АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/305/17 Справа № 712/23/17-к Категорія: ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та процесуального прокурора по кримінальному провадженню ОСОБА_10 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 лютого 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працює, не одруженого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 08.07.2010 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; на підставі ст. 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 21.12.2011 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 315, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 309, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Придніпровського районним судом м. Черкаси від 04.03.2016 року згідно із ЗУ № 838-8 від 26.11.2015 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано термін попереднього ув`язнення з 10.09.2011 року по 28.02.2012 року. Звільнений 22.09.2016 року по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання вирішено рахувати з 21.02.2017 року, зарахувавши термін тримання під вартою з 25.11.2016 року по 21.02.2017 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання термін його перебування в СІЗО з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення і перебування його в СІЗО як 2 дні відбування покарання, що на момент постановлення вироку, згідно перерахунку становить 5 (п`ять місяців) 24 (двадцять чотири) дні позбавлення волі.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено без змін у виді тримання під вартою. Вирішено долю речових доказів, -

в с т а н о в и л а :
Згідно з вироком ОСОБА_7 25.11.2016 року близько 17-20 год. біля будинків по вул. Смілянська, 42 та по вул. Гоголя, 258 в м. Черкаси, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, підійшовши ззаду до ОСОБА_8 , яка рухалась по вул. Гоголя в напрямку вул. Смілянської, та відкрито, шляхом ривка з рук останньої заволодів її гаманцем, в якому знаходились грошові кошти в сумі 180 грн., й намагався втекти в сторону магазину «Адам», що знаходиться в м. Черкаси по вул. Гоголя, 269.

Здійснюючи втечу з місця події, ОСОБА_7 гаманець викинув на тротуар біля фірмового магазину «ЧПК», що знаходиться за адресою: м. Черкаси вул. Гоголя, 258, й після цього був зупинений та затриманий очевидцями події, тобто ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий вказаними особами.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 , обвинувачений ОСОБА_9 та процесуальний прокурор по кримінальному провадженню ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник просить в ході апеляційного розгляду справи поновити досудове слідство, в ході якого допитати по спірним обставинам затримання ОСОБА_7 потерпілу, свідків по справі; задовольнити клопотання ОСОБА_7 з приводу встановлення та допиту в якості свідків працівників поліції, які його затримували; витребувати й оглянути відеоматеріали з камер працівників поліції обставин затримання ОСОБА_7 ; надати доручення слідчому вияснити обставини виявлення у ОСОБА_7 та вилучення у нього при затриманні наркотичних засобів й встановити, яке рішення ухвалено з цього питання. При відсутності доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, або наявності будь-яких сумнівів просить вирок скасувати й провадження у справі закрити за відсутністю складу злочину в діях ОСОБА_7 .

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції неналежно надано оцінку доказам у справі в частині підтвердження вини обвинуваченого, однобічно проведено судове слідство, а висновки суду не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що ОСОБА_7 як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні, свою вину не визнав та вважає, що його затримання сфальсифіковано. Також зазначає апелянт, обвинувачений клопотав про виклик та допит в якості свідків поліцейських, які здійснювали його затримання, та витребування відеоматеріалів з камер цих поліцейських, однак суд відхилив ці клопотання. Також заявляв відводи суду та прокурору.

