1-кп/381/316/16
362/5375/16-к
У Х В А Л А

«21» грудня 2016 року м. Фастів

Колегія суддів Фастівського міськрайонного суду Київської області в залі судових засідань в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0001738 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Коркіно Челябінської області (Російська Федерація), зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки міста Суми, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Суми, зареєстрованого по АДРЕСА_3 , фактично проживаючого по АДРЕСА_4 , кожного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 та ч. 3 ст. 289 КК України, з участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_8 , вказаних обвинувачених, їх захисників - адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також інших учасників судового провадження: потерпілого ОСОБА_11 , його представника ОСОБА_12 , -

У С Т А Н О В И Л А:
Прокурор просить призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, оскільки на її думку, при його складанні і затвердженні були дотримані вимоги, передбачені ст. 291 КПК України, а сам акт підсудний цьому суду.

Заслухавши думку прокурора, потерпілого, який з нею погоджувався, обвинувачених і їх захисників, які не вбачали правових підстав для призначення справи до судового розгляду, перевіривши обвинувальний акт та долучені до нього додатки, суд вважає, що даний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України, зокрема, містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону прокурором виконані не були з огляду на наступне.

Так, обвинувальний акт містить наступний дослівний виклад, а саме:

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_13 , на початку липня 2016 року, точної дати та часу не встановлено, маючи намір на незаконне збагачення, що полягав у збагаченні за рахунок чужого майна, а саме вчиненні розбійного нападу на громадянина ОСОБА_11 , з яким він був знайомий раніше, запропонував ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вчинити разом з ним вказаний злочин, таким чином вступивши з ними в злочинну змову.
Реалізуючи свій злочинний умисел, заздалегідь розподіливши між собою ролі, 06.07.2016 ОСОБА_13 здійснив телефонний дзвінок до потерпілого ОСОБА_11 та представившись власником заміського будинку запропонував останньому виконати роботи з ландшафтного дизайну, на що потерпілий надав свою згоду. В цей час, згідно розподілених ролей, ОСОБА_15 разом з ОСОБА_14 , представившись сімейною парою, з метою створення умов для вчинення запланованого злочину винайняли будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , який на праві власності належить ОСОБА_16 .
Продовжуючи виконання свого злочинного умислу, 08.07.2016, близько 16 години, (дату та час зустрічі було домовлено ОСОБА_13 та ОСОБА_11 під час телефонної розмови 06.07.2016) згідно розподілених ролей, ОСОБА_14 , перебуваючи на території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , зустріла ОСОБА_11 та представившись дружиною власника домоволодіння, шляхом обману завела потерпілого на другий поверх будинку, де перебували ОСОБА_15 та ОСОБА_13 .
Далі, ОСОБА_15 разом з ОСОБА_13 нанесли декілька ударів невідомим предметом потерпілому ззаду в область голови, від чого останній втратив свідомість, а ОСОБА_15 спільно з ОСОБА_13 , користуючись його безпорадним станом, маючи на меті подолання подальшого можливого опору з боку потерпілого зв`язали ОСОБА_11 руки та ноги липкою стрічкою - скотч, після чого відкрито заволоділи речами потерпілого, а саме його сумкою чорного кольору «РЕАК», вартістю 869 гривень в якій знаходилися: IdeaPad LENOVO Yoqa В Pro В вартістю 22 тисячі 222 гривні, планшет «Samsung Galaxy» GT-P7500 вартістю 6 тисяч гривень, каталог рослин, вартістю 350 гривень; блокнот із зображенням природи, матеріальної цінності не становить; 3 ключі «mp ТoolHunter», вартістю 146 грн. за одну одиницю, на загальну суму 438 гривень; електронна сигарета EleafiJust 2, вартістю 1200 гривень; шкіряний гаманець, вартістю 2100 гривень; грошові кошти у сумі 3000 грн, які знаходилися в гаманці; чоловіча барсетка, матеріальної цінності не становить; грошовими коштами у сумі 40 тисяч гривень.
Окрім цього, в ході реалізації злочинного умислу з кишені потерпілого було викрадено мобільний телефон «NOKIA lumia 730 Dual Sim вартістю 4 тисячі гривень та з руки знято наручний годинник наручний «Vacheron Constantin», вартістю 17 тисяч 209 гривень.
Після чого, ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд, чим потерпілому ОСОБА_11 спричинили матеріальної шкоди на загальну суму 97 тисяч 388 гривень.
Крім цього, ОСОБА_13 , на початку липня 2016 року точної дати та часу не встановлено, маючи намір на незаконне збагачення, що полягав у збагаченні за рахунок чужого майна, а саме вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом, що належить громадянину ОСОБА_11 , з яким він був знайомий раніше, запропонував ОСОБА_14 та Агеєву вчинити разом з ним вказаний злочин, таким чином вступивши з ними в злочинну змову.
Реалізуючи свій злочинний умисел, заздалегідь розподіливши між собою ролі, 06.07.2016 ОСОБА_13 здійснив телефонний дзвінок до потерпілого ОСОБА_11 та представившись власником заміського будинку запропонував останньому виконати роботи з ландшафтного дизайну, достовірно знаючи що потерпілий приїде за місцем запропонованої роботи на власному транспортному засобі «RENAULT-FLUENTS» коричневого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 . На вказану пропозицію потерпілий надав свою згоду та ними було обумовлено дату, час і місце зустрічі. В цей час, згідно розподілених ролей, ОСОБА_15 разом з ОСОБА_14 , представившись сімейною парою, з метою створення умов для вчинення запланованого злочину винайняли будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , який на праві власності належить ОСОБА_16 .
Продовжуючи виконання свого злочинного умислу, 08.07.2016, близько 16 години, (дату та час зустрічі було домовлено ОСОБА_13 та ОСОБА_11 під час телефонної розмови 06.07.2016) згідно розподілених ролей, ОСОБА_14 , перебуваючи на території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , зустріла ОСОБА_11 та впевнившись в тому, що потерпілий прибув до будинку на власному транспортному засобів - автомобілі «RENAULT-FLUENTS» д.н.з. НОМЕР_1 . представившись дружиною власника домоволодіння, шляхом обману завела потерпілого на другий поверх будинку, де перебували ОСОБА_15 та ОСОБА_13 .
Далі, ОСОБА_15 разом з ОСОБА_13 нанесли декілька ударів невідомим предметом потерпілому ззаду в область голови, від чого останній втратив свідомість, а ОСОБА_15 спільно з ОСОБА_13 , користуючись його безпорадним станом, маючи на меті подолання подальшого можливого опору з боку потерпілого, зв`язали ОСОБА_11 руки та ноги липкою стрічкою - скотч, після чого незаконно заволоділи його транспортним засобом - автомобілем «RENAULT - FLUENTS» д.н.з. НОМЕР_1 .
Після чого, ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд.
Окрім цього, 08.07.2016 близько 16 години ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 перебуваючи за адресою: Київська область, Васильківський район, с. Іванковичі, вул. Садова, 24 незаконно заволоділи транспортним засобом - автомобілем «RENAULT-FLUENTS» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , тим самим отримавши до даного транспортного засобу вільний доступ. Під час огляду автомобіля, ОСОБА_15 ОСОБА_13 та ОСОБА_14 виявили у вищевказаному транспортному засобі матеріальні цінності, які належать потерпілому.
Після чого, з метою заволодіння матеріальними цінностями потерпілого, ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 вступили між собою в злочинну змову, яка полягала у збагаченні за рахунок чужого майна - крадіжці.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , за попередньою змовою групою осіб, шляхом вільного доступу, таємно викрали з автомобіля «RENAULT-FLUENTS» д.н.з. НОМЕР_1 особисті речі потерпілого, а саме: парфуми «Сhanel», тестер об`ємом 15 мл., вартістю 47 гривень, які знаходилися у підлокітнику; електромагнітні клапани «PGV-101G» у кількості 8 шт., вартість одного 513 гривень, на загальну суму 4 тисячі 104 гривні з багажника автомобіля; стільці для риболовлі та відпочинку у кількості 2 шт., вартістю 541 гривень за одиницю, на загальну суму 1 тисяча 82 гривні, знаходилися у багажнику автомобіля; будівельні рукавиці, три комплекти, вартістю за 25 гривень, за один комплект, на загальну суму 75 гривень, знаходилися у багажнику автомобіля; м`яч баскетбольний «РЕАК», вартістю 489 гривень, знаходився у багажнику автомобіля; пов`язка на лікоть, вартістю 69 гривень, знаходилася у багажнику автомобіля; автомобільний компресор Hyundai СНА 1512 вартістю 720 гривень, знаходився у багажнику автомобіля; ліхтарик ExpertlightEAx-FL1010-lLED, вартістю 120 гривень, знаходився у багажнику автомобіля; флеш накопичувач «SanDiskCruzerFit 32Gb» вартістю 491 гривня, був підключений до магнітоли; флеш накопичувач «VerbatimPinStripeUSB 8GB», вартістю 90 гривень, знаходився у підлокітнику; калькулятор «Skiper», вартістю 55 гривень, знаходився у підлокітнику автомобіля; чорний дутий чоловічий жилет, вартістю 700 гривень, знаходився в багажнику автомобіля; жіночі кросівки «Saucony Bullet» вартістю 740 гривень, знаходилися у багажнику автомобіля; контролер «HunterX-COREXC-800/801», вартістю 1500 гривень., знаходився в багажнику автомобіля; електронна книга «PocketBook 630 KenzoGrey», вартістю 3700 грн., знаходилася у багажнику автомобіля; чохол до книги із шкіри, вартістю 200 гривень, знаходився разом з книгою в багажнику автомобіля; вудка довжиною 6 метрів, вартістю 450 гривень, знаходилася в багажнику автомобіля; металевий гриль для барбекю «Rubik 505», вартістю 560 гривень, знаходився в багажнику автомобіля; акумуляторні ножиці для кущів «Skіl 0750 4,8 В», вартістю 1113 гривень, знаходилися в багажнику автомобіля; тримач для смартфонів, автомобільний ДУ 15 «Белавто», вартістю 154 гривні, був прикріплений до лобового скла автомобіля; алкотестер, вартістю 242 гривні, знаходився в підлокітнику автомобіля; годинник «Alberto Covalli», вартістю 3721 гривня, знаходився в багажнику автомобіля; окуляри «Polaroid» вартістю 750 гривень, знаходилися у салоні автомобіля, під водійським та пасажирським сидінням у спеціальному відділі для окулярів; 2 упаковки добрив для рослин «Новоферт "Хвойные и вечнозеленые" вартістю 86 грн. за одну упаковку, на загальну суму 172 гривні, знаходилися у багажнику автомобіля; відеокамера «Соні ActionCamHDR-AS20» з пультом до неї вартістю 7500 гривень, знаходилася у багажнику автомобіля; жіноча куртка, вартістю 1000 гривень, знаходилася у багажнику автомобіля; жіноча сумка, вартістю 500 гривень, знаходилася у багажнику автомобіля; навігаційна карга, яка продавалася у комплекті з автомобілем, вартістю 500 гривень, знаходилася у бортовому комп`ютері автомобіля; сумка органайзер автомобільна, чорного кольору вартістю 500 гривень, знаходилися в багажнику автомобіля; поліроль для автомобіля «Шелл» з воском, вартістю 329 гривень, знаходився в багажнику автомобіля: окуляри для плавання, вартістю 235 гривень, знаходилися у багажнику автомобіля; шапочка для плавання, вартістю 169 гривень, знаходилася у багажнику автомобіля; чоловічі плавки для плавання, вартістю 300 гривень, знаходилися у багажнику автомобіля.
Після чого, ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд, чим потерпілому ОСОБА_11 спричинили матеріальної шкоди на загальну суму 32 тисяч 377 гривень.
Дії ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , кожного окремо, мають наступну кримінально-правову кваліфікацію:

-за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинені за попередньою змовою групою осіб;

-за ч. 3 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднані з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого;

-за ч. 2 ст. 185 КК України, як крадіжка, вчинена за попередньою змовою групою осіб.

Аналіз структури і змісту вказаного обвинувального акта дозволяє суду зробити той висновок, що дії ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 із самого початку охоплювалися єдиним злочинним наміром, який був спрямований на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_11 виключно у спосіб розбійного нападу на нього, про що свідчать викладенні органами досудового слідства данні про те, що як при такому нападі, так і при заволодінні транспортним засобом до потерпілого застосовувалося насильство, небезпечне для його життя чи здоров`я за одних і тих же обставин (в будинку нанесли удари по голові, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_11 знепритомнів). Згодом, заволодівши у такий спосіб транспортним засобом обвинувачені вчинили з нього і крадіжку особистих речей потерпілого. Тобто, ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 неодноразово заволоділи чужим майном шляхом вчинення фактично тотожних діянь (злочинів одного виду), які мають загальну мету та із самого початку охоплюються єдиним злочинним наміром на заволодіння конкретним майном, з яким потерпілий ОСОБА_11 прибув на зустріч, що вказує на ознаки одного складу злочину. При тому, що даний обвинувальний акт не містить даних про те, що у ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 вже після вчинення заздалегідь спланованого розбою, виникав і якийсь інший протиправний умисел, який реалізовувався у конкретну поведінку іншої спрямованості, яка б безпосередньо вказувала на ознаки реальної сукупності злочинів.

Тобто, за теорією кваліфікації злочинів дії ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 повинні були б охоплюватися виключно складом злочину, який передбачений ст. 187 КК України з урахуванням відповідних ознак, які б уточнювали його кваліфікацію безпосередньо за тією чи іншою частиною (2 чи 3), наприклад, вчинений за попередньою змовою групою осіб та/або спрямований на заволодіння майном у великих чи особливо великих розмірах.

Разом з тим, згідно до правової позиції, яка зазначена п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04 червня 2010 року «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», якщо за певне діяння передбачено відповідальність за загальною і спеціальною (за об`єктом посягання, суб`єктом злочину тощо) нормами Особливої частини КК, таке діяння кваліфікується, як правило, за спеціальною нормою Особливої частини КК і додаткової кваліфікації за загальною нормою не потребує.

Зазначена правова позиція знайшла своє закріплення і у Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2016 року.

Отже, з урахуванням правил переваги спеціальної норми над загальною, суд вважає, що в даному конкретному випадку дії ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 повинні кваліфікуватися винятково за сукупністю злочинів, передбачених ст.ст. 187 та 289 КК України, яка є ідеальною, а не реальною, а останній злочин до того ж без такої кваліфікуючої ознаки, як поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що з огляду на перерив у часі, що минув між злочинами повністю охоплюються складом першого, а тому повторної кваліфікації не потребує.

Водночас, на думку суду, дії ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 взагалі не можуть охоплюватися складом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки з одного боку, при заволодінні транспортним засобом їхній умисел був спрямований виключно на таке заволодіння, яке могло бути для оточуючих місце злочину осіб і відкритим, а автомобіль містити зовсім інші речі, а з іншого згідно до п. 11 згаданого вище Пленуму, у випадках, коли складом певного злочину охоплюється вчинене одночасно з цим злочином відповідне діяння і санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК встановлене за цей злочин більш суворе максимальне основне покарання, ніж за відповідне діяння, таке діяння не утворює сукупності злочинів і окремої кваліфікації не потребує, що і має місце в даному конкретному випадку.

Суд звертає увагу, що при здійсненні кримінально правової кваліфікації органи досудового розслідування не зазначили навіть того, що ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 вчинили крадіжку і за ознакою повторності, яка випливає з тієї послідовності подій, які зазначені прокурором у обвинувальному акті, а отже, і у цій частині обвинувачення є неконкретним, таким що побудовано на припущеннях.

Також, згідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», небезпечне для життя чи здоров`я насильство - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Всупереч зазначеним приписам органи досудового слідства, на погляд суду, не зазначили в обвинувальному акті, які ж саме тілесні ушкодження отримав потерпілий, оскільки після втрати свідомості в результаті застосування щодо нього інтенсивних насильницьких дій (чисельні удари по голові), ОСОБА_11 за таких обставин міг отримати щонайменше струс головного мозку, який підпадає під визначені критерії ступенів тяжкості тілесних ушкоджень.

До того ж, як видно зі змісту п. 27 вищевказаної Постанови, вирішуючи питання про наявність чи відсутність у діях винної особи таких кваліфікуючих ознак, як завдання злочином проти власності значної шкоди потерпілому, вчинення таких злочинів у великих чи особливо великих розмірах, суди мають керуватися відповідними положеннями примітки до статті 185 КК, а саме, у великих розмірах згідно з пунктами 3, 4 примітки до статті 185 КК у статтях 185-191 та 194 КК визнається злочин, вчинений однією особою чи групою осіб на суму, яка у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину , а в особливо великих розмірах визнається злочин, вчинений на суму, яка в шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

У випадках, коли умисел винного щодо розміру мав неконкретизований характер, вчинене слід кваліфікувати залежно від розміру фактично викраденого майна.

Оскільки протиправні дії ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 охоплювалися єдиним наміром на вчинення розбійного нападу, поєднаного на вилучення всього майна потерпілого, яке б він мав при собі на момент прибуття до будинку, у тому числі і транспортного засобу, а розмір загальної ПСП у 2016 році становив 689 грн., тому вчинення злочину за ознакою великого розміру повинно відбуватися при завданні шкоди на суму більшу 172250 грн., а в особливо великому, на суму більш ніж 413400 грн.

З огляду на те, що органи досудового слідства залишели поза увагою вартість викраденого транспортного засобу, яка є суттєвою, а відтак, і загальний розмір спричинених розбійним нападом потерпілому ОСОБА_11 збитків, тому на переконання суду кваліфікація їх дій повинна відбуватися саме за ч. 4 ст. 187 КК України, за ознаками розбою, спрямованого в тому числі і на заволодіння майном у великих або особливо великих розмірах, що суттєво обтяжує їх відповідальність за санкцією частини статті.

Таким чином, о скільки зазначені обставини, з урахуванням заборон, встановлених ч. 3 ст. 337 КПК України позбавляють суд право змінити кримінально-правову кваліфікацію на стадії судового розгляду на більш тяжкий злочин, тому і вони, поряд з іншими факторами є підставою для повернення прокурору обвинувального акту.

До того ж вказаний обвинувальний акт містить і інші суттєві суперечності.

Так, інкримінуючи ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 розбійний напад, органи досудового слідства в обвинувальному акті зазначили ті обставини, що обвинувачені відкрито заволоділи його майном, хоча сам потерпілий ОСОБА_11 в цей час був без свідомості, а події відбувалися у зачиненому будинку, в якому сторонні для обвинувачених особи не перебували. При тому, що ознака відкритого викрадання майна притаманна складу злочину, який визначений іншою нормою матеріального закону.

Про формальне ставлення до процедури звернення до суду з обвинувальним актом вказує і факт різних за розміром збитків, які інкриміновані кожному з обвинувачених.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

За таких обставин прокурором не висунуто ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 обґрунтоване та зрозуміле обвинувачення у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підставою для повернення обвинувального акта прокурору з підготовчого судового засідання є встановлення невідповідності вказаного процесуального рішення вимогам ст. 291 КПК України, зокрема такими порушеннями у даному провадженні справі суд визнає істотні суперечності допущені в обвинувальному акті в аспекті визначення змісту та меж судового розгляду, що призводить до порушення прав осіб на захист.

