Провадження № 11-кп/792/134/17
Справа № 673/1290/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження за №0000194 від 16 червня 2016 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деражнянського районного суду від 09 грудня 2016 року,

у с т а н о в и л а :
Вироком Деражнянського районного суду від 09 грудня 2016 року,

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт Лозове та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, не працює, із середньою освітою, неодружений, інвалід третьої групи, раніше судимий:

- 17 грудня 2015 року Деражнянським районним судом за ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 3 роки позбавлення волі; звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

- 12 квітня 2016 року Вінницьким міським судом за ч.2 ст.296 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 3 роки;

- згідно ухвали Деражнянського районного суду від 27 жовтня 2016 року на підставі ч.4 ст.70 КК України за наявності двох вищевказаних вироків остаточно призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, з призначенням покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Деражнянського районного суду від 17 грудня 2015 року та вироком Вінницького міського суду від 12 квітня 2016 року і за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у виді 4 років 4 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили обрано у виді тримання під вартою, взято його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня взяття під варту.

Судом вирішено питання про судові витрати та речові докази.

За вироком суду, близько 01-ї години 16 червня 2016 року обвинувачений ОСОБА_8 з метою заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу проник на подвір`я домогосподарства по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав саморобний причіп до мотоблока вартістю 2 800 грн., заподіявши потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на вказану суму.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_8 та в його інтересах захисник ОСОБА_9 просили вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Указували, що під час досудового розслідування працівниками поліції до обвинуваченого було застосовано фізичне та психологічне насильство, що примусило його дати проти себе викривальні показання.

Стверджували, що крадіжки він не вчиняв, а причіп до мотоблока викрав його батько ОСОБА_10 , якого просили допитати в апеляційному суді.

Наголошували на допущені місцевим судом процесуальні порушення під час підготовчого судового засідання: зокрема, секретар судового засідання не доповіла про неявку на підготовче судове засідання захисника ОСОБА_11 , який подав заяву про його розгляд у його відсутності. При цьому суд не переконався, чи належним чином було повідомлено захисника про це судове засідання; відповідно до ч.2 ст.345 та п.10 ч.1 ст.56 КПК України головуючим не роз`яснено потерпілому його право подавати цивільний позов; головуючим порушено порядок проведення підготовчого судового засідання; не прийнято рішення про доручення органу пробації скласти досудову доповідь стосовно обвинуваченого.

Також звертали на допущені місцевим судом порушення вимог КПК України під час судового розгляду, а саме: головуючий не з`ясував думку учасників судового розгляду про можливість оголошення обвинувального акта в повному обсязі; порушення права на захист через визначений судом порядок та обсяг дослідження доказів; відсутність фіксації технічними засобами судового засідання від 15.11.2016 року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскарженого судового рішення та доводів апеляційної скарги; пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; думку потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 в умисному таємному викраденні чужого майна за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_8 у місцевому суді свою вину у викраденні причіпа до мотоблоку визнав повністю. Пояснив, що проходячи повз будинок потерпілого помітив причіп, який стояв на подвір`ї одразу за воротами. Він викотив його за ворота та затягнув на господарство ОСОБА_12 , де ніхто не проживає. В подальшому зняв колеса з причіпа та відніс додому з метою використати для власного мотоцикла, а кузов заніс до сараю в господарстві ОСОБА_13 .

Обставини викрадення ОСОБА_8 детально описав під час проведення слідчого експерименту.

Потерпілий ОСОБА_7 у суді показав, що з домогосподарства його батьків влітку 2016 року викрадено саморобний причіп, каркас якого в подальшому був виявлений працівниками поліції в одному з господарств с. Богданівці, а обвинувачений ОСОБА_8 повернув два колеса до нього.

Свідок ОСОБА_14 підтвердив у суді, що влітку 2016 року виявив у сараї домогосподарства причіп до мотоблока без коліс, а на подвір`ї вісь до причепа. Оскільки дозволу на зберігання майна нікому не давав, то про виявлені речі одразу повідомив у правоохоронні органи.

Вказані обставини підтверджені протоколами огляду місця події від 16 червня та 01 липня 2016 року з фототаблицями до них.

Вартість викраденого ОСОБА_8 встановлена на підставі висновку автотоварознавчої експертизи №3648/16-26 від 16 серпня 2016 року та накладною № 373 ФОП ОСОБА_15 .

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, в тому числі пояснення обвинуваченого, показання потерпілого, свідків, суд дав їм належну оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 в умисному таємному викраденні чужого майна та правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.185 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він обмовив себе внаслідок застосування до нього недозволених методів слідства і крадіжку вчинив його батько ОСОБА_10 , є безпідставними.

Так, у місцевому суді свідок ОСОБА_10 був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання за ст.384 КК України, йому було роз`яснено право не давати показання щодо свого сина згідно ст.63 Конституції України. Водночас він підтвердив, що саме від сина ОСОБА_8 дізнався про вчинення ним крадіжки.

Обвинувачений ОСОБА_8 в ході досудового слідства та під час судового розгляду не заявляв про застосування до нього недозволених методів слідства. Навпаки, послідовно та детально стверджував про обставини вчиненої ним крадіжки, в чому щиро розкаювався; з 25 серпня 2016 року йому надавалась безоплатна правова допомога захисником ОСОБА_11 , якого про такі дії працівників поліції він не повідомляв. Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 не перебував під впливом працівників поліції, бо запобіжний захід у виді тримання під вартою обраний йому лише вироком суду.

За таких обставин апеляційний суд розцінює такі твердження обвинуваченого як спосіб уникнути кримінальної відповідальності.

Колегією суддів були перевірені і доводи апеляційної скарги на допущені судом порушення вимог КПК України під час підготовчого засідання, зокрема, щодо нез`ясування судом явки учасників судового провадження та їх належного повідомлення про час розгляду справи, можливість проведення підготовчого засідання за відсутності захисника ОСОБА_11 .

Проте, такі твердження апелянтів спростовуються технічною фіксацією судового засідання від 11 жовтня 2016 року.

Колегія суддів не знайшла порушень з боку головуючого в тому, що потерпілому не роз`яснено його право подавати цивільний позов. Як установлено розпискою про отримання переліку процесуальних прав та обов`язків (а.с.96), потерпілий ОСОБА_7 був ознайомлений з таким правом.

Питання щодо встановлення порядку дослідження доказів неодноразово ставилось судом на обговорення та вирішувалось з урахуванням думки усіх учасників судового провадження, в тому числі захисника обвинуваченого ОСОБА_11 , а тому судом не було порушено право обвинуваченого на захист.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про відсутність фіксації технічними засобами судового засідання від 15 листопада 2016 року, оскільки його архівна копія була надана місцевим судом на вимогу апеляційного суду.

Не встановлено колегією суддів і інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених під час підготовчого засідання та в ході судового розгляду (не прийнято рішення про доручення органу пробації скласти досудову доповідь стосовно обвинуваченого; оголошення обвинувального акта в неповному обсязі), які, на думку сторони захисту, були підставою для скасування чи зміни вироку суду.

Відповідно до статей 50, 65 КК України при виборі заходу примусу суд зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має на меті виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, як останнім, так і іншими особами.

Учинений ОСОБА_8 злочин відноситься до злочинів проти власності, а за ступенем тяжкості згідно зі ст.12 КК України класифікується як злочин середньої тяжкості.

Суд першої інстанції в повній мірі врахував всі обставини, що впливають на призначення міри покарання.
Як обставину, що обтяжує покарання, судом обґрунтовано визнано рецидив злочинів.
Обставинами, що пом`якшують покарання, судом ураховано щире каяття та сприяння розкриттю злочину, добровільне усунення заподіяної ним шкоди.
Водночас місцевий суд зауважив, що ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, є інвалідом 3-ї групи, проте раніше судимий, злочин учинив під час відбування іспитового строку, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення.

Відтак суд обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.185 КК України та за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України.

Таке покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових правопорушень.

За таких обставин підстав для зміни чи скасування вироку суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Вирок Деражнянського районного суду від 09 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) у строк відбуття покарання ОСОБА_8 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 09 грудня 2016 року по 20 березня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому її копії.

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду ОСОБА_2