АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/142/17 Справа № 696/1043/16-к Категорія: ч.2ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, потерпілої ОСОБА_8 на вирок Кам`янського районного суду Черкаської області від 21.11.2016 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, студента третього курсу заочної форми навчання Черкаського національного університету імені Богдана Хмельницького, не одруженого, утриманців не має, раніше не судимого,

засуджено за 2 статті 286 КК України і призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_7 , від відбування призначеного основного покаpання з випpобуванням з iспитовим стpоком три роки. На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладені відповідні обов`язки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення з останнього матеріальної та моральної шкоди на суму 24 841,65 грн. та 100 000 грн. відповідно задоволений повністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 матеріальну шкоду на суму 24 841 грн. 65 коп. та моральну шкоду на суму 100 000 грн.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 , 2642 (дві тисячі шістсот сорок дві) грн. 40 коп. на користь держави витрати по проведенню судових експертиз.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 , 1248 грн. 42 коп. витрат, які мала понести позивач, у випадку не звільнення її від сплати судового збору.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду ОСОБА_7 , засуджений за те, що 07.04.2016, близько 01 год. 40 хв., керуючи автомобілем ВАЗ-2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Героїв Майдану у місті Кам`янка Кам`янського району Черкаської області, від села Тимошівка до центру міста Кам`янка, поблизу будинку №65, порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху, не урахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху України, перевищив максимально допустиму швидкість руху в населених пунктах та рухався зі швидкістю, яка перевищувала 60 км/год, внаслідок чого допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїзної частини, а саме на ліве та праве узбіччя, де відбувся наїзд транспортним засобом на два дерева.

У наслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ВАЗ-2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження від яких помер в кареті швидкої допомоги по дорозі до Кам`янської ЦРЛ.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №05-6-02/119 від 24.05.2016, смерть ОСОБА_9 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді переломів кісток черепа із внутрішньо-мозковою кровотечею і забиттям головного мозку та його набряком. Дані ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета і при ударі об такий, можливо за умов ДТП, що зазначені в постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи, прижиттєві, по давнині спричинення можуть відповідати часу події, що зазначена у постановіслідчого про призначення судово-медичної експертизи, мають ознаку, примінюючи їх до живих людей, тяжкого тілесного ушкодження. Смерть гр.. ОСОБА_9 стоїть у прямому причинному зв`язку із даними ушкодженнями.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля ВАЗ-2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , а саме вимог п.п.12,1 та 12,4 Правил дорожнього руху України, відповідно до висновку судової авто технічної експертизи від 12.08.2016 №667/16-23 знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_9 .

В апеляційних скаргах:

- прокурор не заперечуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вважає, що даний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Поза увагою суду залишилась тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визначеного санкцією ч.2 ст.286 КК України, є тяжким, а також те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, загинула особа молодого віку. Прокурор просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням прав на 2 роки.

- потерпіла ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання на підставі ст.75 КК України та застосування ст.76 КК України. При цьому зазначає, що відповідно до вимог ч.1 ст. 325 КПК України справу за відсутності потерпілого можливо розглядати, якщо він був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, з урахуванням думки учасників судового провадження в залежності від того чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду. Проте, вона не з`явилась в судові засідання у даній кримінальній справі, оскільки не була повідомлена належним чином про її розгляд. Крім того, суд 1 інстанції розглянув справу відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, разом з тим не врахував думку потерпілої викладеної в її клопотанні, про те, що швидкість автомобіля під керуванням водія ОСОБА_7 на момент ДТП була не «більше 60», а саме 120-140 км/год. Незважаючи на те, що до матеріалів справи було долучено диск із звукозаписом розмови водія ОСОБА_7 , який підтверджує факт умисного збільшення ним швидкості аж до 140 км/год. Крім того, з оскаржуваного вироку вбачається, що допитаний у судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та показав, що він рухався зі швидкістю, яка перевищувала 60 км/год. Такі обставини не відповідають звукозапису судового засідання у вказаному кримінальному провадженні, з якого вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні заявив про те, що він рухався зі швидкістю спочатку 50 км/год, а далі яка була швидкість він не знає, оскільки не дивився на панель приладів. Разом з тим, судом конкретно не зазначено в чому полягало активне сприяння розкриттю злочину з боку обвинуваченого. Навпаки, під час досудового слідства обвинуваченим не розкрито всіх обставин скоєння ним злочину. Зокрема, не встановлено, яка була швидкість руху транспортного засобу до ДТП та безпосередньо перед ДТП. Крім того, про бажання уникнути відповідальності свідчать, зокрема, і різні за своїм змістом пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , які він давав у якості підозрюваного (а.с. 82 (159) про те, що його швидкість перед ДТП становила 70-80 км/год, після чого, у якості обвинуваченого він зазначає про те, що його швидкість перед поворотом на вул. Героїв Майдану становила 50 км/год, а далі він не знає, оскільки не слідкував за приладами на панелі. У якості підозрюваного ОСОБА_7 причиною ДТП називає «не зорієнтувався», а під час судового засідання говорить про те, що автомобіль потрапив у вибоїну на дорозі. Таким чином, застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі останнього а висновки районного суду щодо наявності пом`якшуючих покарання обставин не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, хоча була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. В письмовій заяві до суду, просила розглянути справу без її участі, апеляційну скаргу підтримала.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти апеляційних скарг та просив вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а вирок суду без змін.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Ці вимоги закону судом виконані.

Колегія суддів вважає, що висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наведеними у вироку доказами, які судом досліджені повно, всебічно і об`єктивно, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Як свідчать матеріали кримінальної провадження і дані журналу судового засідання, органом досудового розслідування й судом 1 інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі потерпілої про те, що висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, неповно з`ясовані всі обставини справи, була допущена однобічність судового слідства - не грунтуються на матеріалах справи.

Немає підстав вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Колегія суддів вважає доводи потерпілої ОСОБА_8 щодо неповідомлення судом 1 інстанції належним чином про розгляд кримінального провадження є необґрунтованим.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_8 була повідомлена належним чином, що підтверджено довідкою про доставку SMS, яке було доставлено їй 10.11.2016 року (а.п.72). Крім того в попередні судові засідання суду 1 інстанції, потерпіла також належним чином повідомлялась, що вбачається з її заяви (а.с.49) та заяви (а.с.58) , згідно якої потерпіла просила розглянути справу без її участі .

Також, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що справу розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України, так як з`ясована думка учасників кримінального провадження про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Оскільки потерпіла ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про розгляд кримінальної справи та враховуючи заяву потерпілої ОСОБА_8 в якій вона просить за можливістю розглянути справу в її відсутність (а.п.58), суд 1 інстанції розглянув дане кримінальне провадження в скороченому порядку. Тому доводи потерпілої ОСОБА_8 в апеляційній скарзі щодо оскарження фактичних обставин справи, порушення її прав, а також порушення судом 1 інстанції вимог кримінального процесуального Закону є безпідставними.

Вимоги апеляційної скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_8 щодо скасування вироку районного суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання у зв`язку з м`якістю, задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції при призначенні покарання вірно, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого, обставини справи, особу засудженого, який має досить молодий вік, по місцю проживання та навчання характеризується позитивно, вину визнав, вчинив злочин з необережності, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, та врахував, що загинула інша молода людина. Пом`якшуючими обставинами покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а обтяжуючих покарання обставин судом 1 інстанції не встановлено, тому прийшов до обґрунтованого висновку про можливість застосування до ОСОБА_7 вимог ст.75 КК України та звільнив останнього від призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки з позбавленням права керування транспортним засобами на строк 2 роки.

Крім того в суді апеляційної інстанції обвинуваченим була надана квитанція на ім`я ОСОБА_8 про перерахування останній коштів в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди. Дане часткове відшкодування завданої шкоди, колегія суддів визнає також пом`якшуючою обставиною.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно з ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 основне покарання із застосуванням ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки відповідає вимогам кримінального закону, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередженню запобігання вчиненню нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом 1 інстанції положень ст.76 КК України є необґрунтованими. Суд першої інстанції звільняючи ОСОБА_7 від відбуття основного покарання на підставі ст.75 КК України, правильно поклав на ОСОБА_7 обов`язки, відповідно до вимог ст.76 КК України, в тому числі з урахуванням прийнятих змін до даної статті та вимог статей 4,5 КК України, оскільки за «старою редакцією Закону», у суда було право встановлювати певні обов`язки, тому суд у даному випадку ніяким чином не погіршив становище обвинуваченого.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду 1 інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку Кам`янського районного суду Черкаської області від 21.11.2016 року, тому апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, потерпілої ОСОБА_8 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та потерпілої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Кам`янського районного суду Черкаської області від 21.11.2016 року, відносно ОСОБА_10 залишити без змін.

Головуючий :

Судді :