Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
26 січня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000402 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Згідно із вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 18 лютого 2016 року ОСОБА_5 26 липня 2015 року близько 09 год. 40 хв. в світлу пору доби, керуючи в стані алкогольного сп`яніння мотоциклом марки Viper Safari 125, який незареєстрований у встановленому законом порядку, без посвідчення водія, рухаючись в межах населеного пункту по вул. 17-го Вересня в с. Селець Дубровицького району в напрямку центру села зі швидкістю біля 60 км/год, у порушення вимог пунктів 12.1, 12.3, 1.3, 1.5, 2.9 а, в, 2.1 а та 2.3 б, д Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , яка рухалася в попутному напрямку біля правого краю проїжджої частини.

В результаті ДТП ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію довготривалості розладу здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, з призначенням покарання у виді обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України, призначене ОСОБА_5 покарання - два роки обмеження волі переведено в один рік позбавлення волі.

Згідно ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, визначеного даним вироком, не відбутої частини покарання за вироком Дубровицького районного суду від 11 грудня 2014 року, остаточне покарання призначено один рік і один місяць позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вирішено питання щодо речових доказів постановлено стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави витрати на залучення експертів в сумі 2086 грн. 92 коп.

У поданій апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_5 у скоєному кримінальному правопорушенні та правильності кваліфікації його дій, покликається на призначення ОСОБА_5 невідповідного ступеню тяжкості і особі винного покарання, яке, з врахуванням щирого розкаяння обвинуваченого, активного сприяння в розкритті злочину, клопотання односельців щодо не позбавлення волі ОСОБА_5 , його позитивних характеристик та відшкодування заподіяної шкоди, є надто суворим.

Просить вирок суду змінити, призначивши ОСОБА_5 більш м`яке покарання у вигляді штрафу.

Іншими учасниками судового провадження вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який визнає апеляційну скаргу частково в частині незастосування стосовно обвинуваченого положень ст. 71 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Винність ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за обставин, вказаних у вироку, підтверджена сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в апеляційній скарзі і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, однак не дав відповідної оцінки тому, що ОСОБА_5 скоїв злочин, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, з необережності, щиро розкаявся у вчиненому і сприяв у розкритті злочину, позитивно характеризується за місцем проживання, повністю відшкодував заподіяну ОСОБА_8 шкоду, у звязку з чим потерпіла не має жодних претензій до обвинуваченого і просить не позбавляти його волі.

Між тим, згідно розяснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „ Про практику призначення судами кримінального покарання, із урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, інвалідам та особам, які щиро розкаялися у вчиненому і активно сприяли розкриттю злочину.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 дійсно розкаявся у вчиненому і активно сприяв розкриттю злочину, як особа, позитивно характеризується за місцем проживання, повністю відшкодував заподіяну ОСОБА_8 шкоду, про що свідчить її письмова заява, адресована апеляційному суду, у якій потерпіла підтримує апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_5 ( а.с. 130), про помякшення покарання письмово клопочуть і односельчани обвинуваченого ( а.с. 115-117).

За таких обставин колегія суддів вважає за можливе помякшити призначене ОСОБА_5 судом першої інстанції покарання, відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України.

Відповідно до розяснень ч. 3 п. 10 вищезгаданої Постанови Пленуму Верховного суду України „ Про практику призначення судами кримінального покарання, якщо про вчинення під час іспитового строку нового злочину стало відомо після винесення постанови про звільнення засудженого від покарання (ч. 1 ст. 78 КК), суд, який розглядає справу про новий злочин, вправі призначити покарання за сукупністю вироків лише за умови скасування цієї постанови в установленому порядку.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 дійсно був засуджений вироком Дубровицького районного суду від 11 грудня 2014 року за ч. 2 ст. 240 КК України до одного року позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком в один рік, що слугувало підставою для визначення покарання за сукупністю вироків. .

Однак, при апеляційному розгляді встановлено, що ухвалою Дубровицького районного суду від 22.06.2016 року засуджений ОСОБА_5 за поданням Дубровицького районного відділу кримінально - виконавчої інспекції Управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області звільнений від відбування призначеного вироком Дубровицького районного суду від 11.12.2014 року покарання у зв`язку із закінченням іспитового терміну, яка набрала законної сили та є чинною.

За вказаних обставин, враховуючи положення п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про практику призначення судами кримінального покарання, апеляційний суд позбавлений можливості призначити покарання ОСОБА_5 за сукупністю вироків, про що наголосив і прокурор в судовому засіданні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Дубровицького районного суду від 18 лютого 2016 року щодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3