АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1597/16 Справа № 188/1306/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідування № 0000653 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

-16 вересня 2015 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75, 76 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Брагинівка Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-02 грудня 2014 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75, 76 КК України, звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Петропавлівка Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє:

-11 грудня 2012 року Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області за ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, частково приєднано невідбутий строк по вироку від 31 березня 2009 року і до відбування призначено 1 рік та 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 11 червня 2014 року.

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України.
Кримінальне провадження розглянуто за участю:
прокурора ОСОБА_9
обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року, остаточно призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Цим же вироком ОСОБА_8 визнано винним та призначено покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст.76 КК України, ОСОБА_8 зобов`язано повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця роботи та проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, а також періодично з`являтися на реєстрацію до даного органу.

Також даним вироком визнано винним ОСОБА_6 та призначено покарання за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2014 року, остаточно визначивши до відбуття покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням шкоди в розмірі 850 грн.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 солідарно на користь держави витрати на проведення експертиз кримінального провадження в розмірі 491 грн.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення експертиз кримінального провадження в розмірі 1441 грн. 84 коп.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду, обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 визнано винними у вчинені кримінальних правопорушень за наступних обставинах.

ОСОБА_6 в період часу з 01.05.2015 р. по 15.05.2015 р. ( точної дати не встановлено ) приблизно о 19.00 год. , розпиваючи спиртні напої по вул. Польовій в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , запропонував останнім достати ще спиртного та продовжити відпочинок . На дану пропозицію ОСОБА_8 та ОСОБА_7 дали згоду.
ОСОБА_8 в свою чергу , запропонував ОСОБА_7 та ОСОБА_6 викрасти металевий двутавр , який він раніше бачив біля двору домоволодіння по АДРЕСА_3 .
Вступивши у попередню змову на викрадення чужого майна , реалізуючи свій злочинний умисел , ОСОБА_7 , разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою , спрямованою на таємне викрадення чужого майна , у той же день , у період часу з 01.05.2015 р. по 15.05.2015 р. ( точної дати не встановлено ) приблизно о 20.30 год. , перебуваючи в стані алкогольного сп"яніння , приїхали та трьохколісному мотоциклі ( моторолері ) " Мурашка " , який належить ОСОБА_14 ( батько ОСОБА_6 ) до домоволодіння , розташованого по АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_15 .
Переконавшись в тому , що навколо нікого не має та за їхніми діями ніхто не спостерігає , ОСОБА_6 , разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 умисно , таємно , повторно , за попередньою змовою групою осіб викрали металевий двутавр № 20 ( стандартный профиль конструктивных элементів із чорного прокату ) , довжиною 4.5 м. , вартістю 88.9 грн. за 1 м , загальною вартістю 400 грн. , який належить ОСОБА_15 і який лежав біля паркану домоволодіння останнього. Потім , завантаживши викрадений металевий двутавр на мотоцикл ( моторолер ( " Мурашка " ) , перевезли в інше місце та розпорядилися викраденим на власний розсуд.
Таким чином , ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб , разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 спричинили потерпілому ОСОБА_15 майнову шкоду на загальну суму 400 грн.
Крім того , ОСОБА_7 в період часу з 25.09.2015р. по 29.09.2015р. (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено) близько 21.00 годин прийшов до домоволодіння гр. ОСОБА_16 , який розташований по АДРЕСА_4 , знаючи, що власника не має вдома, з корисливих намірів, шляхом вільного доступу умисно, таємно, повторно викрав з частково огородженого подвір`я брухт чорних металів, а саме металевий каркас із холодильника радянського виробництва у кількості 2 шт. вагою кожен по 20 кг, загальною вагою 40 кг, металеві бочки об`ємом 200 л у кількості 2 шт вагою по 30 кг кожна загальною вагою 60 кг та металеве корито вагою 45 кг у кількості 1 шт загальною вагою 145 кг загальною вартістю 524, 41 грн., що належать гр. ОСОБА_16 , тим самим привласнив чуже майно, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши своїми діями потерпілому ОСОБА_16 майнову шкоду на суму 524,41 грн.
Крім того, ОСОБА_7 у період часу з 01 по 05.10.2015 року ( точної дати під час досудового розслідування не встановлено), близько 18.00 години, прийшов до домоволодіння гр. ОСОБА_16 , що розташоване по АДРЕСА_4 , скориставшись тим, що господаря немає вдома, керуючись корисливими намірами, шляхом вільного доступу зайшов на територію частково огородженого подвір`я вищевказаного домоволодіння, звідки умисно, таємно, повторно викрав один вулик для бджіл вартістю 372,50 гривень, що належить гр. ОСОБА_16 , тим самим привласнив чуже майно та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши своїми діями потерпілому ОСОБА_16 майнову шкоду на вищевказану суму .