До того ж прокурор, посилаючись на вагомість доказів обвинувачення ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , кожного, у вчиненні у тому числі і особливо тяжкого злочину, наявних ризиків переховування обвинувачених від суду, вважала за необхідне продовжити їм строки тримання під вартою на максимальний строк.

У свою чергу захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яких підтримали обвинувачені ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , також заявили клопотання про зміну запобіжного заходу, обраного щодо обвинувачених, на більш м`який цілодобовий домашній арешт, оскільки, на їх думку, ризики, які раніше бралися до уваги судом, відпали, обвинувачені не мають наміру ухилятися від суду, вони забезпечені постійним місцем проживання, мають на утриманні дітей, а ОСОБА_22 має позитивну характеристику.

Заслухавши з цього приводу думку прокурора, обвинувачених, їх захисників, потерпілого, його представника, які підтримали доводи заявленого прокурором клопотання, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що обраний щодо обвинувачених запобіжний захід належить продовжити на максимальний строк, з таких підстав.

Залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , кожен, опинившись на волі, зможуть переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення під час судового провадження, і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, в яких вони обвинувачуються і щодо яких є обґрунтована органами досудового розслідування підозра у тому числі у вчиненні особливо тяжкого (ч. 3 ст. 289 КК України) та тяжкого насильницького (ч. 2 ст. 187 КК України) злочинів (з урахуванням попередньої судимості ОСОБА_17 ), тим більше, що за місцем розгляду справи у обвинувачених відсутні міцні соціальні зв`язки (зареєстровані та проживають у місті Суми, а ОСОБА_21 , до того ж, проживає у місті Києві). Також приймаючи до уваги стан їхнього здоров`я щодо якого відсутні об`єктивні медичні застереження та вік, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими злочинів, тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання їх винуватими у злочинах, у вчиненні яких вони обвинувачуються, ОСОБА_20 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 зможуть ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення; підозри у вчиненні злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Тому за сукупністю цих ознак колегія суддів вважає необхідним продовжити обвинуваченим ОСОБА_23 , ОСОБА_25 та ОСОБА_24 , кожному, строк тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Дане кримінальне провадження стосується обвинувачення у тому числі і у тяжкому злочині, вчиненому із застосуванням насильства (ч. 2 ст. 187 КК України), а тому колегія суддів, вважаючи необхідним продовжити тримання під вартою ОСОБА_23 , ОСОБА_25 та ОСОБА_24 , кожному, керуючись правилами ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, не вбачає правових підстав для визначення при цьому розміру застави.

Доводи захисту про необхідність зміни запобіжного заходу не можна визнати такими, що ставлять під сумнів висновки колегії суддів.
Враховуючи викладене, колегія суддів, керуючись ст.ст. 5 та 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 176, 177, 183, 197, 205, 314 317, 331, 350, 369, 372 КПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження строку тримання ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 під вартою - задовольнити, відмовивши в задоволенні клопотань сторони захисту.

Запобіжний захід щодо обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - тримання під вартою залишити без зміни та вважати продовженим на два місяці, починаючи з дня надходження до суду обвинувального акту, а саме, по «15» січня 2017 року, включно, кожному.
Обвинувальний акт в кримінальному провадженні (внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001738) з додатками стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , кожного за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187 та ч. 3 ст. 289 КК України, - повернути прокурору Васильківського відділу Києво Святошинської прокуратури Київської області юристу 3 класу - ОСОБА_8 - внаслідок невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України.

Ухвала в частині рішення про повернення обвинувального акту прокурору може бути оскаржена шляхом подачі апеляції через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Апеляційного суду Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
ГОЛОВУЮЧИЙ:
СУДДІ: