Справа № 214/7200/16-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2017 року м. Кривий Ріг

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції України в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, за участю самого заявника, прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 ,-
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24травня 2017 року матеріали за заявою ОСОБА_3 направлено до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для здійснення судового провадження. 02 червня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з надійшли матеріали вищезазначеної скарги.
Відповідно до вимог ст.35 КПК України автоматизованою системою документообігу суду, заява передана для розгляду слідчому судді ОСОБА_1 .
Скаржник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Саксаганського відділення поліції Криворізького відділу поліції України в Дніпропетровській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, в порядку, п.1 ч.1 ст. 303 КПК України, мотивуючи свою скаргу тим, що 05.12.2017 року він подав заяву до Саксаганського відділу поліції КВП України в Дніпропетровській області про вчинення кримінального злочину за ознаками ст.ст.350,356,364,365 КК України відповідно до подій, які відбувалися 17.11.2016 року. Станом на сьогодні, інформація до ЄРДР не внесена, кримінальне провадження не розпочато. Посилаючись на вищенаведене, ОСОБА_3 просив зобов`язати слідчого Саксаганського відділу поліції КВП України в Дніпропетровській області внести до ЄРДР відомості, викладені в заяві від 05.12.2016 року та розпочати досудове розслідування. В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 підтримав скаргу, наполягаючи на її задоволенні.
Представник Криворізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю заперечував вимоги скаржника та пояснив суду, що згідно з ч.4 ст.214 КПК України, на слідчого, прокурора, іншу службову особу, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, покладається обов`язок їх прийняти та зареєструвати, а також внести відповідні відомості до ЄРДР. Кримінальним процесуальним законодавством України встановлюється порядок і зміст викладу відомостей про кримінальні правопорушення в заявах або повідомленнях. Відповідно до п.4 ч.5 ст. 214 КПК України серед відомостей, які вносяться до ЄРДР, зазначається короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), а якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, вони не можуть вважатися такими, що мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Розглянувши скаргу ОСОБА_3 , заслухавши самого скаржника, взявши до уваги міркування прокурора з цього питання, слідчий судді вважає, що скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 п.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником.
Як встановлено судом з матеріалів провадження по скарзі, 05.12.2016 року ОСОБА_3 подав заяву до Саксаганського відділу поліції КВП України в Днепропетровській області про вчинення кримінального злочину за ознаками ст.ст.350,356,364,365 КК України про що отримав талон-повідомлення №127 (ЖЄО реєстраційний №24694 від 05.12.2016 року).Відомості за заявою ОСОБА_3 до ЄРДР внесені не були.
В результаті аналізу наданих слідчому судді матеріалів та положень ст.214 ч.1, ч.5 КПК України, ст.2 ч.1 КК України, слідчий суддя приходить до висновку що скарга ОСОБА_3 відносно невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР не містить підстав для її задоволення, оскільки на переконання слідчого судді, реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.
Заяву чи повідомлення про злочин, згідно вищезгаданих норм Закону слід вважати саме такими у випадку, коли в них існує наявність об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. З метою всебічності розгляду скарги слідчий суддя витребував матеріали ЖЄО №24694 від 05.12.2016 року у Саксаганського відділення поліції.
У листі Саксаганського відділення поліції Криворізького ВП ГУ НП в Дніпропетровській області від 19.06.2017 року за вих.№ 48.5/5873, скерованого слідчому судді на його запит про надіслання матеріалів ЖЄО №24694 від 05.12.2016 року, повідомлено слідчого суддю про неможливість надання вказаних матеріалів у зв`язку з направленням їх до прокуратури Дніпропетровської області. Прокурор, що брав участь в судовому засіданні також підтвердив цей факт, який зафіксовано на аркуші 6 матеріалів провадження та запитав скаржника чи він отримав з цього приводу відповідь з прокуратури Дніпропетровської області. Після заперечувальної відповіді скаржника слідчим суддею було запропоновано ОСОБА_3 для всебічного і об`єктивного розгляду скарги та ухвалення законного та обґрунтованого рішення по ній, надати в судове засідання копію заяви від 05.12.2016 року про повідомлення вчинення, вказаних ним у цій заяві, кримінальних правопорушень. Скаржник заперечив, що він вважає це недоцільним, оскільки мова йде не про зміст заяви, а про невнесення відомостей по ній у ЄРДР, які мають бути внесені за будь-яких підстав
Така позиція ОСОБА_3 , на переконання слідчого судді, свідчить про фактичну відмову скаржника скористатися, наданим йому процесуальним законом, правом самостійного обстоювання його правових позицій та одночасно позбавляє суд безпосередньо дослідити докази в судовому засіданні. Зміст заяви від 05.12.2016 року у вирішенні вимог, поставлених у скарзі, має беззаперечне істотне значення для постановлення законного рішення. Відповідно до ч.2 ст.22 КПК України не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду. Чи є заява ОСОБА_3 повідомленням відомостей про злочин, чи ним лише викладені власні міркування про вчинення правопорушень вказаними у неї особами (його особисте оціночне судження), які ґрунтуються лише на припущеннях скаржника щодо протиправності їх дій, - слідчий суддя, за таких обставин, - позбавлений можливості дійти об`єктивного висновку з цього суттєвого питання задля задоволення вимог скаржника. Доведення правомірності своєї позиції, як викладено у попередньому абзаці, покладається процесуальним законом на скаржника. Слідчим суддею, у відповідності до вимог ч.6 ст.22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, було створено необхідні умови для реалізації скаржником його процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Положення ч.1 ст.214 КПК України зобов`язують слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування тільки заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.
Разом із тим, за змістом ч.4 ст.214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.
Тобто, з огляду на вказані положення, розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР та поняття реєстрації заяв, які є різними за своєю суттю. До того ж, при отриманні такої заяви особа попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про злочин. У матеріалах провадження по скарзі є талон про реєстрацію заяви від 05.12.2016 року, але відсутні відомості про попередження ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність визначену кримінальним законом у цих випадках, що саме по собі унеможливлює внесення до ЄРДР таких відомостей.
Також, згідно Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №139 від 06.04.2016 року, до Реєстру підлягають внесенню відомості, які характеризують кримінальне правопорушення, тобто, при внесенні до Реєстру фабули кримінального правопорушення в обов`язковому порядку відображається дата, час, адреса, місце, спосіб, знаряддя, засоби та інші особливості вчинення кримінального правопорушення, розмір збитків, прізвище фізичної особи (осіб) або дані про юридичну особу (осіб), які є потерпілими, дані про осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, інші необхідні відомості.
Отже, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Положення ст.214 КПК перебувають у нерозривному взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК у тій мірі, у якій не можуть незалежно одна від одної діяти Особлива та Загальна частини Кримінального кодексу України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
З наведених положень вбачається, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне порушення. За зловживанням таким правом винні особи підлягають кримінальній відповідальності за статтею 383 Кримінального кодексу України.
Таким чином, з урахуванням викладеного вище, на розсуд суду скаржником було покладено вирішення питання чи є така заява скаржника дійсно заявою про кримінальне правопорушення у розумінні зазначеного вище аналізу норм КПК. Ненаданням копії заяви від 05.12.2016 року ОСОБА_3 , слідчий суддя позбавлений можливості визначитися зі своєю внутрішньою позицією чи містять доводи цієї заяви відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР і чи дійсно ці відомості, викладені у заяві - є підставою для їх перевірки шляхом проведення досудового розслідування.
Тим не менш, з матеріалів провадження, слідчий суддя зміг отримати, при наймі, уявлення про суть самої заяви ОСОБА_3 від 05.12.2016 року до Саксаганського відділення поліції. Зокрема, на аркуші справи 31, а саме з заяви про самовідвід судді ОСОБА_5 та інших матеріалів провадження вбачається, що мова у заяві про злочин йде про протиправні та незаконні дії судді Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу ОСОБА_6 .
З цього приводу слід зважити на таке.
Відповідно до ст.5 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 2 червня 2016 року N 1402-VIIIправосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Згідно з положеннями Конституції України та Рішенням Конституційного суду України від 23.05.01р. 6-рп/2001 оцінка законності процесуальних актів і дій суддів належить виключно до сфери правосуддя.
Чинним законодавством України органи прокуратури та досудового слідства не наділені повноваженнями по здійсненню нагляду за діяльністю органів судової влади.
Частиною 2 ст.126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.
Останнім часом ці конституційні гарантії незалежності суду піддаються викривленню і під ідеєю «наведення ладу в судовій системі», здійснюються намагання спростити процедуру притягнення суддів до кримінальної відповідальності з метою опанування механізму тиску на суд для отримання бажаних рішень. При цьому слід зазначити, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається. Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 2 червня 2016 року N 1402-VIII передбачена відповідальність судді за допущенні порушення вчинені під час здійснення ним професійної діяльності. Однак, притягнення судді до юридичної відповідальності не може мати спрощеного примітизованого порядку. Притягнення судді до кримінальної відповідальності у механізмі стримувань та противаг в системі поділу влади в Україні є однією з форм контролю за діяльністю носіїв судової влади, завданням якої має бути досягнення балансу між засадами незалежності й недоторканності суддів та їх кримінальною відповідальністю у разі вчинення ними кримінально караного протиправного діяння. Проте процедура притягнення судді до кримінальної відповідальності не може бути використана для здійснення тиску на суддю з метою прийняття ним "потрібного" судового рішення. Незгода учасника судового процесу у справі з прийнятим судовим рішенням не може бути приводом до реєстрації заяви, повідомленням про вчинене суддею кримінальне правопорушення.
Слідчий суддя переконаний, що ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд. Така ситуація є загрозливою для засад демократичного устрою, забезпечення прав та свобод людини і громадянина через можливе зниження їх рівня захисту судом.
Згідно нормі ч.4 ст.126 Конституції України суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.
Факти тиску на суддів і втручання в діяльність судів набули системного та відвертого характеру, зокрема при розгляді судами справ, вирішенні питань про відповідальність суддів, - зазначено у преамбулі Постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 "Про незалежність судової влади". Останнім часом ситуація з цього приводу стає просто загрозливою для існування і нормального функціювання системи демократичного устрою держави, який повинен спиратися на бездоганно діючий механізм здійснення правосуддя незалежними суддями. Пункт 11 цієї Постанови говорить про те, що: втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання.
З приводу цього питання Консультативна Рада Європейського Суду вважає, що у країнах, у яких кримінальне розслідування або провадження можуть розпочинатися за заявою приватної особи, повинен існувати механізм для попередження або припинення такого розслідування чи провадження проти судді у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків, якщо відсутні підстави вважати, що суддю має бути притягнуто до кримінальної відповідальності.
Крім того, відповідно до рішення Європейського суд з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає,що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким рішенням суду. За таких обставин, суд приходить до ґрунтовного висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог по скарзі ОСОБА_3 і необхідності відмови в задоволенні поданої скарги в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 214, 303-307, 318-380 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
В задоволенні скарги ОСОБА_3 на невнесення заяви про кримінальне правопорушення (злочин) за ст.ст.356,364,365, 350 Кримінального кодексу України в Єдиний реєстр досудових розслідувань (заява від 05 грудня 2016 року, відносно судді ОСОБА_6 ) відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1