Єдиний унікальний номер 725/1556/17
Номер провадження 1-кп/725/87/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.04.2017 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000041 від 23 березня 2017 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Веренчанка, Заставнівського району, Чернівецької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей та мати інваліда 1 групи, раніше не судимого, обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Органом досудового слідства ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні непокори, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, за наступних обставинах.

Так, 08 квітня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 старшого солдата ОСОБА_5 призвано на військову службу за мобілізацією та згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) №69 зарахований до списків особового складу на посаду радіотелефоніста відділення артилерійської розвідки взводу управління командира дивізіону гаубичного артилерійського дивізіону даної частини та на всі види забезпечення.

Статтями 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, Незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Згідно статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, а також додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й чесно не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статтею 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що командир має право віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого -їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Проходячи військову службу на вищевказаній посаді солдат ОСОБА_5 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст. ст. 11, 30, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

13 серпня 2014 року близько 08 год. 20 хв. військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи те, що на виконання вимог наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) №73 від 12.08.2014 року останній зобов`язаний вибути до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ), а також будучи повідомленим про відповідальність за невиконання наказу, через особисту недисциплінованість, з метою уникнути вибуття за межі Чернівецької області, перебуваючи на території військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_4 ), умисно, відкрито відмовився виконати вищезазначений наказ начальника і до нового місця служби, а саме до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ) не вибув.

Таким чином, солдат ОСОБА_5 , всупереч вимогам ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 30, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи те, що на виконання вимог наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 №73 від 12 серпня 2014 року останній зобов`язаний вибути до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 ), а також будучи повідомленим про відповідальність за невиконання наказу, через особисту недисциплінованість, з метою уникнути вибуття за межі Чернівецької області, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 ), умисно, відкрито відмовився виконати вищезазначений наказ начальника і до нового місця служби не вибув, чим вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника - злочин, передбачений ч. 1 ст. 402 КК України.

В ході досудового слідства між сторонами кримінального провадження прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , у присутності захисника, укладено угоду про визнання винуватості.

За умовами даної угоди обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язався повністю визнати свою винуватість в обсязі підозри у судовому провадженні.

Крім цього, при укладенні угоди враховано, що ОСОБА_5 вину визнав повністю, у вчиненому щиро кається, активно сприяв розкриттю злочину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання та проходження військової служби характеризується позитивно, на диспансерному обліку і медичних установах не перебуває, приймав участь в антитерористичній операції, має на утриманні двох малолітніх дітей та мати інваліда 1 групи, що є пом`якшуючими обставинами.

Враховуючи всі обставини справи, особу винного, наявність зазначених вище кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_5 із застосуванням ст. 69 КК України за ч. 1 ст. 402 КК України у виді штрафу в розмірі 265 (двісті шістдесят п`ять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян що становить 4 505 грн.

Також умовами угоди визначено, що сторонам відомо та зрозуміло, що у відповідності до вимог ст.473 КПК України наслідком укладення та затвердження даної угоди про визнання винуватості для прокурора та обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями ч. 4 ст. 394 та ч. 3 ст. 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди.

Обвинуваченому відомо і зрозуміло, що відповідно до вимог ст.476 КПК України за наслідком невиконання даної угоди про визнання винуватості прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку. Наслідком скасування вироку є призначення судового розгляду в загальному порядку або направлення матеріалів провадження для завершення досудового розслідування в загальному порядку.

Обвинуваченому відомо і зрозуміло, що умисне невиконання даної угоди про визнання винуватості є підставою для його притягнення до відповідальності, встановленої ст. 389-1 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник підтримали угоду про визнання винуватості від 24 березня 2017 року та просили суд її затвердити. При цьому, обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, щиро розкаявся, а також надав свою згоду на призначення йому узгодженого угодою покарання.

Заслухавши думку учасників процесу з приводу наявності підстав для затвердження угоди, дослідивши матеріали кримінального провадження, переконавшись у добровільності укладення угоди з боку обвинуваченого ОСОБА_5 , а також перевіривши умови угоди на відповідність вимогам ст.ст.472-473 КПК України та нормам КК України, суд вважає, що у суду відсутні підстави для відмови у її затвердженні.

Так, відповідно до вимог п.2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

При цьому, як передбачено ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Як було встановлено судом, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України, тобто непокори, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника.

Враховуючи норму ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.402 КК України належить до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості.

Крім того, враховуючи в сукупності обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , а саме: визнання ним вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивна характеристика з місця проживання та місця служби, участь в проведенні антитерористичної операції, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, суд вважає можливим призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання із застосуванням ст. 69 КК України та на підставі ст. 53 КК України у виді штрафу в розмірі 265 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між обвинуваченим та прокурором та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Керуючись ст.ст. 314, 376, 468-470, 472, 473, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 31 березня 2017 року між прокурором військової прокуратури Чернівецького гарнізону ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України.

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.402 КК України, і за його вчинення із застосуванням положень ст. 69 КК України призначити йому узгоджену міру покарання у виді штрафу в розмірі 265 (двісті шістдесят п`ять) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 4 505 грн.

На вирок може бути подана апеляція з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 30-ти діб з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1