Єдиний унікальний номер 722/931/17
Номер провадження 1-в/722/174/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 серпня 2017 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: ОСОБА_1
секретаря: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вижниця Чернівецької області, громадянина України, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням, в якому просив звільнити його умовно-достроково на невідбутий строк. Посилався на те, що під час відбування покарання працює робітником в їдальні, виконує вимоги, встановлені адміністрацією колонії, режим не порушує, з іншими засудженими конфліктів немає, навчається в навчальному центрі, що функціонує при установі. Свою вину у скоєному злочині визнав.
Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не викликався, оскільки подав до суду заяву про розгляд даного клопотання без його присутності.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 , оскільки вважає, що застосування відносно останнього умовно-дострокового звільнення буде передчасним.
Представник СВК №67 ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій заперечив щодо задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 , оскільки останній характеризується як особа, яка не досягла відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.81 КК України, а тому на умовно-дострокове звільнення він не заслуговує. При цьому, просив провести судове засідання без його присутності.
Голова спостережної комісії при Сокирянській РДА Чернівецької області ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій вирішення клопотання засудженого ОСОБА_4 поклав на розсуд суду. При цьому, просив провести судове засідання без його присутності.
Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши письмові документи, додані до клопотання та матеріали особової справи засудженого, суд вважає, що клопотання ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.
Пунктом 2 ч.3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Глибоцькогорайонного суду Чернівецької області від 24.01.2017 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 21.03.2017 року за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185, ч.2 ст.186, ст.69, ч.1 ст.70 КК України до 01 року 06 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 відраховано з 12.11.2016 року. Крім цього, вказаним вироком засудженому ОСОБА_4 , в строк відбування покарання зараховано строк його попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто з 12.11.2016 року по 21.03.2017 року.
Відповідно кінець строку відбування покарання ОСОБА_4 03.01.2018 року.
Станом на час розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_4 відбув 01 рік 01 місяць 05 днів позбавлення волі, тобто більше двох третин строку покарання, призначеного судом.
Невідбутий засудженим ОСОБА_4 строк покарання у виді позбавлення волі, станом на час постановлення судом даної ухвали, становить 04 місяці 25 днів.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).
З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення та застосування відносно нього вказаної пільги.
Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Згідно характеристики, затвердженої 01.08.2017 року начальником ДУ «СВК (№67)», до колонії засуджений ОСОБА_4 прибув 27.04.2017 року. Після розподілу з дільниці карантину, діагностики та розподілу працював робітником їдальні, свої обов`язки намагався виконувати. З липня 2017 року по теперішній час, працює днювальним відділення. Свої обов`язки та покладені йому завдання намагається виконувати. Намагається дотримуватись норм, які визначають порядок і умови відбування покарання. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Намагається дотримуватись правомірних взаємовідносин з персоналом установи, виконує їхні законні вимоги. Роботи з благоустрою установи виконує. Соціально-корисні зв`язки підтримує шляхом отримання посилок.
Відповідно до довідки про заохочення і стягнення засудженого, ОСОБА_4 за період відбування покарання у виді позбавлення волі, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень немає.
Згідно ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно виписки з протоколу №3 від 17.05.2017 року засідання комісії відділення №2 з позачергової оцінки ступеню виправлення засуджених, атестаційною комісією визначено оцінку ступеня виправлення засудженого ОСОБА_4 як «дотримується вимог режиму».

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії ДУ «СВК (№67)» №15/2017 від 25.05.2017 року, засудженому ОСОБА_4 було відмовлено в переведенні до ДСР та клопотанні перед судом про застосування ст.82 КК України як особі, яка не довела, що стає на шлях виправлення.

Частиною 2 ст.65 КВК України визначено, що активна участь засуджених у виховних заходах заохочується і враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення.
Відповідно до ст.127 КВК України, участь у самодіяльних організаціях є добровільною справою кожного засудженого, його соціально корисна активність заохочується адміністрацією колонії і враховується при визначенні ступеня його виправлення.
Судом встановлено, що під час відбування покарання, засуджений ОСОБА_4 заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні відвідує, намагається робити для себе відповідні висновки. Подав заяву на участь у програмі диференційованого виховного впливу «Духовне відродження».
Сумлінна поведінка повинна полягати у дотриманні засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни.
Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, характеризуючі дані про особу засудженого, суд вважає, що як поведінка, так і ставлення до праці засудженого ОСОБА_4 під час відбування покарання не були сумлінними, в його особистості не відбулося достатніх позитивних змін, які б створили у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а тому останній, на думку суду, на даний час в повній мірі не довів свого виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Керуючись ст.81 КК України, ст.6, ч.2 ст.65, ст.127 КВК України, ст.ст. 537-539 КПК України, п.п. 2, 17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, суд,

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 7-ми діб з дня її постановлення, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: