Справа № 405/2815/17

"31" травня 2017 р. м. Кропивницький
слідчий за погодженням із прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 .
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч.3 ст. 27, ст. 348 КК України, а саме у вчиненні організації посягання на життя працівника правоохоронного органу, за наступних обставин.
Так, в кінці квітня 2017 року, точної дати органом досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які відбували покарання у Державній установі «Кропивницька установа виконання покарань (14)» південного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації міністерства юстиції України, на грунті особистих неприязних відносин виник умисел на посягання на життя виконуючого обов`язки заступника начальника установи ОСОБА_8 у зв`язку із виконанням останнім своїх службових обов`язків.
Попередньо зорганізувавшись між собою, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 розподілили між собою ролі, які полягали зі сторони ОСОБА_7 - організацію вчинення злочину, а ОСОБА_4 - інструктування виконавця щодо вчинення дій, направлених на посягання на життя ОСОБА_8 .
Керуючись злочинним наміром, ОСОБА_7 , відбуваючи покарання в установі закритого типу, та не маючи можливості особисто вчинити злочин, за допомогою мобільного терміналу, запропонував своєму знайомому ОСОБА_9 вчинити посягання на життя виконуючого обов`язки заступника начальника установи ОСОБА_8 , за що останньому пропонувалась грошова винагорода у сумі 3000 гривень, на що останній дав згоду, тим самим втягнувши ОСОБА_9 у злочинну змову.
З метою організації вчинення посягання на ОСОБА_8 , ОСОБА_7 втягнув у злочинну діяльністю свою дружину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка повинна була надати ОСОБА_9 гранату Ф-1, яку попередньо придбала у невідомої особи в м. Олександрія Кіровоградської області. Згідно розробленого плану ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , ОСОБА_9 повинен використати гранату Ф-1, яку надала йому ОСОБА_10 , як знаряддя посягання на життя ОСОБА_8 .
Згідно розробленого плану, ОСОБА_4 маючи на меті вчинити посягання на життя працівника правоохоронного органу, а саме ОСОБА_8 , проінструктував ОСОБА_9 щодо вчинення замінування автомобіля ВАЗ 2121, білого кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », яким користувався ОСОБА_8 . Проведеним іструктажем, ОСОБА_4 наказав ОСОБА_9 здійснити прив`язування нитки з однієї сторони до кільця гранати, а з іншої сторони - до педалі через руль автомобіля, а саму гранату закласти під сидіння водія.
18.05.2017 ОСОБА_10 передала 2 гранати ОСОБА_9 , який в свою чергу добровільно видав їх працівникам полії.
У подальшому, з урахуванням намірів ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на вчинення вбивства ОСОБА_8 , з метою їх підтвердження, отримання доказів його злочинної діяльності, в період з 05 год. 00 хв. 19.05.2017 до 05 год. 15 хв. 19.05.2017 слідчим та працівниками оперативного підрозділу проведено імітування обстановки вчинення злочину щодо ОСОБА_8 шляхом імітування обстановки вибуху автомобілю ВАЗ 2121, білого кольору, реєстраційний номер « НОМЕР_1 », яким користувався ОСОБА_8 та його поранення, з використанням імітаційних засобів, які створили у оточуючих уяву про вчинення реального злочину.
Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити, посилаючись на обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що викладені в клопотанні, та неможливість їх запобіганню, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Захисник в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання, пославшись на те, що матеріали клопотання не містять доказів обґрунтування пред`явленої підозри та оголошених ризиків, а тому просила відмовити в задоволенні клопотання слідчого.
Підозрюваний підтримав позицію захисника, зазначивши, що він не причетний до даного злочину.
Заслухавши учасників, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
30.05.2017 року ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3, ст. 27 ст. 348 КК України.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Крім того, згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно матеріалів клопотання, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні умисного злочину проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян та злочини проти журналістів, який полягає у вчиненні організації посягання на життя працівника правоохоронного органу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ст. 348 України.
Причетність ОСОБА_4 до оголошеної підозри, підтверджується протоколом огляду предметів, протоколом допиту свідка, протоколом допиту підозрюваного, протоколом пред`явлення для впізнання (а.к. 6,7-11,12-16, 17-19).
Вирішуючи питання щодо наявності обґрунтованої підозри, слідчий суддя зазначає, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Водночас, практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.
Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Наявні матеріали на думку слідчого судді свідчать, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.3, ст. 27, ст. 348 КК України.
Відповідно до ст.12 КК України злочин, передбачений ч.3, ст. 27, ст. 348 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 є особливо тяжким, санкцією якого передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.
Зазначаючи про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовано послався на ризики, які передбачені п.п.1, 3 та 5 ст.177 КПК України, а саме можливість підозрюваним ухилитися від кримінальної відповідальності, оскільки через тяжкість кримінального правопорушення по якому оголошено про підозру, зібраних у справі доказів та можливе покарання у разі доведення його провини, свідчать про те, що останній може вчинити спробу направлену на ухилення від кримінальної відповідальності та суду; можливість підозрюваним впливати на свідків, які в судовому засіданні ще не допитувалися та потерпілого; можливість підозрюваним вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на даний час відбуває покарання в місцях позбавлення волі.
Інші ризики матеріалами клопотання не доведені.
При цьому, доводи сторони захисту про оцінку показань потерпілого та свідка та іншого підозрюваного, повинні вирішуватися під час розгляду справи по суті у сукупність із іншими доказами, інші доводи, не є обставинами, що спростовують оголошену підозру та встановлені ризики.
Вказане свідчить, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст.176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваною процесуальних обов`язків, а також запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.
Отже, застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи та серйозністю висунутої проти нього підозри, з урахуванням встановлених ризиків, на думку слідчого судді, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Усі наведені обставини у їх сукупності, не дають достатніх підстав застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою строком на 51 день, тобто в межах строку досудового розслідування.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя не вбачає підстав для визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, який направлений на спричинення загибелі людини.
Керуючись ст.ст.176-197 КПК України, слідчий суддя, -
клопотання слідчого СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 задовольнити.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 51 день, а саме з 11 години 00 хвилин 31.05.2017 р. до 11 години 00 хвилин 20.07.2017 р.
Дата закінчення дії ухвали 20.07.2017 р.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Кіровоградської області протягом 5 днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1