Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

02 лютого 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі :

головуючої- судді........Мельничук Н.М.

суддів........Єрещенка A.M. та Шеніна П.О.

з участю

прокурора........Селюченко 1.1.

адвокатів........Легенького В.М., Сидорчука М.В.

представника засудженого........ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальну справу за апеляціями адвокатів Сидорчука М.В., Легенького В.М. на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 19 листопада 2009 року.

Цим вироком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше не судимий,

засуджений за ст. 187ч.2 КК України із застосуванням ст.69 КК України на З роки позбавлення волі без конфіскації майна, яке є його власністю.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, раніше не судимий,

засуджений за ст.187 ч.2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на З роки позбавлення волі без конфіскації майна, яке є його власністю.

Запобіжний захід засудженим обрано - тримання під вартою.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_7 в доход держави судових витрат в сумі 150 гривень 24 коп.

Згідно з вироком 11 липня 2009 року о 00 год.15 хв. ОСОБА_7 разом зі своїм знайомим неповнолітнім ОСОБА_6, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходились на пішохідному підвісному мосту через річку Тетерів, який знаходиться в парку культури та відпочинку ім. Ю. Гагаріна у м.Житомирі, що неподалік будинку №18 на Старому Бульварі м.Житомира. В цей час вони помітили раніше незнайомих їм ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які йшли на підвісний міст у зустрічному напрямку і

у ОСОБА_7 виник раптовий злочинний умисел на заволодіння чужим майном, яке належить ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яким він поділився з неповнолітнім ОСОБА_6, запропонувавши йому при цьому вчинити злочин спільно, вступивши тим самим з ним у злочинну змову, так як останній погодився на його пропозицію. Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 в цей же день, час та місці, діючи групою осіб з неповнолітнім ОСОБА_6, підійшов до ОСОБА_8 та застосував фізичне насильство, яке виразилося у тому, що він умисно наніс один удар правою рукою по голові в область потилиці ОСОБА_8, в результаті чого спричинив останньому фізичного болю. Далі ОСОБА_7, не припиняючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння чужим майном, з метою подолання волі потерпілого ОСОБА_8 до опору, перебуваючи позаду останнього, приставив йому до тулубу з лівого боку невстановлений слідством предмет видовженої форми, та видаючи його за ніж, наказав не чинити опору, погрожуючи при цьому можливістю застосуванням вказаного ножа, тобто насильства, яке є небезпечним для життя та здоров'я останнього. Після цього, ОСОБА_7, продовжуючи діяти в межах спільної злочинної змови з ОСОБА_6, подолавши волю потерпілого ОСОБА_8 до опору, який сприймав дії та слова ОСОБА_7, як такі, які несуть реальну загрозу його життю і здоров'ю, останній зірвав рукою з шиї ОСОБА_8 золотий ланцюжок, спричинивши при цьому останньому фізичного болю та наказав віддати йому всі цінні речі. ОСОБА_8, побоюючись застосування відносно себе з боку ОСОБА_7 фізичного насильства небезпечного для життя та здоров"я, передав ОСОБА_7 свій мобільний телефон "Sony Ericsson K.-550I", в якому знаходилася сім-картка оператора стільникового зв'язку "Київстар" та флеш-карта пам'яті.

Діючи в межах злочинної змови з ОСОБА_7, неповнолітній ОСОБА_6 підійшов ззаду до ОСОБА_9 та схопивши її руками за плечі, застосовуючи фізичну силу, присівши при цьому, поклав останню спиною собі на коліна, завдаючи тим самим останній фізичного болю. В свою чергу ОСОБА_9 почала чинити опір діям ОСОБА_6, намагаючись вирватись та вимагаючи від останнього відпустити її.

Продовжуючи діяти в межах злочинного умислу, ОСОБА_6, діючи в межах спільної попередньої злочинної змови з ОСОБА_7, з метою подавлення волі потерпілої ОСОБА_9 до опору, продовжуючи утримувати останню за плечі, почав погрожувати останній застосуванням насильства, яке є небезпечним для її життя та здоров'я, а саме фізичною розправою, яка мала виразитися у тому, що він скине її з підвісного мосту через р. Тетерів, де вони в той час знаходилися, наказав при цьому ОСОБА_9 віддати йому всі цінні речі, які знаходилися при ній. ОСОБА_9 побоюючись застосування відносно себе фізичного насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров'я боку ОСОБА_6, а саме приймаючи його погрози скинути її з мосту як реальні, віддавала останньому свій мобільний телефон та пачку сигарет.

Після цього ОСОБА_6, не припиняючи спільні злочинні дії направлені на заволодіння чужим майном, зірвав рукою з шиї ОСОБА_9 срібний ланцюжок з підвіскою, спричинивши тим самим останній фізичного болю. Потім ОСОБА_9, побоюючись можливого застосування відносно себе фізичного насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров"я, а саме фізичної розправи, зняла з себе срібні сережки та віддала їх ОСОБА_6.

