АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/778/74/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши 26 січня 2017 року апеляційну скаргу процесуального керівника досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2017 року,

встановила:
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2017 року частково задоволено клопотання слідчого Вознесенівського ВП ДВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_10 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, шляхом заборони ОСОБА_7 залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин наступного дня, строком до 26.02.2017 року, з покладенням на нього обов`язків: прибувати на виклик до слідчого, в провадженні якого знаходяться матеріали досудового розслідування, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження; не відлучатись без дозволу слідчого, прокурора або суду з м. Запоріжжя.

При прийнятті рішення слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, працевлаштований, однак підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, та дійшов висновку, що підозрюваний може умисно ухилятися від явки в органи досудового слідства, що дає підстави дійти висновку про наявність ризику переховування.

Наявність інших ризиків слідчий суддя порахував недоведеною, оскільки з часу інкримінованого ОСОБА_7 злочину минуло понад два роки і матеріали клопотання не містять даних про можливість впливу на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні. Наявність повідомлення про підозру ОСОБА_7 в іншому кримінальному провадженні за ст. 125 КК України, суд також не взяв до уваги, як обґрунтування наявності ризику вчинення злочину, оскільки, як встановлено з матеріалів, про підозру у вчиненні нового злочину повідомлено раніше, аніж у даному кримінальному провадженні, подія якого відбулася у 2014 році.

Враховуючи зазначені обставини, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для застосування відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у виді домашнього арешту.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; постановити нову ухвалу про застосування щодо ОСОБА_7 забіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням у Запорізькому слідчому ізоляторі №10 м. Запоріжжя строком до 26.02.2017 року, без можливості застосування застави та визначення її розміру.

Апелянт зазначив, що слідчий суддя в ухвалі прийняв рішення про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту зі значно менш суворими умовами та заборонами, ніж ті, до висновку про необхідність застосування яких щодо ОСОБА_7 насправді дійшов слідчий суддя в судовому засіданні, розглядаючи вищезазначене клопотання слідчого, погоджене з прокурором.

Факт того, що розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 тривав в суді 16 днів, через його неявку в судові засідання, свідчить про обґрунтованість ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, переховування від органів досудового розслідування та/або суду, проте, незважаючи на встановлені факти свідомого ухилення ОСОБА_7 від процесуальних дій за його участю, слідчий суддя не взяв їх до уваги та не вмотивував належним чином свої висновки про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, всупереч вимогам ст. ст. 94, 178 КПК України, не оцінивши ці, додаткові, обставини, на які посилався прокурор у судовому засіданні 11.01.2017 року, підтримуючи клопотання слідчого, та додані до клопотання документи - копію протоколу допиту лікаря та копію протоколу огляду сторінки у соціальній мережі «ВКонтакте», в їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доводами сторони державного обвинувачення, для прийняття відповідного процесуального рішення.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржувану ухвалу щодо ОСОБА_7 скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, вважаючи необґрунтованим пред`явлене ОСОБА_7 повідомлення про підозру та недоведеність інших ризиків.

Апелянт послалася на те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення лише за ч. 4 ст. 296 КК України, а не за цією статтею та ще й ч. 2 ст. 187 КК України, як це зазначено у клопотанні слідчого та оскаржуваній ухвалі.

Також захисник вважає, що слідчим суддею, крім тяжкості злочину, що загрожує підозрюваному, жодного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, обґрунтовано не було, а не довівши необхідність застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя обрав також дуже суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту, який певною мірою обмежує конституційні права ОСОБА_7 , зокрема право на вільне пересування.

Крім того, на думку апелянта, слідчий суддя не взяв до уваги, що під час подій, які відбулися за участі потерпілих по цьому провадженню та ОСОБА_7 , саме останньому було нанесено вогнепальні поранення, з приводу чого є рішення слідчого судді щодо внесення відомостей до ЄРДР та визнання ОСОБА_7 потерпілим.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційних скарг, прокурора, який частково підтримує апеляційну скаргу прокурора та заперечує проти скарги захисника; підозрюваного та його захисника на підтримання апеляційної скарги захисника, а також із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги прокурора; вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступного висновку.
Відповідно до матеріалів, у провадженні СВ Вознесенівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004642 від 20.10.2014 року за ознаками злочинів, передбачених ч. 4. ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК України, по яким встановлено, що 21.10.2014 року, приблизно о 03 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в громадському місці - приміщенні ресторану «РжевськийProjekt) за адресою: м. Запоріжжя, вул. Правди, 40, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_11 та з іншими, невстановленими на цей час особами, з особливою зухвалістю, маючи умисел на хуліганські дії відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, нанесли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 удари руками в різні частини тіла та обличчя.

Після чого, щоб припинити протиправні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 дістав зі своєї наплічної сумки травматичний пістолет «ПМ-РФ» калібру 9 мм Р.А. № НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я останнього, який згідно з висновком балістичної експертизи № 219/ЗТ, від 07.04.2015, є короткоствольною вогнепальною зброєю промислового виробництва України, без слідів переробки, та шляхом наведення його у сторону нападаючих осіб, спробував припинити протиправні дії останніх, без його застосування. Після цього, побачивши у одного з невстановлених осіб у руках предмет, схожий на ніж, ОСОБА_12 вирішив, разом з ОСОБА_13 , покинути приміщення ресторану «РжевськийРгoject», щоб уникнути конфліктної ситуації.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_11 та з іншими, невстановленими на цей час особами, з особливою зухвалістю, маючи умисел на хуліганські дії відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, наздогнали ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у громадському місці - на вул. Правди, неподалік від ресторану «РжевськийРгоjесt:», та нанесли удари руками, ногами та предметом, схожим на биту, по всім частинам тіла останніх. При цьому, ОСОБА_12 здійснив два постріли зі свого травматичного пістолету марки «ПМ-РФ» калібру 9 мм Р.А. № НОМЕР_1 , угору, щоб припинити протиправні дії останніх, але не добившись результату, був вимушений здійснити постріли у бік нападаючих на нього осіб.

Проте, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_11 та з іншими, невстановленими на цей час особами, на дії ОСОБА_12 , який припиняв їх хуліганські дії, не відреагували, та продовжуючи діяти з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, відібрали у нього травматичний пістолет марки «ПМ-РФ» калібру 9 мм Р.А. № НОМЕР_1 , після цього, подолавши опір ОСОБА_12 , який внаслідок нанесених йому ударів, знаходився у безпорадному стані та лежав на землі, продовжили наносити йому удари руками, ногами та предметом, схожим на биту, по всім частинам тіла, внаслідок чого ОСОБА_12 втратив свідомість.

Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_11 та з іншими, невстановленими на цей час особами, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 393 від 30.01.2015 року, потерпілому ОСОБА_12 було спричинено закритий перелом середньої фаланги 4 пальця правої кисті, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, які не є небезпечними для життя, але такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а також спричинили синець на правій кисті, струс головного мозку, рану на лобі справа, садна в правій тім`яній області, на лобі справа у межі росту волосся, синці на правому плечі, в поперекової області, на правій бічній поверхні грудної клітки, синці та садна в проекції обох колінних суглобів, які кваліфікується як легкі тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а потерпілому ОСОБА_13 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 4500 від 21.10.2014 року, було спричинено крововиливи у внутрішньому куті правого ока, в лівій виличній області, крововилив на слизовій оболонці верхньої губи, синці в області обох плечей, в області лівого підребер`я, в проекції 4-7 ребер зліва, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Слідчим суддею встановлено, що 26.12.2016 року ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як передбачено п.4 ч.2 ст.183 КПК України, не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Частиною першою ст. 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Керуючись наведеними нормами закону та виходячи з наявних та встановлених по матеріалам даних, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та про причетність ОСОБА_7 до скоєння кримінального правопорушення, з чим погоджується і колегія суддів і не вбачає підстав по доводам захисника для спростування цих висновків. Свою причетність до подій, по яким висунута підозра, не заперечував і ОСОБА_7 , зазначивши про те, що фактично події мали місце 18.10.2014 року.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 , та дані про особу підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, працевлаштований, однак підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Виходячи з того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за скоєння якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, слідчий суддя дійшов висновку, що підозрюваний може умисно ухилятися від явки в органи досудового слідства і вказує про наявність ризику переховування.

Наявність інших ризиків слідчий суддя визнав недоведеною, вмотивувавши своє рішення в цій частині. Також суд зазначив, що наявність повідомлення про підозру ОСОБА_7 в іншому кримінальному провадженні за ст. 125 КК України, він не бере до уваги, оскільки про підозру у вчиненні нового злочину повідомлено раніше, аніж у даному кримінальному провадженні, подія якого відбулася у 2014 році.

Враховуючи, що у судовому засіданні суд визнав доведеним наявність обґрунтованої підозри та ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, і те, що, більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для запобігання вищевказаному ризику, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для застосування відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України до підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Вирішуючи питання про запобіжний захід, який слід застосувати до підозрюваного, слідчий суддя, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, врахував тяжкість покарання, що передбачено за вчинення злочину, у якому підозрюється ОСОБА_7 , особу підозрюваного, його вік, міцність соціальних зв`язків, те, що підозрюваний має постійне місце проживання, працевлаштований, раніше не засуджений.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи вищевказані обставини, слідчий суддя застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши підозрюваному відповідно до резолютивної частини ухвали залишати своє житло в період часу з 21 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки такий запобіжний захід як домашній арешт, на переконання слідчого судді, забезпечить дотримання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді. Застосування більш м`яких запобіжних заходів слідчий суддя вважає недоцільним.

Визначаючи коло обов`язків, які слід покласти на підозрюваного, слідчий суддя визнав необхідним та достатнім покладення на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язків: прибувати на виклик до слідчого, в провадженні якого знаходяться матеріали досудового розслідування, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження; не відлучатись без дозволу слідчого, прокурора або суду з м. Запоріжжя.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 219 КПК України, відповідно до якої досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, слідчий суддя визнав за необхідне визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_7 в межах строку досудового розслідування, а саме до 26.02.2017 року.

Колегія суддів погоджується з висновками та рішенням слідчого судді по клопотанню слідчого і не вбачає підстав для скасування ухвали відповідно до вимог апеляційної скарги прокурора, а також для зміни ухвали з обранням підозрюваному запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, відповідно до апеляційної скарги захисника, який вважає таким, що не відповідає тяжкості висунутої підозри та даним про особу підозрюваного ОСОБА_7 .

Що стосується наявності в ухвалі слідчого судді протиріч в частині зазначення часу дії домашнього арешту, то прокурор не позбавляється права з цим питанням звернутись до слідчого судді відповідно до норм ст.ст.379, 380 КПК України.

Не спростовують висновки та рішення слідчого судді, стосовно обґрунтованості підозри та обраного запобіжного заходу підозрюваному, доводи захисника відносно того, що за заявою підозрюваного в ЄРДР 16.01.2017 року внесено по обставинам подій 18.10.2014 року дані про спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з правовою кваліфікацією дій останніх також за ч.4 ст.296 КК України.

Виходячи з викладеного, ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу процесуального керівника досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_9 та апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2017 року, якою частково задоволено клопотання слідчого Вознесенівського ВП ДВП ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_10 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, шляхом заборони ОСОБА_7 залишати житло з покладенням на нього низки обов`язків, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною, набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4