останній був затриманий 28.03.2017 р., однак інкримінований йому злочин за ч. 2 ст. 307 КК України мав місце 14.12.2016, у зв"язку з чим захисник вказувала про відсутність у слідчого підстав для затримання ОСОБА_6 без ухвали слідчого судді, оскільки з моменту вчинення злочину до моменту затримання пройшло більше трьох місяців, а тому вважає затримання підзахисного незаконним.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні причетність до інкримінованого злочину визнав частково, пояснив, що раніше був наркозалежним, однак пройшов курс замісної терапій та на даний час наркотичні засоби не вживає. Вказував, що до нього звернулась знайома на ім"я ОСОБА_9 з проханням допомогти дістати наротичний засіб для особистого вживання, оскільки остання є наркозалежною та їй дуже погано. ОСОБА_6 погодився їй допомогти. Вказував, що він зателефонував знайомій циганці, яка після перерахування грошових коштів на її рахунок, вказала де саме можна забрати наркотичний засіб. Зазначав, що жодних коштів від цього не отримував.

Заслухавши думку слідчого та прокурора, підозрюваного та його захисника, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Стаття 5 § 3 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини забезпечує особам, які заарештовані або затримані за підозрою в вчиненні кримінального злочину, гарантію від безпідставного чи невиправданого позбавлення волі (див. рішення Aquilina v. Malta of 29 April 1999, § 47, T.W. v. Malta 29 April 1999, § 41, Sabeur Ben Ali v. Malta 29 June 2000, §28).

Людина може бути затримана відповідно до статті 5 § 1(с) Європейської конвенції тільки у контексті кримінального провадження, щоб доставити її до компетентного судового органу за підозрою у вчиненні злочину.

Щодо доводів захисника про незаконність затримання підозрюваного ОСОБА_6 , то дослідивши матеріали клопотання та протокол затримання від 28.03.2017 року, слідчий суддя вважає, що затримання ОСОБА_6 , що відбулось 28.03.2017 р. о 11 год. 30 хв. без ухвали слідчого судді не було свавільним, оскільки у слідства була достатня сукупність відомостей, що вказувала на те, що ОСОБА_6 є особою, причетною до вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме затримання переслідувало легітимну мету - доставлення до судового органу за підозрою у вчиненні вказаного злочину.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

Розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1(с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стаття 5 § 1(с) навіть не передбачає, що поліція має одержати достатні докази для висунення обвинувачення як на час арешту, так і під час перебування апелянта під вартою (N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для обґрунтування засудження чи навіть пред`явлення обвинувачення; це досягається на наступній стадії кримінального розслідування (Murray v. the United Kingdom, judgment of 28 October 1994, Series A no.300, § 55; K.-F. v. Germany judgment of 27 November 1997, § 57; Erdagoz v. Turkey, judgment of 22 October 1997, § 51).

Так, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, що стверджується, зокрема: показаннями свідка ОСОБА_10 ; висновком проведеної судово-хімічної експертизи 2/1397 від 14.01.2017; протоколом про результати контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 14.12.2016.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Слідчим суддею також враховується, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, та під тяжкістю покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може вчиняти інше кримінальне правопорушення, а тому вважає, що прокурором та слідчим в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При цьому, у п.52 рішенні Європейського суду з прав людини у справі Ливада проти України від 26 червня 2014 року за заявою № 21262/06 Суд вказує, що аргументи за і проти звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою (див. також рішення Харченко проти України, заява № 40107/02, пп. 79-81, 99 та 101, від 10.02.2011 р.).

Таким чином, оцінивши в сукупності тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 за інкримінованим йому злочином за ч. 2 ст. 307 КК України, конкретні обставини вчинення правопорушення, який на даний час сладає лише один епізод у формі оперативної закупки, а також дані про особу підозрюваного, який свою вину в інкримінованому злочині частково визнає, має постійне місце проживання у м.Коростень Житомирської обл., та хоча є раніше судимим, однак вчинені раніше злочини не пов"язані з незаконним обігом наркотичних засобів, слідчий суддя вважає, що слідчим та прокурором не наведено об"єктивних даних, які б свідчили про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного можливе виключно в умовах тримання останнього під вартою, а тому вважає за доцільне застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, який є достатнім для запобігання наявним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

При цьому, застосовуючи запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_6 ряд обов"язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 184, 193, 194, 196, 199 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу прокуратури Житомирської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000141 від 02.02.2017 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком на два місяці, починаючи обрахунок з моменту затримання з 28 березня 2017 року 11 год. 30 хв., тобто до 28 травня 2017 року до 11 год. 30 хв.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, згідно ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

1) цілодобово не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

2) прибувати до слідчого та прокурора, що здійснюватимуть досудове розслідування у даному кримінальному провадженні за першим викликом та до суду за кожною вимогою;

3) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим, слідчим суддею, судом , або спілкуватися з нею з дотриманням умов, визначених слідчим, слідчим суддею, судом;

4) здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) носити електронний засіб контролю.

Визначити строк дії, покладений на ОСОБА_6 обов"язків до 28.05.2017 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Згідно ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Роз"яснити підозрюваному, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків можливе застосування більш жорсткого запобіжного заходу та накладення грошового стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

У зв`язку із застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України має бути негайно звільнений з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, оскільки йому згідно умов обраного запобіжного заходу заборонено залишати житло цілодобово.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1