ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2017 м. Бар Вінницької області

Барський районний суду Вінницької області у складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000170, про обвинувачення:

- ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Бар Вінницької області, українця, громадянина України, до затримання мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , з повною середньою освітою, раніше судимого:

- вироком Барського районного суду Вінницької області від 15.06.2004 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Барського районного суду Вінницької області від 22.05.2007 за ч. 1 ст. 296 КК України на підставі ст.ст. 71, 72 КК України з урахуванням вироку Барського районного суду Вінницької області від 15.06.2004 до 1 років 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Барського районного суду Вінницької області від 15.08.2007 за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

- вироком Барського районного суду Вінницької області від 22.03.2011 за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Барського районного суду Вінницької області від 08.07.2016 за ч. 1 ст. 395, ч. 2 ст. 301, ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України на підставі ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 187 КК України;
- ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Бар Вінницької області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 09.11.2001 Барським районним судом Вінницької області з урахуванням ухвали Апеляційного суду Вінницької області за ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 187 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 31.03.2008 Барським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 28.08.2008 Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 1 ст. 141, ст. 304 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 12.04.2011 Барським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 187 КК України;
за участі: прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_11 ,

УСТАНОВИВ:
Відповідно до даних обвинувального акту у ніч з 11.04.2015 на 12.04.2015 біля гаражного приміщення, що знаходиться по вул. Р.Люксембург у м. Бар Вінницької області у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виник умисел на вчинення розбійного нападу, що поєднаний з застосуванням насильства. Реалізовуючи свій злочинний задум, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 близько 1.00 год. 12.04.2015 постукали у вхідні двері гаражу, де знаходився потерпілий. Після того, як потерпілий відкрив двері, ОСОБА_5 завдав йому удар кулаком правої руки в обличчя, та разом з ОСОБА_6 проникли до приміщення. З метою виявлення та заволодіння матеріальними цінностями, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 почали обшукувати гаражне приміщення та почергово продовжували наносити тілесні ушкодження потерпілому руками по його голові та тулубу. Таким чином, обшукуючи гаражне приміщення, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виявили та заволоділи майном потерпілого ОСОБА_8 , а саме: мобільним телефоном чорного кольору моделі «Nokia 301 Dual SIM», вартістю 500 грн, та грошовими коштами у сумі 800 грн, після чого залишили гаражне приміщення, а майном розпорядилися на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спричинили потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 1300 грн.

Відповідно до висновку експерта №203 у ОСОБА_8 мало місце: забій головного мозку з формуванням внутрішньо-мозкової гематоми в лівій потиличній ділянці; косий перелом гористості дистальної фаланги 4-го пальця лівої кисті, які не являлись небезпечними для життя у момент заподіяння, не супроводжувалися небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня) належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, тобто у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у інше приміщення чи сховище, кваліфікуючою обставиною якого є вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, тобто у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у інше приміщення чи сховище, кваліфікуючою обставиною якого є вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , який давав показання після дослідження усіх доказів у кримінальному провадженні, вину у вчиненні злочину визнав частково не погодився з кваліфікацією його дій стороною обвинувачення. Суду показав, що 11.04.2015 він був у свого знайомого ОСОБА_6 , з яким пили пиво. Приблизно о 16.30 год. вони з ОСОБА_6 пішли за пивом, та зустріли ОСОБА_8 , який теж був напідпитку. ОСОБА_6 їх познайомив та ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_8 , що є однокласником його сина. ОСОБА_8 запропонував поїхати до сина, переговорити. Усі погодилися. ОСОБА_8 зателефонував своєму знайомому, щоб той сів за кермо. Усі разом поїхали у с. Іванівці, де мешкав тоді син ОСОБА_8 . Приблизно 40 хвилин потерпілий спілкувався з сином, після цього вони повернулися до м. Бар. ОСОБА_8 запропонував випити, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 погодилися. Дорогою ОСОБА_5 бачив у потерпілого гроші у барсетці та телефон, які непомітно витягнув. Біля магазину ОСОБА_8 шукав гроші, не міг знайти, потім десь за сидінням знайшов сто гривень та дав їх ОСОБА_6 , який пішов до магазину купити горілку та закусити. У гаражі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 пили та курили кальян. Приблизно о 23.00 годині до гаража прийшла сестра ОСОБА_8 , яка казала, щоб той йшов додому, однак він не послухав та вигнав її з гаража. Через 15 хвилин до гаража прийшли мама та сестра ОСОБА_6 , які казали, щоб усі розходилися. Потерпілий їх запрошував до столу, але вони не погодилися і пішли. З потерпілим ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не сварилися, просто вирішили піти. Дорогою ОСОБА_5 допоміг ОСОБА_6 перелізти через його паркан і пішов у напрямку перехрестя вулиць Р.Люксембург та Пролетарської. Дорогою він зустрів незнайомого хлопця, який хотів випити, тому ОСОБА_5 запропонував йому піти в гараж до ОСОБА_8 . Коли ОСОБА_8 відкрив двері, то ОСОБА_5 вдарив його, від удару ОСОБА_8 впав. Незнайомий хлопець теж почав бити потерпілого. Після цього ОСОБА_5 та невідомий пішли з гаража. Додатково зазначив, що викрадений телефон він продав. Затримали ОСОБА_5 у м. Києві.

На запитання прокурора обвинувачений ОСОБА_5 суду показав, що витягнув гроші з барсетки потерпілого, яка була між передніми сидіннями, не закрита, дорогою до с. Іванівці, гроші перерахував пізніше там виявилося 800 грн, купюрами по 100 грн. Телефон також був між сидіннями, ОСОБА_5 взяв його непомітно, коли потерпілий був в автомобілі. ОСОБА_6 він знає з дитинства, не заводив його у будинок, бо боявся, що мама та сестри будуть сваритися, що він п`яний. Невідомий був приблизно 180 см на зріст, може вищий. ОСОБА_5 повернувся у гараж з невідомим приблизно через 15 хв., знаходилися у гаражі приблизно 10 хв. Після події ОСОБА_5 поїхав до Коверди у м. Шаргород, де був приблизно 1-2 дні, потім повернувся у м. Бар і продав телефон. Крім цього зазначив, що вдарив потерпілого 2-3 рази. У ході проведення слідчих експериментів обвинувачений обмовив ОСОБА_6 на пропозицію працівників міліції.

На запитання захисника ОСОБА_10 ОСОБА_5 суду показав, що коли був у гараж потерпілого другий раз, то ніхто нічого не брав.

На запитання представника потерпілого ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_5 суду показав, що телефон вимкнув одразу як взяв його, та дістав сім-карту. Обвинувачений не може пояснити, чому ОСОБА_8 каже, що йому телефонували, коли вони були у гаражі, адже телефон ОСОБА_8 був у ОСОБА_5 та був вимкнений. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що не вимагав ключі від машини.

На запитання потерпілого обвинувачений ОСОБА_5 суду показав, що не підходив до потерпілого вибачатися, оскільки було соромно. Гіпс з руки обвинувачений не знімав, гіпс наклали за два дні до 11.04.2015.

На запитання судді ОСОБА_2 обвинувачений ОСОБА_5 суду показав, що у магазині ввечері вони купили 0,5 горілки, а у гаражі було приблизно 3 банки пива по 0,5 л. Все це вони не випили, у пляшці залишилося приблизно 100 гр горілки, пиво випили. Вживали алкоголь у гаражі потерпілого більше години, але точно обвинувачений не орієнтувався у часі. Більярдну кулю обвинувачений не брав. Невідомий хлопець ударив потерпілого 3-4 рази.

Обвинувачений ОСОБА_6 , який давав показання після дослідження усіх доказів у кримінальному провадженні, суду показав, що вважає справу сфабрикованою. Оскільки у 2014 році він був залучений до проведення контрольної закупівлі наркотичного засобу у працівника поліції, якого зараз притягують до кримінальної відповідальності, то вважає дану справу помстою працівників поліції.

11.04.2015 до нього прийшов ОСОБА_5 , вони випили по 100 гр. горілки та пили пиво. Приблизно о 18.00 годині вони вирішили піти за цигарками. Побачили ОСОБА_8 , який був напідпитку, та запропонував їм поїхати у с. Іванівці до його сина. ОСОБА_8 подзвонив ОСОБА_12 , який сів за кермо автомобіля ОСОБА_8 , і вони поїхали. У с. Іванівці ОСОБА_8 розмовляв з сином, то сварилися, то мирилися. Коли усі повернулися до м. Бар, то ОСОБА_8 сказав ОСОБА_12 зупинитися біля магазину «Харчо», бо потерпілий запропонував разом випити. Біля магазину ОСОБА_8 шукав гроші у авто, знайшов 100 грн, які дав обвинуваченому ОСОБА_6 . ОСОБА_6 купив у магазині горілку та продукти харчування. Клепко довіз їх до гаражу і пішов додому. До гаража приходили мама та сестра ОСОБА_6 , які казали, щоб ОСОБА_6 йшов додому. ОСОБА_8 запропонував їм посидіти з ними, однак, вони відмовилися і пішли. ОСОБА_8 дістав кальян, який вони курили та випили приблизно 6 банок пива по 0,5 л. Приблизно о 00.30 год. ОСОБА_8 запропонував розходитися. Обвинувачений запропонував завести ОСОБА_8 додому, пропонував разом виходити. Але ОСОБА_8 не погодився, сказав, що йому треба прибрати у гаражі. Приблизно о 6 годині ранку ОСОБА_6 розбудила мама і почала сваритися. Сказала, що ОСОБА_8 вчора побили, почала оглядати одяг обвинуваченого, однак на одязі нічого не було. Обвинувачений пішов до ОСОБА_8 додому, щоб спитати, що сталося. ОСОБА_8 не було вдома, то обвинувачений спілкувався з його сестрою. Потім зустрів знайомих, з якими пішов вживати алкоголь, коли повертався додому, то його забрали працівники міліції. У відділення міліції поїхав разом з дружиною, де давав показання.

На запитання прокурора обвинувачений ОСОБА_6 суду показав, що того вечора був сильно п`яний, ОСОБА_5 не дуже, а потерпілий був також сильно п`яний. Обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що не пам`ятає як йшов додому.

Потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що 11.04.2015 близько 20.30 год.21.00 год., коли він підходив до свого будинку, до нього підійшов ОСОБА_6 , який привітався та познайомив його з ОСОБА_5 . ОСОБА_5 сказав, що він однокласник сина потерпілого та хоче його побачити. Потерпілий запропонував поїхати у с. Іванівці, де живе син, на його автомобілі. ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_12 , оскільки сам був напідпитку та не міг керувати автомобілем. ОСОБА_12 прийшов, сів за кермо та відвіз їх у с. Іванівці, де вони поспілкувалися з сином потерпілого. Коли усі повернулися до м. Бар, то потерпілий захотів пригостити та сказав ОСОБА_12 під`їхати до магазину «Харчо». Біля магазину потерпілий виявив, що у його барсетці не було грошей, пошукавши у автомобілі, потерпілий у кишені одного з чохлів сидіння знайшов 100 грн, які дав ОСОБА_6 , щоб той купив горілку та закусити. ОСОБА_12 привіз їх до гаража та пішов додому. ОСОБА_8 вийшов з автомобіля, щоб відкрити гараж, при цьому ОСОБА_6 і ОСОБА_5 залишалися у автомобілі. Потерпілий заїхав у гараж та автоматично заглянув у барсетку, де побачив гроші. Через деякий час потерпілому зателефонувала дружина, щоб той йшов додому, однак він їй відмовив. Потім до гаража прийшла сестра потерпілого, казала щоб він йшов додому. Але він не пішов. Приблизно через 20 хв. після сестри потерпілого, до гаражу прийшли мама і сестра ОСОБА_6 , які казали останньому йти додому. Коли стало після опівночі, то потерпілий запропонував розходитися, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 пішли. Потерпілий замкнув двері гаража зсередини та почав прибирати зі столу. Через кілька секунд, як на думку потерпілого, хтось постукав у двері, потерпілий подумав, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 щось забули і відкрив двері. Як тільки двері відкрилися, то потерпілого вдарили в обличчя, але він не впав, свідомість не втратив. Тоді ОСОБА_5 взяв потерпілого за шию, притис голову до столу і почав наносити удари. ОСОБА_6 взяв більярдну кулю, притис ліву руку потерпілого до стола та бив більярдною кулею по руці. Періодично вони запитували де ключі від машини. Все це тривало приблизно 10-15 хвилин, вони пішли. Періодично потерпілий втрачав свідомість. Додому потерпілий дістався приблизно о 3.30 год. Вранці сестра потерпілого зателефонувала до мами ОСОБА_6 , мама та сестра ОСОБА_6 прийшли вранці, дружина потерпілого дала сестрі ОСОБА_6 100 грн, щоб та купила в аптеці мазь, що було зроблено. 12.04.2015 потерпілий не звертався у лікарню, бо була ОСОБА_13 , але наступного дня самопочуття потерпілого погіршилося, він викликав лікаря, який терміново відправив потерпілого у лікарню.

