Ухвала
іменем україни
29 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на вирок Шевченківського районного суду Запорізької області від 9 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року,

встановила:

вироком Шевченківського районного суду Запорізької області від 9 серпня 2016 року
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянин України, уродженець
та мешканець

АДРЕСА_1 ,

раніше судимий,

виправданий за частиною 2 статті 185 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року вирок Шевченківського районного суду Запорізької області від 9 серпня 2016 року залишено без зміни.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор не погоджується з постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК України у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК України, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК України.

Однак, вказаних вимог кримінального процесуального закону прокурор не дотримався.

Так, зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор в обґрунтування своєї позиції вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, проте зміст касаційної скарги зводиться до цитування статей Кримінального Процесуального Кодексу України без належних доводів такої позиції та мотивів незаконності судових рішень.

Крім того, прокурор вказує, що судом апеляційної інстанції всупереч статті 419 КПК України не наведено доказів та мотивів щодо визнання недопустимими та неналежними доказів, однак не зазначає вплив таких доказів на незаконність судових рішень та підстави з яких суд повинен був визнати їх належними та допустимими.

До того ж, прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, однак мотивує такі доводи лише невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, при цьому не обґрунтовує таку позицію належними доводами з огляду на повноваження суду касаційної інстанції та змісту судових рішень.

Більше того, прокурор, вказуючи на неповне зясування та дослідження обставин у кримінальному провадженні судом першої інстанції, вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, однак така позиція належним чином не вмотивована, як і не зазначено помилок, які на думку прокурора допустили суду першої та апеляційної інстанцій при постановленні оскаржуваних рішень.

Таким чином, недодержання прокурором вимог, передбачених статтею 427 КПК України, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

На підставі викладеного та керуючись частиною 1 статті 429 КПК України, колегія суддів

постановила:

касаційну скаргу заступника прокурора, котрий приймав участь під час розгляду кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на вирок Шевченківського районного суду Запорізької області від 9 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 20 грудня 2016 року щодо ОСОБА_4 ,залишити без руху, надавши йому триденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3