Крім цього, не співпадають в деталях показання свідків з показаннями потерпілої. Так із показів в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_8 гаманець у неї був у лівій руці, в правій - тримала телефон, а ОСОБА_7 підбіг ззаду і вирвав гаманець, пробіг трохи, гаманець тримав у руці і, коли вона почала кричати, викинув його. В той же час з показів свідка ОСОБА_11 гаманець у потерпілої був під правою рукою, також в руці потерпілої був телефон, по якому вона розмовляла. ОСОБА_7 підбіг до неї ззаду, штовхнув в спину і, коли вона впала на тротуар, висмикнув у неї з під руки гаманець, положив собі під ліву руку, пробіг трохи і, коли його стали затримувати перехожі, не втримав його під рукою і впустив на тротуар. Також не співпадають показання потерпілої та свідків в тій частині, що потерпіла показала, що під час вчинення злочину ОСОБА_7 був в шапці, а свідки - що він був без головного убору, в капюшоні від куртки. Ці показання мають суттєві розбіжності, мають протиріччя, які не усунуті судом й, враховуючи, що ОСОБА_7 заперечує свою участь у вчиненні злочину, повинні трактуватися на користь обвинуваченого. Таким чином зазначене ставить під сумнів сам факт вчинення ОСОБА_7 злочину, за який він засуджений. При цьому, суд першої інстанції повторно після допиту свідків не допитав по обставинам справи потерпілу, яка на час допиту свідка ОСОБА_11 не була присутня в судовому засіданні, щодо суттєвих розбіжностей у її показах і показах свідка відносно знаходження гаманця при ній, яким чином він був і звідки вирваний, як був вдягнутий злочинець і т. п.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.02.2017 та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції в іншому складі суду. Також просить змінити йому запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Указує, що вирок суду першої інстанції є незаконним у зв`язку з істотним порушенням вимог п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Вбачає, що під час його затримання сторонніми перехожими ними необґрунтовано була застосована до нього фізична сила, оскільки вони не мали права цього робити. Крім цього, вбачає, що й працівники поліції, які приїхали на місце його затримання за викликом, не мали права здійснювати щодо нього будь-яких дій, оскільки він був затриманий помилково замість іншої особи. Також указує, що при затриманні невідомі йому особи намагалися йому підкинути наркотики з метою змусити його зізнатися у вчиненні злочину.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати сирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.02.2017 та ухвалити новий, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. Також просить частково дослідити матеріали кримінального провадження, а саме дані, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, прокурор вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Також судом не враховано рекомендації та роз`яснення викладені в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Вказує, що обвинуваченому застосовано покарання, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість, оскільки ОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності, та, маючи не зняту та не погашену судимість, засуджений 08.07.2010 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; 21.12.2011 року Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 315, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком від 08.07.2010 й остаточно визначено до відбуття 5 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 22.09.2016 з Черкаської ВК - 62 після відбуття строку покарання. Однак, на шлях виправлення та перевиховання обвинувачений не став та вчинив новий злочин проти власності, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого та вчинених ним злочинів.

На апеляційні скарги захисника та обвинуваченого прокурор подав заперечення.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 прокурор просить апеляційну скаргу захисника на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.02.2017 р. залишити без задоволення, вирок суду першої інстанції - залишити без змін. Вказує, що апеляційна скарга захисника є необґрунтованою та не відповідає вимогам КПК України. Захисником не зазначено вимоги ч. 2 ст. 396 КПК України, а наголошено на поновленні досудового слідства. Однак, відповідно ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не має права ухвалювати подібні рішення.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 21.02.2017 р. прокурор, вважаючи її необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, вирок місцевого суду - залишити без змін. Зазначає, що питання щодо обставин затримання ОСОБА_7 та, зокрема, клопотання стосовно долучення відеозаписів з камер поліцейських вирішувалось як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, та встановлено, що в обох випадках у задоволенні вказаного клопотання і слідчим, і суддею було відмовлено, оскільки ОСОБА_7 затримували пересічні громадяни та по приїзду слідчо-оперативної групи відеофіксація не проводилась, у зв`язку з чим, вказує прокурор, ці доводи є необґрунтованими та не можуть бути предметом апеляційного оскарження.

Крім того, твердження про те, що 25.11.2016 року невідомими особами йому були нанесені тілесні ушкодження та підкинутий пакетик з наркотичною речовиною повністю спростовуються показами потерпілої, показами свідків та дослідженими в повному обсязі матеріалами справи. При цьому, під час особистого обшуку ОСОБА_7 наркотичних засобів, на які він вказує, виявлено та вилучено не було, що підтверджується протоколом обшуку особи, відповідні відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносились.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_9 підтримав подані ним та обвинуваченим апеляційні скарги, та просив відхилити апеляцію прокурора. В подальшому в ході апеляційного провадження обвинувачений відмовився від захисника ОСОБА_9 і взяв захист своїх інтересів на себе, про що подав суду відповідну письмову заяву. Відмова була прийнята судом.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу та апеляцію його захисника стосовно викладених в ній доводів і аргументів, просив їх задовольнити та заперечував проти апеляційної скарги прокурора. Апеляційні вимоги були ним підтримані відповідно до їх змісту в його апеляційній скарзі. При цьому на запитання суду щодо застосування до нього в ході досудового розслідування недозволених методів слідства указав, що не має претензій до правоохоронців в ході розслідування справи, однак у нього викликають сумнів законність дій окремих осіб під час його затримання на вулиці.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокуратури частково та просив залишити без задоволення апеляційні скарги захисника і обвинуваченого. Указав, що потреби у посиленні покарання обвинуваченому не вбачає, однак судом першої інстанції не був врахований наявний у діях обвинуваченого рецидив злочину, адже раніше він був засуджений не лише за крадіжку, але й за злочини, пов`язані з обігом наркотичних засобів, судимість за які на момент вчинення нового злочину у нього тривала.

