У Х В А Л А

Іменем України

справа № 585/2537/14-к провадження 1-в/610/52/2017

м. Балаклія 30.03.2017 року
Балаклійський районний суд Харківської області -
головуючий: ОСОБА_1 ,

за участі

засудженого: ОСОБА_2 ,

захисника: ОСОБА_3 ,

представника ЛКК: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

секретаря: ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у режимі відеоконференції клопотання про звільнення від покарання за хворобою
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ромни Сумської області, в силу ст. 89 КК України судимості не має, засудженого:

05.12.2014р. Роменським міськрайонним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 5р позбавлення волі. За ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 01.06.2016р. строк попереднього ув`язнення зарахований за правилами ч. 5 ст. 72 КК України,
кінець строку відбування покарання 08.04.2018р., не відбута частина покарання становить 01 рік 09 днів, -
в с т а н о в и в:

Клопотання засудженого обґрунтоване наявністю у нього ряду захворювань, у т.ч. на туберкульоз, наявністю інвалідності та погіршенням стану здоров`я, які на його переконання перешкоджають подальшому відбуванню покарання (а.с. 1).

Засуджений своє клопотання підтримав, визнавши, що 3 рази притягувався до кримінальної відповідальності, до погашення цивільного позову не приступив, заяв про працевлаштування не подавав, не приймає участі у самодіяльності, не входить до ради колективу засуджених, не приймає участі у програмі диференційованого виховного впливу, посилаючись на свій стан здоров`я.
Представник ЛКК клопотання підтримав. Пояснив, що на даний час загрози здоров`ю чи життю засудженого не має, що буде пізніше не відомо. Визнав, що за станом свого здоров`я засуджений може виконувати дрібні роботи, приймати участь у виховних заходах, програмах диференційованого виховного впливу.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання з огляду на негативну характеристику засудженого, не погашення позову, відсутність виправлення, не бажання працювати, приймати участь у житті колективу засуджених та колонії тощо.
Адміністрація ПВК (№ 17) просила розглядати справу за їхньої відсутності.

Частина друга статті 84 КК України передбачає можливість звільнення засудженого від покарання або від подальшого його відбування за сукупності таких умов:
1)особа захворіла на іншу тяжку хворобу, крім психічної;

2)така тяжка хвороба об`єктивно перешкоджає подальшому відбуванню покарання;

3)це сталося після вчинення злочину або постановлення вироку.

При вирішенні цього питання суд має враховувати тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи. Сам по собі факт захворювання засудженого на тяжку хворобу не тягне обов`язкового звільнення від відбування покарання.

Дійсно, зазначена у висновку ЛКК від 15 березня 2017 року хвороба засудженого на прогресуючий двосторонній фіброзно-кавернозний туберкульоз легенів з явищами легенево-серцевої недостатності II, III ступенів передбачена Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572 (п.п. 1.1. Порядку) (а.с. 31-34).

З вказаного висновку ЛКК не убачається, що зазначена хвороба засудженого перешкоджає подальшому відбуванню покарання, на цей час становить загрозу його здоров`ю чи життю, що є необхідною умовою за ч. 2 ст. 84 КК України, з огляду і на пояснення в суді представника ЛКК.

Наданий висновок ЛКК не відповідає затвердженій формі, не містить печатки члена комісії лікаря ОСОБА_4 .

З наданих до суду матеріалів не убачається про наявність у засудженого близьких чи рідних, які б мали можливість здійснювати за ним догляд у разі звільнення і дали на це згоду, або він буде поміщений до лікувальної установи, спроможної надати йому лікування якісно кращого рівня, що має істотне значення для вирішення подання.

Таких доказів представник ЛКК та прокурор не надали і в судовому засіданні.

Як було вказано вище, Закон вимагає від суду враховувати тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи (ч. 2 ст. 84 КК України). Такими обставинами можуть бути: поведінка засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, тривалість відбутого покарання, обставини, які при можливому звільненні від покарання або від його подальшого відбування можуть поставити засудженого у безвихідне становище (наприклад, відсутність постійного місця проживання, рідних чи близьких тощо), а також інші обставини.

Ці положення містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1973р. № 8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», узагальненнях судової практики.

Водночас з виявленою тяжкою хворобою, засуджений має значний кримінальний досвід, засуджений вже 4-й раз; за час відбування покарання він позитивно, ініціативно себе жодного разу не проявив, не має жодного заохочення, натомість мав одне стягнення; за висновком характеристики на шлях виправлення не став; не виявляє бажання працювати, хоча його 2-га група інвалідності є робочою і протипоказань для легкої, дрібної роботи за своїм станом здоров`я не має, що визнав представник ЛКК; внаслідок того, що не працює, не приступив і до погашення цивільного позову на 2214,02 гривень; не приймає участі у раді колективу засуджених, виховних заходах, які проводяться в колонії, самодіяльності по мірі можливості, навіть такого бажання не виявляв, відповідних заяв про участь не подавав; не приймає участі у програмах диференційованого виховного впливу, підтвердив про необізнаність про такі, пояснив, що лише дивиться телевізор.

Програми диференційованого виховного впливу є складовою соціально-виховної роботи згідно до ст. 123 КВК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 123, ч. 2 ст. 127 КВК України, участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а також при застосуванні заходів заохочення і стягнення.

Згідно до ч. 3 ст. 6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Суду не надано доказів про те, що в особистості засудженого відбуваються позитивні зміни, які створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ці факти на переконання суду не свідчать про бажання засудженого навіть стати на шлях виправлення і перевиховання, не те що дійти до висновку, що він став на цей шлях.

На користь цього висновку свідчить і той факт, що 18.10.2016р. засудженому було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким.

Як убачається з висновку ЛКК засуджений палить, не зважаючи на наявність у нього ряду захворювань, у т.ч. легенів на туберкульоз, що вочевидь не сприяє одужанню, що свідчить про його ставлення до лікування.

З огляду за строк покарання невідбута частина покарання є значною.

Згідно до Порядку у разі погіршення стану здоров`я засудженого, якому суд відмовив у звільненні від подальшого відбування покарання за хворобою на підставі відповідного висновку комісії, подання про звільнення від відбування покарання протягом трьох діб погоджується з начальником територіального органу ДПтС України, яким створено комісію, та повторно подається до суду.

Крім того засуджений не позбавлений права на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, але до цього адміністрацією представлений не був.
На підставі викладеного, керуючись ст. 84 КК України та ст.ст. 537-539 КПК України,
у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_2 про звільнення від покарання за хворобою.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 днів з дня її оголошення, через Балаклійський районний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Головуючий ОСОБА_1