Ухвала іменем україни

07 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

секретаря ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002282, об`єднане з кримінальним провадженням № 0003196 за касаційною скаргою Першого заступника прокурора Чернігівської області на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 24 травня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

в с т а н о в и л а:

вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 лютого 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки, покладено обов`язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у справі.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24 травня 2016 року вирок районного суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду з підстав неправильного застосування ст. 75 КК України, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що в апеляційній скарзі прокурором ставилося питання про ухвалення нового вироку в зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, але залишаючи доводи скарги без задоволення, апеляційний суд у порушення вимог ст. 419 КПК України не мотивував належним чином прийняте рішення, не дав докладних відповідей на всі її доводи.

Засуджений ОСОБА_7 подав заперечення на касаційну скаргу прокурора, в якому, посилаючись на безпідставність доводів скарги, просив залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без міни.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 03 квітня 2015 року біля буд. № 8 по вул. К. Цеткін у м. Чернігові, наніс удар по голові ОСОБА_8 , від чого останній отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких, та відкрито заволодів майном потерпілого на загальну суму 1010 грн.

Він же, 02 травня 2015 року, знаходячись поблизу магазину «Лис Микита» на вул. Г. Полуботка, 28 у м. Чернігові, діючи повторно, наніс декілька ударів руками по голові ОСОБА_9 та відкрито заволодів його майном на загальну суму 4750 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора який підтримав скаргу та вважав, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню, захисника та засудженого, котрі заперечили проти задоволення скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості засудженого у злочині кваліфікованого за ч. 2 ст. 186 КК України за встановлених судом обставин, ґрунтується на доказах, зібраних та оцінених судом відповідно до вимог КПК України та ніким не оспорюється.
Доводи скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло за собою м`якість призначеного покарання засудженому є необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання винному місцевий суд виходив із названих вимог закону, врахував ступінь тяжкості та конкретні обставини злочину, наслідки його вчинення, дані про особу засудженого.

Згідно положень ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з вироку, проаналізувавши позитивні дані про особу ОСОБА_7 , характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів та їх наслідки, вартість викраденого, часткове повернення майна потерпілим, відсутності позовних вимог до винного, та вказавши на відсутність обставин які обтяжують покарання, місцевий суд дійшов висновку про можливість застосування ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, та залишаючи її без задоволення, апеляційним судом було перевірено всі його доводи, якими обґрунтовано постановлення нового вироку щодо засудженого у зв`язку із неправильним застосуванням ст. 75 КК України.

Зокрема, спростовуючи твердження скарги прокурора, апеляційний суд у своєму рішенні послався на ті саме обставини, які було враховано судом першої інстанції, а саме, тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, особу ОСОБА_7 , що він має на утриманні малолітню дитину, працює, позитивно характеризується за місцем проживання, відношення засудженого до вчиненого, котрий раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягався.

Враховано, що від вчинених злочинів тяжких наслідків не наступило.

Крім того, апеляційним судом зазначено, що прокурор, який підтримував державне обвинувачення в суді першої інстанції підтримав можливість призначення покарання винному із застосуванням ст. 75 КК України.

Наведене спростовує доводи касаційної скарги прокурора про відсутність підстав для призначення засудженому покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням.

Ухвала Апеляційного суду Чернігівської області є належно мотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає касаційну скаргу прокурора такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 433- 439 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 24 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу Першого заступника прокурора Чернігівської області без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3