Потерпіла ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечила проти апеляцій захисника та обвинуваченого. Вказала, що, на її думку, обвинувачений заслуговує на покарання у виді позбавлення волі.

Від захисника і прокурора до суду надійшли клопотання про повторне часткове дослідження окремих доказів і обставин провадження. Зокрема, прокурор просив дослідити дані, які характеризують особу обвинуваченого, а захисник просив повторно допитати обвинуваченого, потерпілу, свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 (особи, які затримала обвинуваченого), а також двох поліцейських, які приїхали на виклик на місце затримання обвинуваченого.

Колегією суддів було частково задоволено указані клопотання. Зокрема, було вирішено дослідити дані, які характеризують обвинуваченого; допитати обвинуваченого і потерпілу, після чого повернутися до вирішення питання щодо доцільності допиту указаних захисником свідків та поліцейських.

Втім, після відмови від захисника й після допиту обвинуваченого, потерпілої та вивчення характеризуючих даних, ОСОБА_7 , який на той час вже самостійно захищав себе, не підтримав клопотання про допит свідків та поліцейських, не вбачаючи в цьому потреби.

Під час допиту в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 показав, що 25 листопада 2016 року він ішов у своїх справах по вул. Смілянській у м. Черкаси. На узбіччі він побачив кількох людей, між якими була штовханина. Несподівано його хтось штовхнув, і він упав. Хтось ударив його, і запитав: «Куди тікаєш?». Невідомі особи схопили його і не відпускали. Вони почали розпитувати його, чи був він раніше судимий? Він відповів, що був судимий за наркотики. Вони почали йому погрожувати, що, якщо він не візьме на себе крадіжку гаманця, то йому підкинуть наркотики. Потім підійшла незнайома йому жінка і сказала, що він нібито викрав у неї гаманець. Він їй відповів, що вона помиляється. Потім приїхав патруль поліції, які знайшли у нього згорток з якоюсь речовиною, якого у нього ніколи не було. Він вказав, що це йому не належить. Потім у жінки взяли гаманець, поклали його на землю біля магазину, фотографували.

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції показала, що 25 листопада 2016 року вона йшла неподалік перехрестя вулиць Смілянської і Гоголя у м. Черкаси до магазину. В одній руці у неї був гаманець, який вона притискала до грудей, а в іншій мобільний телефон, яким вона розмовляла з чоловіком. Щойно вона завершила розмову і поклала телефон до кишені, вона відчула дотик і різкий ривок її гаманця з руки. Від цього ривка вона дещо втратила рівновагу і навіть опустилася на одне коліно, але не впала. Вона швидко підняла голову і голосно закричала: «Віддай!». На крики звернули увагу перехожі, які й затримали обвинуваченого. В ході цього обвинувачений випустив гаманець на землю, й вона його автоматично підібрала.

Під час цих подій вона ні на мить не випускала з поля зору особу, яка вирвала у неї гаманець, хоча обличчя спершу вона не бачила, побачивши його вже тоді, коли ця особа була затримана перехожими. Це був ОСОБА_7 , прізвище якого вона також дізналася згодом. Стверджує, що затриманого ніхто не бив. Перехожі лише утримували його від втечі. Про жодні наркотики вона нічого не знає. Абсолютно впевнена в тому, що саме обвинувачений вчинив щодо неї указані вище дії.

Серед даних, які характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів дослідила:

- копію паспорта громадянина України ОСОБА_7 (Т-1, а.с. 78);

- дані характеристики на засудженого ОСОБА_7 за місце відбування ним попереднього покарання у Черкаській ВК-62, де вказано, що ОСОБА_7 за характером хитрий, брехливий, публічно демонструє зневажливе ставлення до законних вимог персоналу, веде пристосовницький спосіб життя, на заходи виховного та профілактичного характеру не реагує. З засудженими підтримує рівні стосунки, з рідними підтримує добрі стосунки (Т-1, а.с. 81);

- дані довідки № 1671 від 12 грудня 2016 року з Черкаської центральної районної лікарні про те, що ОСОБА_7 на обліку у лікаря-нарколога не знаходиться (Т-1, а.с. 85);

- дані довідки про звільнення ОСОБА_7 , де вказано, що 22 вересня 2016 року він звільнений з Черкаської ВК-62 після відбуття строку покарання й прямує до місця свого проживання у с. Тубільці Черкаського району (Т-1, а.с 86);

- дані довідки про судимості ОСОБА_7 , якою підтверджуються факти його судимостей 08 липня 2010 року та 21 грудня 2011 року, про що детально вказано у вступній частині цієї ухвали (Т-1, а.с. 90);

- дані довідки № 1942/01-37/1 від 13 грудня 2016 року з Черкаського обласного психоневрологічного диспансеру про те, що ОСОБА_7 під «Д» наглядом у лікаря-психіатра не перебуває (Т-1, а.с. 104).

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В цілому колегія суддів вбачає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини вчиненого правопорушення, обґрунтовано визнав винуватість ОСОБА_7 доведеною, вірно визначив кваліфікацію злочину і призначив особі необхідне і достатнє покарання для належного виправлення та запобігання вчинення ним нових злочині.

Стосовно доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність застосування до обвинуваченого більш суворого покарання, колегія суддів не вважає доцільним їх задовольнити насамперед тому, що обвинуваченому ставиться у вину вчинення незакінченого злочину. Й хоча застосування положень ст. 69-1 КК України у даному випадку не є належним через відсутність ознак розкаяння обвинуваченого, все ж колегія суддів вбачає, що покарання у виді чотирьох років позбавлення волі реально є достатньо суворим, навіть враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують покарання, а також те, що новий умисний злочин обвинувачений вчинив трохи більше ніж через два місяці після звільнення з місця позбавлення волі, тобто під час триваючої судимості за інший умисний злочин.

Доводи прокурора, який підтримував державне обвинувачення в апеляційному суду, про неврахування судом першої інстанції обставини щодо рецидиву злочину у обвинуваченого, колегія суддів в цілому вважає слушними, оскільки такий рецидив в його діях присутній, адже він вчинив новий злочин проти власності, маючи триваючу судимість не лише за вчинення у минулому іншого злочину проти власності, але й умисних злочинів, пов`язаних з обігом наркотичних засобів.

Однак, усунути цей недолік на підставі поданої місцевим прокурором апеляційної скарги колегія суддів не має процесуальної змоги, адже в апеляційній скарзі немає жодної вказівки на рецидив злочину як на підставу для погіршення становища обвинуваченого, й внесення будь-яких змін і доповнень до апеляційної скарги прокурора на погіршення такого становища чинним КПК України не допускається.

Крім цього, рецидив злочину не вказаний у якості обставини, яка обтяжує покарання, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 . Цей факт сам по собі не є перешкодою для усунення цього недоліку судом апеляційної інстанції, зважаючи на положення п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», однак колегія суддів все ж не вбачає можливим погіршувати становище обвинуваченого з мотивів, які не наведені безпосередньо в апеляційній скарзі прокурора. До того ж обвинуваченому в кваліфікації його діяння інкримінується така його ознака як повторність.

Стосовно доводів, які викладені в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого щодо непричетності обвинуваченого до вчинення поставленого йому у вину діяння, а також щодо недоведеності його вини, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції стосовно їх необґрунтованості.

Насамперед ці доводи спростовуються чіткими і послідовними показами потерпілої ОСОБА_8 , яка була безпосередньо допитана й в суді апеляційної інстанції, про те, що вона ні на мить не випускала з поля зору особу, яка вирвала у неї з руки гаманець, поки цю особу під час втечі не затримали, реагуючи на її крики про допомогу, перехожі.

Суд першої інстанції також безпосередньо дослідив й інші докази, які були надані стороною обвинувачення, та містяться в матеріалах провадження, зокрема дані протоколів пред`явлення особи до впізнання, огляду місця події, слідчих експериментів. На підставі сукупності доказів суд першої інстанції, на думку колегії суддів, цілком обґрунтовано визнав винуватість ОСОБА_7 доведеною.

Доводи обвинуваченого про те, що його суто випадково і помилково затримали на вулиці невідомі особи, повністю спростовуються показами потерпілої, й на переконання колегії суддів є спробою уведення суду в оману з метою уникнення відповідальності за вчинені дії.

Стосовно доводів обвинуваченого про застосування до нього сили, завдання побоїв сторонніми перехожими, які його затримали, вони також спростовуються як показами потерпілої, так і дослідженими судом першої інстанції показами свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , попередньо заявлене захисником клопотання про допит яких в суді апеляційної інстанції обвинувачений в подальшому не підтримав. Вказані свідки в суді першої інстанції заперечували завдання затриманому будь-яких побоїв під час його затримання, й інших даних, які б це підтверджували, суду надано не було.

Відповідно до положень ст. 38 КК України, не визнаються злочинними дії потерпілого та інших осіб безпосередньо після вчинення посягання, спрямовані на затримання особи, яка вчинила злочин, і доставлення її відповідним органам влади, якщо при цьому не було допущено перевищення заходів, необхідних для затримання такої особи. Перевищенням заходів, необхідних для затримання злочинця, визнається умисне заподіяння особі, що вчинила злочин, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці затримання злочинця.

Враховуючи, що претензії стосовно незаконного застосування сили при затриманні спрямовуються потерпілим не до працівників правоохоронних органів, а до інших громадян, які були перехожими поруч, колегія судів не вбачає доцільним призначати в межах саме цього кримінального провадження з цього питання окрему перевірку щодо наявності в їх діях складу певного злочину, про що просив обвинувачений, оскільки він не позбавлений права ініціювати таку перевірку окремо.

Крім цього, колегія суддів враховує, що висновки як органу досудового розслідування, так і суду першої інстанції, щодо винуватості ОСОБА_7 жодним чином не ґрунтуються на його визнавальних показах, оскільки від початку досудового розслідування обвинувачений категорично заперечує свою причетність до вчиненого, незважаючи на повну очевидність і обґрунтованість його вини з точки зору як суду першої, так і суду апеляційної інстанції.

Доводи обвинуваченого щодо незаконності дій органу досудового розслідування, яке полягало в тому, що слідчий на місці вчинення злочину під час огляду місця події, взявши у потерпілої гаманець, знову поклав його на те місце, звідки його підібрала потерпіла, і фотографував його, на думку колегії суддів, також є необґрунтованими. У своїх показах, які потерпіла послідовно надавала на всіх етапах провадження, вона підтверджує, що дійсно вона підібрала із землі свій гаманець, який обвинувачений викинув в ході його переслідування перехожими. Тому до приїзду правоохоронців гаманець був у неї. На прохання працівників правоохоронних органів вона показала місце, де лежав викинутий обвинуваченим гаманець, й це місце було належно зафіксоване, в тому числі й за допомогою фотографування.

Також колегія суддів не може визнати обґрунтованими доводи обвинуваченого про те, що працівники поліції, які прибули на місце його затримання, намагалися підкинути йому наркотичні засоби. У матеріалах провадження немає жодних даних про вилучення у обвинуваченого при його затриманні будь-яких наркотиків, жодні діяння у зв`язку з цим йому у вину не ставляться. Його аргументи про те, що у такий спосіб його на місці затримання намагалися змусити узяти на себе злочин щодо крадіжки гаманця, якого він не вчиняв, колегія суддів оцінює критично, оскільки, як було зазначено вище, основними доказами його винуватості є покази потерпілої і свідків, які жодним чином не спростовані.

В цілому колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції обґрунтованим, а призначене обвинуваченому покарання справедливим.

Також колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 5 ст. 72 КПК України необхідно зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21.02.2017 по 11.05.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора залишити без задоволення.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21.02.2017 по 11.05.2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. Для особи, яка перебуває під вартою, строк на оскарження рахується з часу отримання ухвали суду.

Головуючий :

Судді :