В цей же час ОСОБА_7, не припиняючи спільних злочинних дій з неповнолітнім ОСОБА_6, направлених на заволодіння чужим майном, почав обшукувати кишені одягу потерпілого ОСОБА_8 та дістав з задньої кишені штанів останнього гроші в сумі 120 грн., забрав собі.

Після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6, утримуючи при собі викрадене майно, з місця вчинення злочину втекли.

Таким чином, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6, вчинив розбійний напад, поєднаний з погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя і здоров'я осіб, які зазнали нападу, в ході чого заволодів майном, яке належить потерпілому ОСОБА_11, а саме:

*золотим ланцюжком, 583 гатунку, вагою 13,68 грама, вартістю 3480 грн.;

*мобільним телефоном "Soni Ericsson", вартістю 759 грн.;

*сім-карткою оператора стільникового зв'язку "Київстар", вартістю 25 грн., на рахунку якої знаходилися кошти для проведення розмов в сумі 10 грн.;

*карткою пам'яті об'ємом 2 Гб, вартістю 200 грн.;

*грошима в сумі 120 грн., а всього на загальну суму 4941 грн., та майном, яке належить потерпілій ОСОБА_9, а саме:

*срібним ланцюжком, 925 гатунку, вагою 3,43 грами, вартістю 100 грн.;

*парою срібних сережок, 925 гатунку кожна, вагою 4, 28 грам кожна, вартістю 150 грн.;

срібною підвіскою у вигляді камінця корунда в срібній оправі, 925 гатунку, вагою 1,49 грама, вартістю 50 грн.;

- мобільним телефоном "Samsung E-250", вартістю 800 грн.;

- сім-карткою оператора стільникового зв'язку "Київстар", вартістю 25

грн.., а на рахунку якої знаходилися кошти для проведення розмов в сумі 30 грн.,

- пачкою цигарок "Вінстон", які для потерпілої матеріальної цінності не становить, а всього на загальну суму 1155 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 4941 грн. та потерпілій ОСОБА_9 на загальну суму 1155 грн..

В апеляції адвокати просять вирок щодо засуджених змінити, призначити їм покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Адвокат Сидорчук М.В. вказує, що в суду 1 інстанції були всі законні підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, так як останній вину визнав повністю, щиро розкаявся, характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався,тяжких наслідків від вчиненого не наступило, відшкодував завдану шкоду.

Адвокат Легенький В.М. вважає, що дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ст.186 ч.2 КК України, так як засуджені не домовлялись про вчинення розбою, а лише домовились пограбувати потерпілих. Вказує, що ОСОБА_6 не погрожував потерпілій ОСОБА_9 скинути її з мосту у річку. Крім того, зазначає, що ОСОБА_6 вчинив пограбування потерпілої, будучи неповнолітнім, вину визнав, збитки відшкодував.

Заслухавши доповідь судді, апелянтів та представника неповнолітнього засудженого, підтримавших свої апеляції, заперечення прокурора проти апеляцій, перевіривши вирок суду в межах апеляцій, передбачених ст. 365 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляції не підлягає задоволенню.

Твердження адвоката Легенького про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_6 спростовуються послідовними показаннями потерпілої, яка підтвердила, що коли вона кричала під час нападу, то ОСОБА_6 сказав, що скине її з містка у річку. її показання узгоджуються з показаннями засудженого ОСОБА_7, який підтвердив, що той погрожував потерпілій ОСОБА_9. Сам ОСОБА_6 в суді показав, що можливо він і погрожував потерпілій скинути її з мосту. Погрози ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_13 сприймала як реальні (а.с. 246,244).

За таких обставин дії засудженого ОСОБА_6 кваліфіковані правильно за ч.2 ст. 187 КК України.

Доводи адвокатів про суворість призначеного покарання засудженим необгрунтовані.

Як вбачається з вироку, суд 1 інстанції, призначаючи покарання їм врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особи винних та обставини, що пом"якшують та обтяжують покарання.

Засуджені вчинили тяжкий злочин у стані алкогольного сп"яніння. З врахуванням всіх тих обставин, які пом"якшують покарання, на які посилаються у своїх апеляціях адвокати, суд 1 інстанції врахувавши їх, призначив засудженим покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Недивлячись на те, що ОСОБА_6 вчинив злочин будучи неповнолітнім, він на даний час притягується до кримінальної відповідальності і кримінальна справа щодо нього знаходиться в провадженні іншого суду.

Колегія суддів вважає, що підстави для зміни вироку за мотивами, викладеними у апеляціях, відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України колегія суддів судової палати у

кримінальних справах,

ухвалила:

апеляції адвокатів Сидорчука М.В., Легенького В.М. залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 19 листопада 2009 року відносно ОСОБА_7, ОСОБА_6 - без зміни.

Судді: