УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Категорія ст.72 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2017 року. Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар с/з ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника-адвоката ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 19 грудня 2016 року,
Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зарахування йому строку попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання згідно ч.5 ст.72 КК України.
Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки ОСОБА_8 відбуває покарання в виді довічного позбавлення волі, то підстави зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання в виді довічного позбавлення волі - відсутні.
В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вказану ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування за вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 серпня 2003 р. покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення у межах даного провадження за період з 01 січня 2003 року по 09 грудня 2004 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі що становить 3 роки 10 місяців 18 днів.
Вважає, що ухвала Богунського районного суду м. Житомира від 19 грудня 2016 року була постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
Зазначає, що при постановленні ухвали судом не було застосовано ст. 537, 539 КПК України, ст.50, ст.51, ст.63, ст.64, ч.5 ст.72 КК України.
На думку захисника, з боку суду була проявлена дискримінація до особи, яка відбуває довічне позбавлення волі порівняно з особою, яка відбуває строкове покарання позбавлення волі.
Посилаючись на ст.5 КК України, зазначає, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність, або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, викладеної в новій редакції « Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № № 838-VIII, який набрав чинності 24 грудня 2015 року, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В тексті закону відсутнє посилання як на покарання у виді «довічного позбавлення волі», так і на покарання у виді «позбавлення волі на певний строк», законодавець обмежився загальною фразою «позбавлення волі».
Аналогічно, законодавець у тексті Закону не вказав на неможливість застосування закону до певної категорії засуджених осіб, в залежності від призначеного покарання.
Вважає, що суб`єктом, до якого можливо застосування вказаного закону, є будь-яка особа, яка перебувала під вартою на слідстві та до вступу вироку у законну силу.
Зазначає, що законодавцем не заборонено застосування до осіб, яким призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, ч.5 ст.72 КК України, так як таке зарахування не встановлює строковість призначеного покарання, не скорочує та не змінює термін відбуття покарання, але може впливати на строк, з якого особа має можливість не реалізацію певних прав, передбачених Главою 22 Кримінально-виконавчого кодексу України, які виникають після відбуття певного строку покарання.
Крім того, що за відсутністю прямої заборони застосування ч. 5 ст. 72 КК України до осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, практика відмови у зарахуванні, може свідчити про дискримінацію, яка у будь-яких своїх проявах заборонена як національним законодавством, так і Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Заслухавши доповідача, захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала подану апеляційну скаргу з наведених мотивів, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 01.08.2003 року за ст.ст. 186 ч.3, 187 ч.4, 115 ч.2 п.п.1,6, з урахуванням ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 30.10.2003 року вирок Апеляційного суду Кіровоградської області від 01.08.2003 року в частині засудження за ч.3 ст.186 КК України скасовано та направлено на новий розгляд.
Вироком Апеляційного суду Кіровоградської області від 19.08.2004 року ОСОБА_8 засуджений за ст.187 ч.3, з урахуванням ст.70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного засудженому майна.
Відповідно до вимог, передбачених ч.5 ст.72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення відбувається у разі засудження особи до позбавлення волі на певний строк.
Стаття 51 КК України містить перелік видів покарань, які можуть бути застосовані до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину. Згідно положень даної статті, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі є різними видами покарання.
Правила, закріплені у ст.72 КК України, розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання. Довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься. Не застосовуються ці правила й у випадку заміни засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі внаслідок акта про помилування.
Отже, доводи апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про те, що в ч.5 ст.72 КК України не встановлено обмежень щодо зарахування строку попереднього ув`язнення з причин відбування засудженим покарання у виді довічного позбавлення волі є безпідставними.
З огляду на вищенаведене, Апеляційний суд не вбачає порушень кримінального закону місцевим судом при винесенні оскаржуваної ухвали.
На підставі викладеного, Апеляційний суд підстав для зміни або скасування ухвали Богунського районного суду міста Житомира від 19 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 19 грудня 2016 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: