АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/88/17 Справа № 201/1015/17 Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ; ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

слідчого ОСОБА_7

представника скаржника

адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду, матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2017 року про арешт майна,

В с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2017 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_10 про арешт майна. Накладено арешт на нерухоме майно: житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер нерухомого майна 01). Заборонено використовувати майно, а також заборонено розпоряджатися квартирою.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого, є обґрунтованим, оскільки матеріали, кримінального провадження, які були дослідженні слідчим суддею є такими, що підтверджують необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення кримінального провадження.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді про арешт майна скасувати. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною.

При цьому апелянт вказує, що в ухвалі слідчого судді зазначено, що триває кримінальне провадження за ст. 356 КК України, однак заяв нібито від власника майна ОСОБА_11 до органів поліції не надходило, претензій до будь-яких осіб також не має.

Скаржник просить врахувати, що в даній квартирі він проживає разом із своєю сім`єю, тому заборона слідчим суддею розпоряджатися квартирою створює незручності для його життя.

На думку апелянта у клопотанні слідчого не має жодного обґрунтування доцільності накладення арешту на належне йому майно. Відсутні також посилання, що він, тобто ОСОБА_9 причетний до будь-якого кримінального правопорушення.

Крім того апелянт вважає, що слідчий суддя формально віднісся до розгляду клопотання слідчого, без повного встановлення обставин справи, не досліджуючи доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника скаржника, яка підтримала апеляційну скаргу, прокурора та слідчого, які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали судового та кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст.131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п.7) ч.2 ст.131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст.170 КПК України-ст.173 КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.94 КПК України, ст.132 КПК України, ст.173 КПК України повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1) ч.2 ст.170 цього Кодексу.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з вимогами п.1) ч.2 ст.171 КПК України арешт майна допускається в тому числі з метою збереження речових доказів, при цьому, згідно вимог ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, в тому числі ті, що містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Як вбачається з наданих матеріалів судового і кримінального проваджень, досліджених в суді першої інстанції та перевірених в суді апеляційної інстанції відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст.356 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 січня 2017 року, з присвоєнням кримінальному провадженню № 0000185.

Відповідно до витягу з зазначеного ЄРДР вбачається, що до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява про те, що невідомі особи, самоправно, всупереч чинного законодавства, зламали замок до квартири АДРЕСА_2 та винесли усі речі з квартири.(а.с.4)

19 січня 2017 року, старший слідчий з СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_10 , про арешт майна, в якому, вказав, що в органу досудового слідства існують реальні підстави вважати, що невстановлена досудовим слідством особа діючи за попередньою змовою, шахрайським шляхом заволоділи правом на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Також вказав, що вище вказана квартира є предметом злочину, тому для запобігання можливості перетворення, відчуження вищевказаного нерухомого майна, необхідно вжити заходів щодо його збереження, щоб не відбулося переоформлення права власності на майно.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження в межах своєї компетенції, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість зазначеного вище клопотання від 19 січня 2017 року про арешт майна, у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, вислухав доводи прокурора, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого і дійшов вмотивованого висновку про необхідність накладення арешту на нерухоме майно: житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши використовувати майно, та розпоряджатися ним, мотивуючи свою ухвалу тим, що клопотання слідчого є обґрунтованим, і для забезпечення кримінального провадження накладення арешту є необхідним, з чим погоджується і судова колегія.
Під час перегляду в судовому засіданні слідчий пояснив, що на даний час було внесено до ЄРДР від 20.01.2017 року за правовою кваліфікацією ч.3 ст. 190 КК України та присвоєно номер кримінального провадження № 0000217.

З даного витягу ЄРДР вбачається, що до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_12 у якій останній вказав, що невідомі особи, шахрайським шляхом, заволоділи правом на нерухому майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , чим заподіяли останньому матеріальні збитки.

Також під час перегляду слідчий звертав увагу, що заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року по цивільній справі № 202/2232/16-ц за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про стягнення заборгованості, якою було передано право власності ОСОБА_9 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , 20.01.2017 року цим же суддею було скасовано. В зв`язку з чим слідчий вказав, що є підстави вважати, що квартира ОСОБА_9 дісталася шахрайським шляхом. Для підтвердження цього факту надав підтвердження в судовому засіданні.

Отже на думку колегії суддів з вище вказаного вбачається, що вищевказане нерухому майно є таким, що відповідає вимогам ст. 98 КПК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про те, що він проживає разом з сім`єю у вищезазначеній квартирі і з цих підстав суд не мав права забороняти користуватися квартирою, є необґрунтованими, оскільки спростовуються його ж письмовими поясненнями, які знаходяться в матеріалах судового провадження (а.с.7,10,-11) .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно, слідчим суддею були дотримані положення ст.131 КПК України, ч.2 ст.170 2 КПК України, ухвала слідчого судді є законною, істотних порушень вимог КПК України при її постановлені допущено не було, підстав вважати, що на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 необґрунтовано накладено арешт- немає, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.
На підставі наведеного вище, керуючись ч.2 ст.376 КПК України, п.1) ч.3 ст.407 КПК України, ст.419 КПК України, ст.422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_10 про арешт майна - зашити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4