Крім того , ОСОБА_7 в один із днів у період часу з 01 по 15.01.2016 року (точної дати у ході проведення досудового розслідування не встановлено) приблизно о 20 год. 00 хв., діючи зі злочинними намірами направленими на таємне, повторне, викрадення чужого майна з домоволодіння гр. ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_5 , повторно, керуючись корисливими намірами, через незамкнуті двері, проник на горище домоволодіння ОСОБА_17 за адресою: АДРЕСА_5 , звідки, таємно, повторно викрав три азбестові труби, довжиною по 4 м кожна, діаметром 100 мм кожна, загальною вартістю 820,80 гривень, із розрахунку того, що 1 м такої труби коштує 68,40 гривень, які належать ОСОБА_17 , спричинивши останньому майнову шкоду на суму 820,80 гривень.
Крім того , ОСОБА_7 у період часу з 01.02.2016 по 05.02.2016 року (точної дати у ході проведення досудового розслідування не встановлено) приблизно о 17 год. 30 хв. з метою викрадення чужого майна повторно, керуючись корисливими намірами, прийшов до домоволодіння гр. ОСОБА_18 , яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 . Після чого з метою таємного повторного викрадення чужого майна, керуючись корисливими намірами, проник до двору даного домоволодіння через хвіртку, де впевнившись у тому, що його ніхто не бачить і за його злочинними діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливими намірами, за допомогою знайденої цеглини збив навісний замок на вхідних дверях вищевказаного жилого будинку та проник до середини будинку, звідки умисно, таємно, повторно викрав велосипед марки «Україна» вартістю 363 грн., який належить гр. ОСОБА_18 , чим спричинив потерпілому майнової шкоди на вищезазначену суму. Викрадене ОСОБА_7 привласнив та розпорядився ним на власний розсуд.
Крім того, ОСОБА_7 06.02.2016 року приблизно о 12 год. 00 хв. з метою викрадення чужого майна повторно, керуючись корисливими намірами прийшов до домоволодіння гр. ОСОБА_18 , яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 . Після чого з метою таємного повторного викрадення чужого майна, керуючись корисливими намірами, проник до двору даного домоволодіння через хвіртку, де впевнившись у тому, що його ніхто не бачить і за його злочинними діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливими намірами, за допомогою принесеного з собою ключа відкрив навісний замок на вхідних дверях вищевказаного жилого будинку та проник до середини будинку, звідки умисно, таємно, повторно викрав електричну плиту марки «Елна» «Цинк» (200Н), вартістю 389,50 грн., яка належить гр. ОСОБА_18 , чим спричинив потерпілому майнової шкоди на вищезазначену суму. Викрадене ОСОБА_7 привласнив та розпорядився ним на власний розсуд.
Крім того , ОСОБА_7 в один із днів у період часу з 01 по 10.02.2016 року (точної дати у ході проведення досудового розслідування не встановлено) приблизно о 20 год. 30 хв., знаходячись на території домоволодіння ОСОБА_19 за адресою: АДРЕСА_6 , діючи зі злочинними намірами направленими на таємне, повторне, викрадення чужого майна з домоволодіння гр. ОСОБА_19 за адресою: АДРЕСА_6 , керуючись корисливими намірами, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що навколо нікого немає та за його діям ніхто не спостерігає, з подвір`я ОСОБА_19 , таємно, повторно, викрав сокиру колун, вартістю 311,15 гривень, яка належить ОСОБА_19 , спричинивши останньому майнову шкоду на суму 311,15 гривень.
Крім того , ОСОБА_7 07.03.2016 року приблизно о 17 год. 00 хв., знаходячись на території домоволодіння ОСОБА_20 за адресою: АДРЕСА_7 , діючи зі злочинними намірами направленими на таємне, повторне, викрадення чужого майна з домоволодіння гр. ОСОБА_20 за адресою: АДРЕСА_7 , керуючись корисливими намірами, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що навколо нікого немає та за його діям ніхто не спостерігає, з подвір`я ОСОБА_20 , таємно, повторно, викрав велосипед марки «Україна», вартістю 474,0 гривень, який належить ОСОБА_20 , спричинивши останньому майнову шкоду на суму 474,0 гривень.
Крім того , ОСОБА_7 10.03.2016 року приблизно о 19 год. 00 хв. , діючи зі злочинними намірами направленими на таємне, повторне, викрадення чужого майна з домоволодіння гр. ОСОБА_21 за адресою: АДРЕСА_8 , керуючись корисливими намірами, повторно, через незамкнуті двері проник в гараж домоволодіння ОСОБА_21 , за адресою: АДРЕСА_8 , звідки, таємно, повторно, викрав садовий двоколісний візок, вартістю 398,97 гривень, який належить гр. ОСОБА_21 , спричинивши останній майнову шкоду на суму 398,97 гривень.
Крім того , ОСОБА_7 16.03.2016 року приблизно о 20 год. 30 хв., діючи зі злочинними намірами направленими на таємне повторне викрадення чужого майна з домоволодіння гр. ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 , керуючись корисливими намірами, повторно, шляхом виставлення віконного скла, проник у середину будинку ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 , звідки, таємно, повторно, викрав ноутбук марки Acer Aspire E 1-531, вартістю 6143,90 гривень, який належить ОСОБА_13 , спричинивши останньому майнову шкоду на суму 6143,90 гривень.
Крім того , ОСОБА_7 10.04.2016 року приблизно о 17 год. 00 хв., діючи зі злочинними намірами направленими на таємне, повторне, викрадення чужого майна з домоволодіння гр. ОСОБА_22 за адресою: АДРЕСА_9 , таємно, повторно, керуючись корисливими намірами, шляхом пошкодження вікна, незаконно проник в середину будинку ОСОБА_22 , який розміщений за адресою: АДРЕСА_9 , звідки, таємно, повторно, викрав пилосос марки «Samsung SK - 4023» вартістю 222,0 гривні, який належить ОСОБА_22 , спричинивши останній майнову шкоду на суму 222,0 гривні.
Не погоджуючись з судовим рішенням прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування вироку суду в частині призначення покарання ОСОБА_8 та просить ухвалити новий вирок, яким призначити покарання останньому за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. Вирок суду щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 прокурором не оскаржується.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема вказує на необґрунтованість та невмотивованість рішення суду про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України.
Прокурором в апеляційній скарзі зазначено, що судом неналежним чином враховано обставини, що характеризують особу винного ОСОБА_8 та те, що поведінка останнього після вчинення злочину свідчить про спрямованість його умислу. Тобто на думку прокурора, обвинувачений викраденим майном розпорядився на власний розсуд та в подальшому не вчинив жодних дій для відшкодування потерпілому шкоди, що також судом не враховано при призначення покарання.
Також прокурор вказує, що в оскаржуваному вироку суду відсутнє мотивування рішення щодо застосування у відношенні ОСОБА_8 положень ст.75 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій з урахуванням доповнень до неї, порушує питання про скасування вироку суду щодо нього у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та просить призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.
В апеляційній скарзі обвинувачений в супереч положенням ч.3 ст.349 КПК України оскаржує фактичні обставини кримінального провадження, а саме вказує про невизнання вини по частині інкримінованих йому епізодів вчинення крадіжок у зв`язку з порушенням права на захист з боку захисника за призначенням ОСОБА_12 .
Також не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про скасування вироку щодо нього та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні останнього складу кримінального правопорушення, а саме суб`єктивної сторони злочину, на підставі ст.284 КПК України.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що не бачив місця розташування двотавру, а зі слів співучасників кримінального правопорушення ОСОБА_8 та ОСОБА_7 даний металевий об`єкт був ними знайдений та нікому не належав, а тому допускав що ця річ є безхазяйною.
Обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що твердження про скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння є лише припущеннями суду, який ухвалив вирок, що є неприпустимим з огляду на вітчизняне та європейське право, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні відповідні довідки про рівень алкоголю в крові та не встановлено достовірно кількість вжитого спиртного кожним із обвинувачених та час, який сплинув між вживанням обвинуваченими спиртного та підібранням останніми двотавру.
Обвинувачений вказує на відсутність будь-яких доказів, які були предметом судового розгляду даного кримінального провадження на підтвердження фактичних обставин попередньої змови між мною та ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на викрадення.
На окрему думку, з точки зору обвинуваченого ОСОБА_6 , заслуговує сам предмет кримінального правопорушення, а саме чи відповідав предмет злочину, двотавр №20 вимогам, які до нього висуваються законом України про кримінальну відповідальність в сенсі його вартості, оглядовості, хозяйності.
Також обвинувачений ОСОБА_6 вказує, що під час проведення досудового розслідування було застосовано недозволені методи досудового слідства, а саме заходи психологічного тиску у вигляді погроз застосувати до останнього найтяжчого запобіжного західу тримання під вартою. Поняті, які приймали участь під час проведення слідчої дії під час досудового розслідування даного кримінального провадження це не могли почути, оскільки були сусідами потерпілого ОСОБА_15 , а тому перебували у зацікавленому положенні та не бажали втрачати дружні стосунки із останнім.
З огляду на порушення права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист під час досудового слідства, перевищення службових повноважень слідчим під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження, останній вважає, що такі докази, як протокол допиту ОСОБА_6 , протокол проведення слідчого експерименту за його участю від 14 серпня 2015 року слід визнати неналежними доказами.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, доводи прокурора ОСОБА_9 , яка просила апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок із призначенням покарання без застосування положень ст.75 КК України, в решті вирок суду залишити без змін, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без задоволення, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_11 в його інтересах, які просили апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити, вирок суду скасувати щодо нього та провадження закрити, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_12 , які просили вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду, обвинуваченого ОСОБА_10 , який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, а тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу прокурора стосовно нього залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст.374 КПК України, мотивувальна частина вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Однак, як видно з матеріалів судового провадження, суд цих вимог закону не дотримався.

Так суд першої інстанції, визначаючи порядок дослідження доказів кримінального провадження, ухвалив проводити судовий розгляд кримінального провадження щодо інкримінованих ОСОБА_7 вчинених десяти епізодів крадіжок в порядку ч.3 ст.349 КПК України, тобто визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, а саме журналу судового засідання від 23 травня 2016 року та технічної фіксації судового засідання на носії інформації диску CD-R, простежити наявність чіткої згоди обвинуваченого ОСОБА_7 на запропонований порядок дослідження доказів не вбачається можливим (а.п.133-134 т.1). Жодних розписок чи заяв з приводу розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України в матеріалах кримінального провадження не містяться, наслідки судового розгляду в орядку ч.2 ст.349 КПК України судом першої інстанції ОСОБА_7 належним чином не роз,яснено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , визначив обсяг досліджених доказів із порушенням таких вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції при встановленні фактичних обставин кримінального провадження визначено занадто великий проміжок часу вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів, а тому дата їх вчинення підлягає уточненню в ході судового слідства, оскільки час вчинення злочину є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення.

В оскаржуваному вироку суду відсутнє належне мотивування рішення суду щодо застосування положень ст.75 КК України у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 , тобто звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, а саме наявні протиріччя висновків суду в цій частині, про що обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі прокурора.

Оскільки зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону перешкодили суду прийняти законне та обґрунтоване рішення, то, на думку колегії суддів, це рішення прийнято з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч.1 ст.412 і ч.1 ст.415 КПК України, допущені порушення вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Ураховуючи викладене, доводи апеляційних скарг прокурора, де йдеться про м`якість призначеного судом покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, оскільки відсутній умисел на вчинення злочину та доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про невинність останнього у вчиненні частини інкримінованих епізодів крадіжок, за які останнього засуджено, - судом апеляційної інстанції не розглядаються та підлягають ретельній перевірці під час нового розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів не входить в обговорення питань щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 у вказаних злочинах, правильності кваліфікації їх дій, призначення покарання, про що йдеться в апеляційних скаргах, оскільки це потребуватиме встановлення фактичних обставин кримінального провадження в ході судового розгляду.
При новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції необхідно врахувати наведене, ретельно перевірити доводи, зазначені в апеляційних скаргах прокурора та обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , зокрема вирішити клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо заміни захисника ОСОБА_12 іншим адвокатом за призначенням, перевірити доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про застосування недозволених методів досудового розслідування у відношенні нього, а саме застосування заходів психологічного тиску з боку працівників органу досудового розслідування, за результатами проведення чого постановити законне і обґрунтоване рішення, яке б відповідало вимогам кримінального і кримінального процесуального законів.

Виходячи з наведеного, апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню в частині скасування вироку суду.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Виходячи із положень ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватись від суду, незаконно випливати на потерпілих, свідків, інших обвинувачених; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно з вироком суду, обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні одинадцяти епізодів крадіжок, із яких один епізод кримінального правопорушення вчинено повторно, за попередньою змовою групою осіб, а інші із кваліфікаційною ознакою повторність та із проникнення у житлове або інше приміщення, вчинені під час іспитового строку за вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області 16 вересня 2015 року за ч.3 ст.185 КК України, раніше неодноразово судимий, колегія суддів вважає, що ризики кримінального провадження, передбачені ст.177 КПК України відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не усунуті та останній може переховуватись від суду, впливати на покази сторін кримінального провадження чи вчиняти нові злочини, а тому доцільно продовжити запобіжний захід обвинуваченого ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою до 60 днів з дня проголошення рішення суду апеляційної інстанції.

Також колегія суддів звертає увагу, що у зв`язку із продовженням запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою протягом 2 місяців, при ухваленні судового рішення за результатами судового розгляду кримінального провадження, необхідно враховувати його строк попереднього ув`язнення, який слід рахувати з дати його затримання, тобто 30 травня 2016 року.

Запобіжні заходи щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 обиралися у вигляді особистого зобов`язання, однак жодних клопотань щодо зміни або продовження запобіжних заходів обвинуваченим в суді апеляційної інстанції не були заявлені. Тому відповідно до вимог ст.331 КПК України, підстави для зміни чи продовження запобіжного заходу в суді апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою продовжити на 2 місяці.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4