На запитання прокурора потерпілий суду показав, що у барсетці було 900 грн. відсутність грошей потерпілий виявив біля магазину «Харчо», у машині було темно, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 сиділи на задньому сидінні. Коли були у с. Іванівці, то всі виходили з машини. У гаражі сиділи приблизно з 23.30 до 00.30 години. Коли сиділи у гаражі, то барсетка була на передньому сидінні у автомобілі, машина була відкрита. Перший удар наніс ОСОБА_5 правою рукою в обличчя, але потерпілий не впав, бо сперся на багажник автомобіля. Далі вони удвох зайшли до гаража та закрили двері. ОСОБА_5 тримав потерпілого за шию та «місив», тобто наносив удари один за одним у область голови, вуха. Під час нанесення ударів задавали питання: Де ключі? Де гроші? Увесь час один мене тримав, а інший шукав ключі, коли не знайшов, то почали бити більярдною кулею по руці. Коли ОСОБА_5 та ОСОБА_6 йшли, то потерпілий був при свідомості. ОСОБА_6 потерпілий знає добре, бо близько 12 років живуть по-сусідству.

На запитання захисника ОСОБА_14 потерпілий суду показав, що під час вживання алкоголю у гаражі ОСОБА_5 і ОСОБА_6 не казали, що їм потрібні гроші чи авто. Потерпілому невідомо хто з них взяв телефон і гроші.

На запитання обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що виявив відсутність телефону, коли прийшов додому. З гаража не виходив справляти фізіологічні потреби.

На запитання обвинуваченого ОСОБА_6 потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що на наступний день у двір не виходив та нікому не розказував, що не знає, хто його побив, та що його били три особи. Потерпілий вказав. Що не пам`ятає у чому був одягнений обвинувачений ОСОБА_15 .

Додатково на запитання прокурора потерпілий ОСОБА_8 суду показав, що коли він прийшов додому, то його зустріла сестра. Він не розповідав їй що сталося, бо не міг говорити. Лише через тиждень, коли потерпілому стало легше, він розповів дружині, що сталося. Заяву у міліцію писала сестра. За участі потерпілого проводилася слідча дія, під час якої ОСОБА_5 розповідав та показував як усе було.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду показала, що є сестрою потерпілого. 11.04.2015 напередодні Пасхи, свідок прийшла до ОСОБА_17 , якого не було вдома. Дружина ОСОБА_8 сказала подивитися чи він у гаражі. Свідок пішла до гаража, та побачила там потерпілого та обвинувачених, сказала, щоб ОСОБА_8 йшов додому, однак той відмовив і вона повернулася до нього додому сама. Близько 3.30 год. свідок почула як постукали у двері, відкрила. ОСОБА_8 був «розпухлий» та стогнав, свідок допомогла йому зайти. До ранку не спали, пропонували ОСОБА_8 їхати у лікарню, але він сказав, що на ОСОБА_13 усе одно нікого нема у лікарні. Вранці свідок зателефонувала мамі ОСОБА_6 , близько 8.00 год. вона та сестра ОСОБА_6 . ОСОБА_18 прийшли до ОСОБА_19 , ОСОБА_18 ходила купувати мазь у аптеку.

На запитання захисника ОСОБА_10 свідок суду показала, що ОСОБА_8 повідомив, що його побили ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , забрали гроші і телефон.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду показав, що 11.04.2015 на прохання ОСОБА_8 відвіз його та обвинувачених у с. Іванівці і назад у м. Бар. Коли їхали з ОСОБА_21 , то вони усі троє сиділи на задньому сидінні, хоча це свідок пам`ятає не дуже добре. Крім того, свідок зазначив, що коли вони під`їхали до магазину «Харчо», то ОСОБА_8 шукав гроші у барсетці, та не міг їх знайти.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду показав, що 12.04.2015 йому зателефонував ОСОБА_5 , запитав чи можна приїхати, той погодився. ОСОБА_5 був у нього кілька днів. Свідок звернув увагу, що у ОСОБА_5 набрякла рука, що ОСОБА_5 пояснив тим, що потрапив у бійку. Потім ОСОБА_5 захотів поїхати зі свідком на роботу у м. Київ, але у нього не було грошей на квиток. ОСОБА_5 сказав, що може продати свій телефон. Свідок продав ОСОБА_23 телефон, який йому дав ОСОБА_5 , приблизно за 300 грн, та поїхали разом з ОСОБА_5 у м. Київ.

На запитання прокурора свідок суду показав, що коли дізнався, що побили ОСОБА_8 , то запитував ОСОБА_5 чи він причетний до того. ОСОБА_5 зізнався, що це він з якимось малим побив ОСОБА_19 , розказував, що спочатку разом з ОСОБА_6 пили у ОСОБА_19 .

На запитання обвинуваченого ОСОБА_6 свідок суду показав, що коли ОСОБА_5 приїхав до нього у м. Шаргород, то у нього були гроші та телефон, який вони у подальшому продали.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_24 суду показав, що до нього звернувся ОСОБА_22 , який сказав, що йому потрібні гроші, а дівчина з Києва дала телефон, щоб продати, бо купила собі кращий. ОСОБА_24 дав ОСОБА_22 за телефон 200 грн. Приблизно через місяць приїхали працівники міліції, вилучили телефон та потерпілий його впізнав.

Свідок ОСОБА_25 на запитання прокурора суду показала, що є подругою ОСОБА_26 (мати ОСОБА_6 ) та перед ОСОБА_13 у 2015 році була у неї удома. Уночі ОСОБА_26 та ОСОБА_27 кудись побігли, гавкала собака. Свідок теж вийшла на вулицю та побачила, що ОСОБА_6 був п`яний, не міг йти. Свідок, ОСОБА_26 , ОСОБА_27 разом тягнули його додому. Свідок брала ОСОБА_6 за ноги, крові на одязі чи його тілі свідок не бачила.

Свідок ОСОБА_28 у судовому засіданні на запитання прокурора суду показала, що є матір`ю обвинуваченого ОСОБА_6 11.04.2015 прийшов ОСОБА_5 , і близько 17.00-18.00 години вони з ОСОБА_6 пішли до ОСОБА_8 . Ввечері телефонувала сестра ОСОБА_8 та сказала забрати ОСОБА_6 з гаража. Свідок пішла у гараж до ОСОБА_8 , там ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_8 сиділи утрьох, на столі було пиво. ОСОБА_5 був у більш-менш нормальному стані, а ОСОБА_6 і ОСОБА_8 дуже п`яні. Свідок знаходилася у гаражі близько 15-20 хв., казала, щоб ОСОБА_6 йшов додому, але він відмовив, і свідок пішла додому. Приблизно опівночі ОСОБА_27 та свідок почули гавкіт собаки, ОСОБА_27 вийшла у двір та сказала, що ОСОБА_6 «п`яний валяється». ОСОБА_26 , ОСОБА_27 тягнули ОСОБА_6 додому, коли були вже біля порогу будинку, то вийшла ОСОБА_29 , яка також допомагала їм, а саме взяла ОСОБА_6 за ноги. Свідок вказала, що у ОСОБА_6 не було грошей, оскільки перевірила його кишені, коли той спав п`яний. Свідок пояснила, що вони з дружиною ОСОБА_6 зняли з нього кросівки і куртку, він спав одягнений. І у тому самому одязі, він вранці ходив до потерпілого. Уранці свідок приходила до потерпілого, він був побитий, не пам`ятав хто його бив. Свідок розбудила ОСОБА_6 та сказала, щоб той пішов до потерпілого, він пішов. Потерпілого не було, то ОСОБА_6 спілкувався з його сестрою. Того ж дня, біля будинку ОСОБА_6 забрала міліція.

На запитання захисника ОСОБА_10 свідок суду показала, що ОСОБА_8 пояснював, що у нього пропало 800 грн і телефон. Свідок бачила, що потерпілий мав тілесні ушкодження на голові та на обличчі.

Свідок ОСОБА_30 на запитання прокурора суду показала, що є дружиною обвинуваченого ОСОБА_6 . 11.04.2015 ОСОБА_6 кудись пішов з ОСОБА_5 приблизно о 16.00-17.00 годині. Близько 00.00 години хтось зателефонував свекрусі ( ОСОБА_28 ) і вона з сестрою ОСОБА_6 . Танею ходили у гараж. Приблизно о 1.00 годині свідок почула, що на дворі щось гупнуло, почала гавкати собака. Свідок вийшла на двір і побачила, що на землі біля брами лежить ОСОБА_6 . Свідок та мама ОСОБА_6 затягнули останнього до будинку, їм також допомагала ОСОБА_31 . Коли свідок забирала ОСОБА_6 то бачила, що вулицею пішов якийсь чоловік, але свідок не придивлялася. Свідок зазначила, що ОСОБА_6 спав одягнений, наступного ранку до ОСОБА_19 і у міліцію ОСОБА_6 ходив у тому самому одязі, що і напередодні пив у гаражі ОСОБА_19 .

У судовому засіданні свідки ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , які є працівниками поліції, на запитання прокурора суду показали, що тиску на обвинувачених у ході досудового розслідування не чинили.

Стороною обвинувачення у ході судового розгляду було надано наступні письмові докази:

- ксерокопія коробки від мобільного телефону «Nokia 301 Dual SIM» (том 1 а.с. 192);

- протокол огляду місця події від 12.04.2015, що проводився у присутності понятих, у кабінеті №20 СВ Барського РВ УМВС України у Вінницькій області, де на відстані 5 м. від входу на стільці сидить громадянин, який представився ОСОБА_6 . Даний громадянин одягнений у спортивний костюм чорного кольору та кросівки чорного кольору. З добровільної згоди останнього було проведено його особистий огляд та виявлено на правій руці сліди бурого кольору, у ході огляду з правої руки ОСОБА_6 було зроблено змиви на ватний тампон, що був відповідним чином упакований (том 1 а.с. 193-195а);

- висновок експерта №220 відповідно до якого при дослідженні змиву з пальців кисті правої руки ОСОБА_6 встановлено наявність крові людини, статева належність якої не встановлена у зв`язку з відсутністю статево специфічних ознак в одиничних ядрах клітинних елементів крові (лейкоцитів), що зберегли свою структуру та непридатністю інших клітинних елементів крові для даного виду цитологічного дослідження. При визначенні групової належності крові виявлено антиген А, що може визначати А(ІІ) групу крові ізосерологічної системи АВО і походження цієї крові може бути від особи чи осіб з групою крові А(ІІ). У висновку експерт, посилаючись на висновок експерта №208 від 11.06.2015, вказує, що кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В ізосеріологічної системи АВО (том 1 а.с. 196-199);

- протокол огляду місця події від 12.04.2015, що проводився у присутності понятих, з дозволу власника; об`єктом огляду було гаражне приміщення, що знаходиться у АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_8 , у ході якого виявлено та вилучено сліди пальців рук зі скла водійських дверцят автомобіля, пасажирських дверцят, підлоги, полиці, стіни та канцелярського файлу, сліди крові з підлоги та більярдну кулю білого кольору з нашаруванням речовини бурого кольору (том 1 а.с. 200-207);

- висновок експерта №50 від 14.04.2015 відповідно до якого: 1. У ОСОБА_8 виявлено забиту рану у тім`яній ділянці голови посередині; крововиливи на слизових оболонках верхньої та нижньої губи посередині; крововилив у склеру лівого ока; синці навколо очей, в лівій скроневій ділянці голови, у правій скроневій ділянці голови, у ділянці кута нижньої щелепи зліва з поширенням на обличчя, на шиї зліва до ключиці, на нігтьових фалангах 2 та 3 пальців правої кисті, на нігтьових фалангах 3, 4 пальців лівої кисті, по зовнішній поверхні лівої кисті, на лівому передпліччі в середній третині, по задній поверхні лівого ліктьового суглобу з поширенням на плече та передпліччя, по зовнішній поверхні правого стегна в ділянці кульшового суглобу, по зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині, по зовнішній поверхні правого передпліччя у верхній третині. 2. Вказані ушкодження виникли не менше, ніж від 16 дій тупого твердого предмету (предметів), за давністю утворення можуть відповідати строку, вказаному у постанові про призначення експертизи (11.04.2015). 3. Для визначення ступеню тяжкості отриманих тілесних ушкоджень, необхідно дослідити медичну документацію після клінічного одужання потерпілого (том 1 а.с. 208);

- протокол огляду предмету від 17.04.2015, що проводився у приміщенні кабінету №18 Барського РВ УМВС України у Вінницькій області, у присутності понятих, відповідно до якого оглянуто куртку чорного кольору з плащової тканини та джинсів темно-синього кольору, у яких перебував ОСОБА_8 11.04.2015 у період вчинення відносно нього протиправних дій (том 1 а.с. 209-211);

- аналітична довідка про опрацювання інформації, отриманої від операторів телекомунікацій №31/1209 від 03.06.2015 (том 1 а.с. 212-213);

- висновок експерта №84 від 04.06.2015, відповідно до якого: 1. У ОСОБА_8 мало місце ЗЧМТ. Забій головного мозку з формуванням внутрішньо-мозкової гематоми в лівій потиличній ділянці; косий перелом гористості дистальної фаланги 4-го пальця лівої кисті; забита рана в тім`яній ділянці голови посередині; крововиливи на слизових оболонках верхньої та нижньої губи посередині; крововилив у склеру лівого ока; синці навколо очей, в лівій скроневій ділянці голови, у правій скроневій ділянці голови, у ділянці кута нижньої щелепи зліва з поширенням на обличчя, на шиї зліва до ключиці, на нігтьових фалангах 2 та 3 пальців правої кисті, на нігтьових фалангах 3, 4 пальців лівої кисті, по зовнішній поверхні лівої кисті, на лівому передпліччі в середній третині, по задній поверхні лівого ліктьового суглобу з поширенням на плече та передпліччя, по зовнішній поверхні правого стегна в ділянці кульшового суглобу, по зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині, по зовнішній поверхні правого передпліччя у верхній третині. 2. Вказані ушкодження виникли не менше, ніж від 16 дій тупого твердого предмету (предметів), за давністю утворення можуть відповідати строку, вказаному у постанові про призначення експертизи (11.04.2015). 3. Забій головного мозку з формуванням внутрішньо-мозкової гематоми в лівій потиличній ділянці; косий перелом гористості дистальної фаланги 4-го пальця лівої кисті не являлись небезпечними для життя у момент заподіяння, не супроводжувалися небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня) належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Забита рана в тім`яній ділянці голови посередині; крововиливи на слизових оболонках верхньої та нижньої губи посередині; крововилив у склеру лівого ока; синці навколо очей, в лівій скроневій ділянці голови, у правій скроневій ділянці голови, у ділянці кута нижньої щелепи зліва з поширенням на обличчя, на шиї зліва до ключиці, на нігтьових фалангах 2 та 3 пальців правої кисті, на нігтьових фалангах 3, 4 пальців лівої кисті, по зовнішній поверхні лівої кисті, на лівому передпліччі в середній третині, по задній поверхні лівого ліктьового суглобу з поширенням на плече та передпліччя, по зовнішній поверхні правого стегна в ділянці кульшового суглобу, по зовнішній поверхні лівого стегна у верхній третині, по зовнішній поверхні правого передпліччя у верхній третині за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень. 4. Більш детально надати відповідь на питання постанови (Чи могли утворитися такі тілесні ушкодження за обставин, що зазначає потерпілий? Чи могли утворитися тілесні ушкодження у ОСОБА_8 на фалангах пальців рук унаслідок завдання удару (ударів) більярдною кулею?) на підставі судово-медичної експертизи неможливо (том 1 а.с. 214-216);

- довідка від 11.10.2015 №93 про вартість телефону«Nokia 301-RM839» (том 1 а.с. 217);

- висновок експерта №208 від 11.06.2015, відповідно до якого кров потерпілого ОСОБА_8 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А, анти-В (том 1 а.с. 218-219);

- висновок №209 від 11.06.2015, відповідно до якого у плямах на чоловічих джинсових штанах (об`єкти №1, 2, 3, 4), чоловічій куртці (об`єкти №5, 6, 7, 8,9), які належать ОСОБА_8 , ватному тампончику вушної палички з речовиною бурого кольору, що вилучена при ОМП (змив з поверхні лінолеуму на підлозі гаражу ОСОБА_8 ) (об`єкт №10), встановлено наявність крові людини, при серологічному дослідженні якої, виявлений антиген Н, а в об`єктах №2, 3, 5, 6, 7, 8, 9, 10 ще й ізогемаглютинини анти-А та анти-В, що не виключає можливості походження цих плям від потерпілого ОСОБА_8 (том 1 а.с. 220-222);

- висновок експерта №112 від 18.06.2015, відповідно до якого при дослідженні більярдної кулі, виявлено кров людини, яка належить особі чоловічої генетичної статі, при визначені групової належності якої був виявлений антиген Н ізосерологічної системи АВО (що відповідає О (І) групі крові). Ураховуючи статеву та групову характеристику осіб, що проходять по справі, походження виявленої крові від самого потерпілого ОСОБА_8 не виключається (том 1 а.с. 223-226);

- протокол пред`явлення речей для впізнання від 15.06.2015, відповідно до якого потерпілий впізнав свій телефон (том 1 а.с. 227-228);

- протокол огляду предмету від 15.06.2015, відповідно до якого було оглянуто мобільний телефон ОСОБА_8 «Nokia 301 Dual SIM» (том 1 а.с. 229);

- постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17.04.2015, відповідно до якої куртку чорного кольору з плащової тканини та джинси темно-синього кольору, у яких перебував ОСОБА_8 11.04.2015 у період вчинення відносно нього протиправних дій, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та передано на зберігання потерпілому (том 1 а.с. 231);

- постанова від 14.09.2015 про визнання речовим доказом більярдної кулі (том 1 а.с. 233);

- протокол проведення слідчого експерименту від 05.10.2015, що проведений за участі свідка ОСОБА_5 , у присутності понятих, відповідно до якого ОСОБА_5 вказує обставини вчинення злочину, механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 (том 1 а.с. 234-238);

- протокол проведення слідчого експерименту від 05.10.2015, що проведений за участі свідка ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_8 , у присутності понятих, відповідно до якого ОСОБА_8 вказує обставини вчинення злочину ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , механізм спричинення йому тілесних ушкоджень (том 1 а.с. 234-238);

- висновок експерта №319-Д від 24.09.2015, відповідно до якого слід, що виявлений під час огляду місця події 12.04.2015:

- на склі водійських дверцят автомобіля потерпілого, розміром 17х20 мм, належить безіменному пальцеві правої руки ОСОБА_6 ;

- на склі пасажирських дверцят автомобіля потерпілого, розміром 15х15 мм, належить середньому пальцеві правої руки ОСОБА_6 ;

- на склі пасажирських дверцят автомобіля потерпілого, розміром 22х23 мм, належить вказівному пальцеві лівої руки ОСОБА_6 ;

- на полімерному файлі для документів, розміром 16х26 мм, належить вказівному пальцеві правої руки ОСОБА_5 .

Поряд з цим, експерт зазначив, що слід, який був вилучений з дверей гаража, розміром 15х21 мм, є придатним для ідентифікації, та залишений не ОСОБА_6 і не ОСОБА_5 , а іншою особою. Порівняльне дослідження між вказаним слідом та відбитками пальців рук на дактилокарті, заповненій на ім`я ОСОБА_8 , не проводилося, у зв`язку з непридатністю відбитків пальців рук для порівняльного дослідження (том 2 а.с. 1-20);

- постанова від 29.09.2015 про визнання речовими доказами дактилокарт та аркушів паперу зі слідами рук (том 2 а.с. 21);

- висновок експерта №203 від 28.10.2015, відповідно до якого зафіксовано кількість, локалізацію та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, що були виявлені у потерпілого, крім того, експерт у своїх висновках посилається на дані протоколів слідчих експериментів від 05.10.2015 (том 2 а.с. 22-24);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 18.01.2016, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_8 серед чотирьох осіб упізнав ОСОБА_5 , як одного з двох осіб, які вчинили розбійний напад на нього (том 2 а.с. 25-28);

- протокол проведення слідчого експерименту від 22.01.2016, що проводився у присутності понятих за участі підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_10 , у приміщенні гаража (бокс№ НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 ), відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_5 вказав, що після розпивання алкогольних напоїв з ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , у гаражі останнього, після того, як ОСОБА_6 і ОСОБА_5 залишили приміщення, ОСОБА_6 запропонував повернутися до гаража та із застосуванням фізичного насильства, заволодіти матеріальними цінностями ОСОБА_8 . ОСОБА_5 погодився, коли вони повернулися, то ОСОБА_6 постукав у двері, ОСОБА_8 відкрив двері і ОСОБА_5 ударив його долонею правої руки в область лівої щоки, від удару потерпілий впав. ОСОБА_5 і ОСОБА_6 зайшли до гаража, ОСОБА_5 взяв потерпілого за одяг і вони разом з ОСОБА_6 посадили його за стіл, на стілець посередині. Притисли голову потерпілого до столу, та по черзі наносили удари. Потім ОСОБА_5 взяв з полиці над столом більярдну кулю, якою наносив удари по лівій руці потерпілого. Аналогічні удари більярдною кулею наносив і ОСОБА_6 . Після того, як обвинувачені заволоділи грошовими коштами у сумі 800 грн та мобільним телефоном потерпілого, вони залишили приміщення гаража, при цьому потерпілий був схожий на такого, що втратив свідомість (том 2 а.с. 29-33);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 29.01.2016, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_8 упізнав ОСОБА_6 , як одну з осіб, які вчинили на нього напад (том 2 а.с. 34-37);

- витяг з ЄРДР від 18.04.2015, відповідно до якого за заявою від 12.04.2015 до ЄРДР було внесено відомості про злочин, а саме: 11.04.2015 приблизно о 22.00 год. у м. Бар Вінницької області невідома особа таємно, шляхом вільного доступу вчинила крадіжку мобільного телефону «Nokia 301 Dual SIM» з карткою мобільного оператора «Київстар», що належить ОСОБА_8 , після чого з викраденим з місця скоєння крадіжки зник (том 2 а.с. 192);

- заява про залучення як потерпілого від 12.04.2015, відповідно до якої потерпілий вказує, що 11.04.2015 йому було спричинено тілесні ушкодження та скоєно заволодіння його мобільним телефоном та грошима у сумі 1000 грн, тому просить залучити його до кримінального провадження як потерпілого (том 2 а.с. 193).

Під час оцінки наданих доказів суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України недопустимими є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 87 КПК України докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора.
Відповідно до ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, оцінюючи надані стороною обвинувачення докази, через призму наведених вище норм Кримінального процесуального кодексу, суд дійшов висновку визнати недопустимими наступні докази:

- протокол проведення слідчого експерименту від 05.10.2015, що проведений за участі свідка ОСОБА_5 , у присутності понятих, відповідно до якого ОСОБА_5 вказує обставини вчинення злочину, механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 (том 1 а.с. 234-238);

- протокол проведення слідчого експерименту від 05.10.2015, що проведений за участі свідка ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_8 , у присутності понятих, відповідно до якого ОСОБА_8 вказує обставини вчинення злочину ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , механізм спричинення йому тілесних ушкоджень (том 1 а.с. 234-238); який ще і оформлений з порушенням вимог КПК України, а саме не підписаний потерпілим як учасником слідчої дії;

- висновок експерта №203 від 28.10.2015, відповідно до якого зафіксовано кількість, локалізацію та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, що були виявлені у потерпілого, та який містить посилання на дані протоколів проведення слідчих експериментів від 05.10.2015 (том 2 а.с. 22-24).

При цьому суд відкидає заперечення прокурора про те, що хоч ОСОБА_5 приймав участь у слідчому експерименті у статусі свідка, однак жодних пояснень не надавав, оскільки вказане не відповідає дійсності, та спростовується змістом наведеного вище протоколу слідчого експерименту від 05.10.2015 (том 1 а.с. 234-238). Крім того, слід зазначити, що п. 1 ч. 3 ст. 87 та ч. 4 ст. 87 КПК України містять імперативне положення щодо визнання наведених вище доказів недопустимими.

Висновок експерта №203 від 28.10.2015 суд визнає недопустимим, оскільки він базується на письмових доказах (протоколах слідчих експериментів від 05.10.2015), що визнані судом недопустимими.

Поряд з цим, суд вирішив визнати неналежними доказами у кримінальному провадженні:

- висновок експерта №112 від 18.06.2015, відповідно до якого об`єктом дослідження була більярдна куля (том 1 а.с. 223-226), з огляду на таке. Відповідно до змісту протоколу огляду місця події від 12.04.2015, слідчим було вилучено більярдну кулю білого кольору, а відповідно до змісту висновку експерта на дослідження було доставлено більярдну кулю жовтого кольору з написом «8»;

- аналітичну довідку про опрацювання інформації, отриманої від операторів телекомунікацій №31/1209 від 03.06.2015 (том 1 а.с. 212-213), оскільки сам документ не містить інформації, що підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та у ході судового розгляду не було доведено, що вказаний документ є належним доказом у кримінальному провадженні.
Оцінюючи досліджені у ході судового розгляду докази щодо способу та інших обставин вчинення обвинуваченими розбійного нападу, суд виходить з такого.

Кваліфікація дій обвинувачених, саме як нападу з метою заволодіння чужим майном із застосуванням насильства, базується на показаннях потерпілого, які у свою чергу не були повністю послідовними, не узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 у цій частині та містять суттєві розбіжності з даними письмових доказів.

Так, потерпілий показав, що ОСОБА_5 взяв його за шию, притис голову до столу і почав наносити удари. ОСОБА_6 взяв більярдну кулю, притис ліву руку потерпілого до стола та бив більярдною кулею по руці. Однак, відповідно до фото №8 фото таблиці до протоколу огляду місця події від 12.04.2015 вбачається, що на столі у гаражі обстановка не порушена, стіл закладений різними предметами: посудом, скляними та пластиковими пляшками, продуктами, на столі лежать окуляри, при цьому нічого не впало та не розбито. Інших доказів на підтвердження наведеного у обвинувальному акті способу вчинення обвинуваченими злочину у судовому засіданні надано не було.

Суд не приймає як доказ відкритого заволодіння майном потерпілого, висновок дактилоскопічної експертизи, з огляду на таке. Відповідно до висновку експерта №319-Д від 24.09.2015 слід, що виявлений під час огляду місця події 12.04.2015: 1) на склі водійських дверцят автомобіля потерпілого, розміром 17х20 мм, належить безіменному пальцеві правої руки ОСОБА_6 ; 2) на склі пасажирських дверцят автомобіля потерпілого, розміром 15х15 мм, належить середньому пальцеві правої руки ОСОБА_6 ; 3) на склі пасажирських дверцят автомобіля потерпілого, розміром 22х23 мм, належить вказівному пальцеві лівої руки ОСОБА_6 . У протоколі огляду місця події від 12.04.2015, у ході якого були вилучені вказані вище відбитки пальців рук, не зазначено де саме ОСОБА_6 залишив відбитки: на внутрішній чи зовнішній частині скла водійських дверцят, ближче до передньої частини авто чи до задніх дверцят, зверху чи знизу; на якій саме частині скла пасажирських дверцят, та яких саме пасажирських дверцят (яких у автомобілі є троє). З огляду на викладене, та події, що передували нападу, а саме: те, що потерпілий та обвинувачені вказаним автомобілем їздили до сина потерпілого, потім до магазину, неодноразово усі виходили з авто та сідали знову, то суд дійшов висновку, що вказаний доказ не доводить причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до відкритого заволодіння майном потерпілого.

Оцінюючи дані висновку вказаної експертизи щодо виявлення відбитка (розміром 16х26 мм) вказівного пальця правої руки обвинуваченого ОСОБА_5 на полімерному файлі для документів, суд також не бере до уваги, оскільки у протоколі огляду місця події від 12.04.2015 не зазначено та не досліджувалися у судовому засіданні обставини про те, де знаходився даний канцелярський файл та звідки він був вилучений.

Поряд з цим, суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до висновку експерта №319-Д від 24.09.2015 слід, який був вилучений з дверей гаража, розміром 15х21 мм, є придатним для ідентифікації, та залишений не ОСОБА_6 і не ОСОБА_5 , а іншою особою. При цьому, порівняльне дослідження між вказаним слідом та відбитками пальців рук на дактилокарті, заповненій на ім`я ОСОБА_8 , не проводилося, у зв`язку з непридатністю відбитків пальців рук для порівняльного дослідження. Крім цього, у ході проведення огляду місця події від 12.04.2015 було виявлено та скопійовано сліди пальців рук з підлоги біля авто, стіни та полиці гаражу, однак, дані сліди не були об`єктом дослідження дактилоскопічної експертизи.

Суд дійшов висновку, що розслідування інкримінованого злочину здійснювалося «по холодних слідах», так як в ході судового розгляду не було встановлено обставин, що призвели б до втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі підозрюваного під час досудового розслідування (що спричинило б втрату будь-яких доказів), інкримінований злочин вважається закінченим після заволодіння майном потерпілого та нанесення останньому тілесних ушкоджень.

У рішенні ЄСЛП у справі «Кайя проти Туреччини» від 19.02.1998 зафіксовано обов`язок здійснювати повне й ефективне розслідування, що також закріплений у ст. 9 чинного КПК України, та вказано, що не можна стверджувати, що формально виконана слідча дія чи її результати, зафіксовані в протоколі, можуть слугувати основою для якого-небудь ефективного розслідування «по холодних слідах» або ж насправді відповідати навіть мінімальним вимогам до розслідування очевидної справи …, оскільки вони залишили без відповіді надто багато вкрай важливих запитань.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинувачених за ч. 3 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у інше приміщення чи сховище, кваліфікуючою обставиною якого є вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, не знайшла свого підтвердження у ході судового розгляду.

Разом з тим, дані показань обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що грошима та телефоном він заволодів таємно, коли разом з ОСОБА_6 сидів на задньому сидінні автомобіля під час його руху, що підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 , свідка ОСОБА_12 про те, що потерпілий виявив відсутність коштів у барсетці ще біля магазину «Харчо», показаннями потерпілого про те, що він не пам`ятає коли, хто та яким чином заволодів його мобільним телефоном, а також даними письмових доказів: ксерокопія коробки від мобільного телефону «Nokia 301 Dual SIM», довідка від 11.10.2015 №93 про вартість телефону«Nokia 301-RM839», протокол пред`явлення речей для впізнання від 15.06.2015, протокол огляду предмету від 15.06.2015, відповідно до якого було оглянуто мобільний телефон ОСОБА_8 «Nokia 301 Dual SIM», постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17.04.2015, витяг з ЄРДР від 18.04.2015, відповідно до якого за заявою від 12.04.2015 до ЄРДР було внесено відомості про злочин, а саме: 11.04.2015 приблизно о 22.00 год. у м. Бар Вінницької області невідома особа таємно, шляхом вільного доступу вчинила крадіжку мобільного телефону «Nokia 301 Dual SIM», заява ОСОБА_8 про залучення як потерпілого від 12.04.2015, відповідно до якої потерпілий вказує, що 11.04.2015 йому було спричинено тілесні ушкодження та скоєно заволодіння його мобільним телефоном та грошима у сумі 1000 грн, переконують суд у тому, що обвинуваченим ОСОБА_5 за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_6 було вчинено таємне викрадення майна потерпілого. При цьому, суд розцінює показання обвинуваченого ОСОБА_6 про непричетність до вчинення крадіжки, як спосіб уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, тобто крадіжку, вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, тобто крадіжку, вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Надаючи оцінку обставинам нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, що викладені у обвинувальному акті, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна правова конструкція закріплена й у ч. 4 ст. 17 КПК України. Зі змісту ч. 2 ст. 8 та ч. 5 ст. 9 КПК України випливає, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (п. 45) випливає, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не було доведено «поза розумним сумнівом» причетність обвинуваченого ОСОБА_6 до нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Наведене підтверджується доказами, що були досліджені у ході судового розгляду: показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 , показаннями потерпілого та даними письмових доказів: протоколу огляду місця події від 12.04.2015, висновків експерта №50 від 14.04.2015 та №84 від 04.06.2015 щодо кількості, локалізації та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що були виявлені у потерпілого ОСОБА_8 ; протоколу проведення слідчого експерименту від 22.01.2016.

Обвинувачений ОСОБА_5 підлягає покаранню за вчинені ним злочини.

При обранні міри покарання обвинуваченому, суд ураховує: ступінь тяжкості вчинених злочинів злочини, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 122 КК України, є злочинами середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченого: ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, що підтверджується даними довідки про судимість та копій вироків суду; на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, що підтверджується даними довідки Барської ЦРЛ; негативно характеризується за місцем проживання, що підтверджується даними довідки-характеристики Виконавчого комітету Барської міської ради Вінницької області №35 від 19.01.2016. Крім того, суд ураховує незадовільний стан здоров`я обвинуваченого (том 2 а.с. 86-88).

Обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

До обставин, передбачених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд відносить вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, суд вважає, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів, буде покарання у виді позбавлення волі. Остаточне покарання ОСОБА_5 слід призначити із застосуванням ч. 1 та ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань. Суд дійшов висновку про застосування часткового, а не повного складання покарань ураховуючи незадовільний стан здоров`я обвинуваченого.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, тому дане питання судом не вирішувалося.

Дослідивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю доведена та його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, як крадіжку, вчинену повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Обвинувачений ОСОБА_6 підлягає покаранню за вчинений злочин.

При обранні міри покарання обвинуваченому, суд ураховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, є злочином середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченого: ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, що підтверджується даними довідки про судимість та копій вироків суду; на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, що підтверджується даними довідки Барської ЦРЛ; позитивно характеризується за місцем реєстрації та посередньо - за місцем проживання, що підтверджується даними довідок-характеристик.

Обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

До обставин, передбачених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд відносить вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, суд вважає, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення нових злочинів, буде покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, незначна роль обвинуваченого у вчиненні злочину, зразкове виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків переконують суд у тому, що перевиховання та виправлення ОСОБА_6 можливе без відбування покарання, та створюють підстави для звільнення його від покарання з випробуванням, поклавши на останнього обов`язки, що передбачені ст. 76 КК України.
Строк запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у виді домашнього арешту закінчився, клопотань про обрання нового запобіжного заходу до суду не надходило, тому судом вказане питання не вирішувалося.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 солідарно на користь держави слід стягнути процесуальні витрати у кримінальному провадженні у сумі 768,00 грн за проведення дактилоскопічного дослідження (висновок експерта №319-Д від 24.09.2015), що документально підтверджені (том 1 а.с. 246).

Питання речових доказів у кримінальному провадженні вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
Потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 солідарно на його користь завданої злочином майнової шкоди у розмірі 8729,38 грн, з яких 800,00 грн - викрадені з «барсетки» та 7929,38 грн 38 коп - вартість придбання лікарських засобів, препаратів та матеріалів медичного призначення; 100 000,00 грн - завдана злочином моральна шкода; 1600,00 грн - понесені судові витрати при сплаті судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута за судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Щодо вирішення цивільного позову у даному кримінальному провадженні, суд дійшов наступних висновків.
Вирішуючи питання щодо суті пред`явленого обвинувачення, суд дійшов висновку, що дії обвинувачених слід перекваліфікувати з ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 122 КК України.
Цивільний позов було заявлено у межах обвинувачення за ч. 3 ст. 187 КК України. Суд, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, вважає, що зазначений позов слід залишити без розгляду, оскільки ухвалене судом рішення стосовно цивільного позову може бути необґрунтованим та невмотивованим, як наслідок можуть бути порушені права як обвинувачених, так і потерпілого (цивільного позивача), що є неприпустимим.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Аналогічні положення містить і ч. 3 ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та процесуальних норм національного законодавства на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Оскільки рішення про перекваліфікацію дій обвинувачених судом було прийнято у нарадчій кімнаті, то потерпілий і обвинувачені позбавлені можливості повною мірою скористатися власними процесуальними правами як цивільний позивач та цивільний відповідач відповідно. Відтак, суд дійшов висновку, що цивільний позов слід залишити без розгляду, що не позбавляє права потерпілого звернутися з аналогічним позовом у порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128, 129, 368, 370, 374, 376 КПК України та ст. 65 КК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання:
-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки;
-за ч. 1 ст. 122 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КПК України визначити ОСОБА_5 остаточне покарання з урахуванням вироку Барського районного суду Вінницької області від 08.07.2016 шляхом часткового складання покарань у виді позбавлення волі на строк шість років.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання, тобто з 18.03.2016.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України до строку відбування покарання ОСОБА_5 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 18.03.2016 по 09.08.2016, а також з 23.02.2017 до вступу вироку у законну силу з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк три роки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на засудженого такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази у кримінальному провадженні: мобільний телефон «Nokia 301 Dual SIM», куртку чорного кольору з плащової тканини та джинси темно-синього кольору, що знаходяться на зберіганні у ОСОБА_8 , вважати повернути власнику.

Речовий доказ більярдну кулю після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_8 .

Речові докази: дактилокарти та аркуші паперу зі слідами рук зберігати у матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 солідарно на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні у сумі 768,00 грн (сімсот шістдесят вісім гривень).

Цивільний позов залишити без розгляду.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Вінницької області через Барський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.
Головуючий:
Судді: