Справа № 635/8462/16-к
Номер провадження 1-кп/635/765/2016
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2016 року с. Покотилівка.
Харківський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003813 від 01.10.2016 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпро Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 10.03.2011 року Новомоськовським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк один рік, із застосуванням ст. 75 КК України іспитовим строком один рік шість місяців; 2) 10.11.2011 року Кіровським райсудом міста Дніпро за ст. 186 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки, звільненого від покарання на підставі ст. 7 Закону України від 08.04.2014 року «Про амністію в 2014 році» зі змінами, згідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо застосування амністії в Україні» від 06.05.2014 року,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 будучи засудженим 10.03.2011 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області по ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі з випробувальним терміном строком на 1 рік 6 місяців, а також 10.11.2011 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська по ст. 186 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 4 років позбавлення волі. 23 червня 2014 року ОСОБА_4 відповідно до ухвали Полтавського районного суду від 13.06.2014 року на підставі ЗУ «Про амністію» було звільнено з місць позбавлення волі. Після звільнення останній в період не погашеної у встановленому законом порядку судимості, скоїв новий корисливий злочин.
28 вересня 2016 року близько 12 години, ОСОБА_4 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 з метою отримання медичної консультації у лікуванні їх спільного малолітнього сина, зайшли до будинку АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_6 . Після отримання необхідних консультацій ОСОБА_5 разом з дитиною покинули будинок, а у ОСОБА_4 , який знаходився у вказаному будинку та побачив на столі у кімнаті золоті прикраси, виник умисел направлений на крадіжку чужого майна. Так, ОСОБА_4 зі шкатулки в кімнаті, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно та повторно, таємно викрав золоті сережки вагою 3,86 грам, вартістю 2895 гривень, золотий ланцюжок із золотим хрестиком вагою 3,74 грам, вартістю 2805 гривень, золотий хрестик вагою 2,44 грам, вартістю 1830 гривень та грошові кошти в сумі 2000 гривень. Після цього останній з викраденим майно покинув місце скоєння злочину, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_7 , матеріальну шкоду на загальну суму 9530 гривень з яких, згідно висновку товарознавчої експертизи № 10373 від 19.10.2016 року на суму 7530 гривень.
При цьому, будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердивши обставини скоєння кримінального правопорушення, які викладено вище, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_4 , просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням провадження.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 , дані в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Таким чином, суд переконавшись, що учасники процесу, вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

За таких обставин суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні правопорушення повністю доведеною і його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, повне визнання своєї вини.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 є громадянином України, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно, раніше судимий: 1) 10.03.2011 року Новомоськовським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк один рік, із застосуванням ст. 75 КК України іспитовим строком один рік шість місяців; 2) 10.11.2011 року Кіровським райсудом міста Дніпро за ст. 186 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки, звільненого від покарання на підставі ст. 7 Закону України від 08.04.2014 року «Про амністію в 2014 році» зі змінами, згідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо застосування амністії в Україні» від 06.05.2014 року (а.с. 50-60).

Суд знаходить, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , в своїй сукупності не є виключними та істотно не знижують ступінь тяжкості скоєного правопорушення, не знижують суспільну небезпеку правопорушення до рівня, що виходить за межи, встановлені у санкції ч.2 ст. 185 КК України, покарання, що виключає застосування до обвинуваченого положень статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.

В зв`язку з відсутністю обставини, яка пом`якшує покарання, передбаченої п.2 ч.1 ст.66 КК України, а саме добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, підстав до застосування обвинуваченому ОСОБА_4 положень ст. 69-1 КК України, суд не має.

Суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без відбування покарання, із застосуванням до нього положень ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Судові витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № 10373 в розмірі 440 гривень 50 копійок, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь Держави Україна.

Цивільний позов в провадженні відсутній.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 особисте зобов`язання залишити до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири місяців.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання, якщо він, на протязі двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України, суд покладає на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судові витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № 10373 в розмірі 440 гривень 50 копійок, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь Держави Україна.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 особисте зобов`язання залишити до набрання вироком законної сили.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник у частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, при цьому вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Апеляція на вирок суду подається до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1