Справа № 739/1888/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/690/2017
Категорія - ч. 1 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 липня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000372 від 31 серпня 2016 року, за апеляційними скаргами захисника - адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2017 року, щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Печенюги Новгород-Сіверського району Чернігівської області, із середньою технічною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

31 травня 2016 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за ст. 187 ч. 1 КК України - до 120 годин громадських робіт,

зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 296, ч.1 ст.162, ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , із неповною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2017 року ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

-ч.1 ст. 125 КК України, з призначенням покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин;

- за ч.1 ст. 296 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки;

- за ч.1 ст.162 КК України - у виді обмеження волі на строк 1(один) рік;

- за ч.1 ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України - у виді обмеження волі на строк 1(один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено обчислювати з часу звернення вироку до виконання.

Застосований відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишено без змін до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 28, ч.2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді арешту на строк 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з часу звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід застосований відносно ОСОБА_8 у виді особистого зобов`язання залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково, та стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , солідарно на користь ОСОБА_11 2 138 грн. 32 коп. в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди від вчиненого кримінального правопорушення, та 10 000 ( десять тисяч) гривень на відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди, в решті позову відмовлено.

Цивільний позов прокурора задоволено та стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , солідарно на користь районного бюджету Новгород-Сіверського району Чернігівської області 6 285 ( шість тисяч двісті вісімдесят п`ять) грн. 50 коп. на відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину.

Не погоджуючись з вироком суду захисником адвокатом ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 була подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок суду в частині обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження, або пом`якшити призначене покарання та відмовити в задоволенні цивільного позову.

Мотивує свої вимоги тим, що місцевий суд проігнорував вимоги законодавства щодо всебічного та повного дослідження обставин справи, та ухвалив вирок, який суперечить обставинам справи, навівши у ньому вибіркові показання свідків, які вказують на вину обвинувачених, та не звернув уваги на ті, які їх виправдовують. Версії обвинувачених та свідка ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_11 , показання яких є не послідовними, на думку апелянта, різняться між собою, та яка з них дійсно відповідає обставинам справи і мав установити місцевий суд. При цьому, суд не звернув увагу на те, що потерпілий ОСОБА_11 узгоджено з ОСОБА_12 протягом судового слідства давали неправдиві показання з приводу обставин бійки, оговоривши їх в тому, що саме обвинувачені були ініціаторами бійки. Не взявши до уваги показання обвинувачених, суд першої інстанції прийняв до уваги суперечливі показання свідків, та при цьому не вказав, чому взяв до уваги одні та відкинув інші. Вважає, що обвинувачені діяли в межах необхідної оборони, оскільки в них не було мотиву для нападу, натомість мотив мав ОСОБА_11 , та намагався його ретельно приховати, шляхом надання неправдивих свідчень. Під час конфлікту обвинувачені також отримали тілесні ушкодження, але не фіксували побої, а на час проведення слідчих дій вони вже зійшли. Стверджує, що обставини справи не дають підстав застосувати до ОСОБА_8 такого суворого покарання, як арешт. Звертає увагу на те, що за умови, що ОСОБА_8 діяв в умовах необхідної оборони, то позов про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_11 не підлягає задоволенню.

Обвинувачений ОСОБА_8 в поданій ним апеляційній скарзі просить вирок місцевого суду змінити, закривши кримінальне провадження в частині обвинувачення його за ч. 1 ст. 28 , ч. 2 ст. 125 КК України. Вказує, що ініціатором даного конфлікту був саме ОСОБА_11 , який мав мотив нападу на нього. Стверджує, що саме його показання є правдивими, а показання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є вигаданими. Звертає увагу на те, що під час допиту свідка ОСОБА_13 потерпілий був викритий на неправдивих показаннях та імітував що йому стало зле, та попросився покинути зал судових засідань, натомість суд неузгодженість показань свідка ОСОБА_13 з показаннями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не відобразив у своєму рішенні взагалі, що вказує на те, що не надав їм належної уваги.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та закрити провадження по справі.

Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, винесеним з істотним порушенням норм кримінального матеріального права. Звертає увагу на те, що в основу вироку були покладені припущення, а не остаточно перевірені та оцінені докази як на стадії досудового, так і судового слідства, щодо їх достатності як засобів доказування. Вказує, що його дії за ч. 1 ст. 296 КК України були кваліфіковані судом як кримінально каране хуліганство за ознакою в його діях особливої зухвалості, але відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про хуліганство» від 22 грудня 2016 року, його дії не підпадають під ознаку особливої зухвалості, оскільки мали нетривалий за продовжуваністю часу характер, при цьому суд у вироку не вказав, за якою саме ознакою він визнав його поведінку особливо зухвалою. Вказує, що конфлікт виник саме з вини ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які їх з ОСОБА_8 чекали біля його ж будинку. Стверджує, що суд, не беручи до уваги норми ст. 62 Конституції України, відповідно до якої обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях й усі сумніви щодо доведення вини особи тлумачаться на її користь, обґрунтував його вину саме сумнівними доказами та припущеннями, в зв`язку з чим вважає, що в його діях відсутній склад злочину.

Суд першої інстанції встановив, що 30 серпня 2016 року, близько 20 години 30 хвилин, знаходячись у дворі розташованого по АДРЕСА_2 господарства, в якому проживає ОСОБА_14 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_9 на ґрунті особистих неприязних стосунків штовхнув руками в груди ОСОБА_14 та, в ході боротьби, повалив ОСОБА_14 на землю. Після цього, сівши на лежачого на спині ОСОБА_14 , ОСОБА_15 наніс потерпілому біля шести ударів кулаками рук по тулубу, шиї, голові та обличчю. Продовжуючи свої спрямовані на спричинення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень протиправні дії, ОСОБА_15 схопив дерев`яну палицю та наніс нею близько 5 ударів по голові, тулубу та руках ОСОБА_14 .

Вказаними діями ОСОБА_15 спричинив ОСОБА_14 легкі тілесні ушкодження у вигляді: садна в правій тім`яній ділянці голови, садна чола, синця правого ока з субкон`юктивальним крововиливом, садна по задній поверхні шиї, синців на грудній клітині праворуч, синця на правому плечі у верхній третині, садна правого ліктя, садна правого плеча та передпліччя по передній поверхні, синця по задній поверхні лівого плеча в середній третині, садна по задній поверхні лівого передпліччя, відшарування нігтьової пластинки 1-го пальця лівої ступні.

23 вересня 2016 року, близько 18 години 00 хвилин, прийшовши до розташованого по АДРЕСА_2 та належного ОСОБА_16 домоволодіння (в якому ОСОБА_16 проживає з дружиною ОСОБА_17 та дітьми) перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_9 , виражаючи явну неповагу до суспільства, здійснив хуліганські дії - грубе порушення громадського порядку, що супроводжувалося особливою зухвалістю. Зокрема, знаходячись на подвір`ї вказаного домоволодіння ОСОБА_15 виражався на адресу ОСОБА_18 нецензурною лайкою та, використовуючи малозначний привід, намагався вдарити кулаком руки в голову, однак ОСОБА_18 ухилився та, втікаючи від ОСОБА_19 , забіг до себе в будинок, закривши при цьому двері з середини.

Продовжуючи хуліганські дії ОСОБА_15 пішов за ОСОБА_18 та ногою вибив вхідні двері до вищезазначеного будинку, і потрапивши до коридору, безпричинно, у присутності ОСОБА_17 - завдав один удар кулаком руки в ділянку лівого вуха ОСОБА_20 та один удар кулаком в обличчя ОСОБА_8 , які намагались припинити хуліганські дії ОСОБА_19 , а також кинув на підлогу посуд з їжею, що знаходився на газовій плиті.

Продовжуючи хуліганські дії, діючи умисно та проявляючи особливу зухвалість, ОСОБА_15 вийшов у двір вказаного домоволодіння та кинув у вікна будинку автомобільну шину та господарчу лопату - розбивши таким чином скло у двох вікнах першої кімнати будинку.

Після цього, ОСОБА_15 взяв на подвір`ї господарчу лопату та виламав нею двері між коридором та першою кімнатою будинку. Зайшовши у будинок, де на той час знаходились ОСОБА_20 , ОСОБА_17 , неповнолітня ОСОБА_21 , неповнолітня ОСОБА_22 , продовжуючи діяти з особливою зухвалістю, гучно виражаючись нецензурною лайкою та не реагуючи на зауваження - господарчою лопатою вдарив по кухонному столу, в результаті чого пошкодив його.

Вищевказані дії ОСОБА_19 продовжувались тривалий час, супроводжувалися постійною нецензурною лайкою, образами та погрозами на адресу ОСОБА_18 та членів його сім`ї.

Крім цього, 23 вересня 2016 року, близько 18 години 10 хвилин, перебуваючи на подвір`ї розташованого по АДРЕСА_2 та належного ОСОБА_16 господарства (в якому ОСОБА_16 проживає з дружиною ОСОБА_17 та дітьми), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_9 намагався вдарити ОСОБА_23 рукою в голову, але ОСОБА_23 ухилився та, втікаючи від ОСОБА_24 , забіг до себе в будинок, закривши з середини двері.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_15 пішов за ОСОБА_16 та, всупереч волі власника, не маючи на те законних підстав, ногою вибив вхідні двері до будинку розташованого по АДРЕСА_2 господарства. Після чого зайшов до коридору вказаного будинку та, відкривши за допомогою металевої лопати двері з коридору незаконно зайшов в середину житлової кімнати, чим порушив недоторканість житла ОСОБА_16 та ОСОБА_17

23 вересня 2016 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, знаходячись на АДРЕСА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_9 та перебуваючи в стані алкогольного ОСОБА_25 , групою осіб без попередньої домовленості між собою, на ґрунті виниклих неприязних стосунків - спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_11 , за наступних обставин:

ОСОБА_15 підійшов до ОСОБА_11 та, стискаючи в руці невідомий (не встановлений в ході досудового розслідування) предмет, наніс ОСОБА_11 кулаком руки один удар по долоні лівої руки. Після чого, завдав лежачому на землі ОСОБА_11 декілька ударів ногою по голові, у тому числі й обличчю.

Коли захищаючись від неправомірного посягання ОСОБА_11 звалив ОСОБА_19 на землю та тримав, сидячи на ньому - ОСОБА_8 завдав ОСОБА_11 два удари ногою по голові.

Вказаними протиправними діями ОСОБА_15 та ОСОБА_8 спричинили ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я - у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, садна правого ока, садна лівої брові, садна тім`яної ділянки голови, забою м`яких тканин потиличної ділянки голови та рани в ділянці лівої долоні.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинувачених, які підтримали викладені в їх апеляційних скаргах вимоги, захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримання такої позиції, думку прокурора, який не погоджуючись з вимогами поданих апеляційних скарг сторони захисту та обвинувачених просив залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Вина обвинувачених: ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, за ч. 1 ст. 125 КК України, що характеризується спричиненням легкого тілесного ушкодження; ч. 1 ст. 296 КК України, характеризується вчиненням хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю; ч. 1 ст. 162 КК України, що характеризується незаконним проникненням до житла; ч.1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України, що виразилось в спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, вчинених групою осіб без попередньої змови; ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України, що виразилось у спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, вчинених групою осіб без попередньої змови повністю доведена в суді першої інстанції зібраними під час досудового і судового слідства доказами, які були оцінені судом з точки зору належності, допустимості в взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні передбачених ч.1 ст. 125, ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України кримінальних правопорушень не визнав, та показав, що 23 вересня 2016 року він разом з ОСОБА_8 прийшли до господарства ОСОБА_16 , який побачивши ОСОБА_8 , взяв лопату та почав вимагати їх залишити подвір`я. В цей час на подвір`я вийшла ОСОБА_17 та її брат ОСОБА_20 , а він, вихватив лопату та кинув її на клумбу. Покинувши дане господарство пішли по вулиці, де на них чекали ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які розпочали розмову, в ході якої ОСОБА_11 почав бити ОСОБА_9 , а ОСОБА_12 в цей час тримав ОСОБА_8 . Пояснив наявність у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень тим, що він їх отримав від ОСОБА_8 , та показав, що у нього теж були тілесні ушкодження, але він не зафіксував їх.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні передбаченого ч.1 ст. 28, ч.2 125 КК України кримінального правопорушення не визнав, та показав, що 23 вересня 2016 року вони з ОСОБА_9 на вулиці в с. Ларинівка Новгород-Сіверського району підійшли до ОСОБА_11 , який почав кричати, а ОСОБА_12 пішов на нього. У подальшому завдав ОСОБА_11 удар долонею, а завдання ударів ногами по голові потерпілому не пам`ятає.

Незважаючи на повне заперечення обвинуваченими своєї винуватості у вчиненні інкримінованих їм злочинів, їх вина підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні потерпілих і свідків.

Так, вина ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України кримінального правопорушення підтверджується показами потерпілого ОСОБА_11 , наданих ним під час розгляду справи в суді першої інстанції, який показав, що 23 вересня 2016 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_18 по телефону повідомив йому про його побиття ОСОБА_9 . Коли вони їхали з ОСОБА_12 до ОСОБА_18 , назустріч їм по вулиці йшли ОСОБА_9 та ОСОБА_8 які намагались зупинити мотоблок, а потім ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_12 , після чого останній став тікати, а його ОСОБА_9 намагався вдарити, від чого вони впали на землю, а ОСОБА_8 , підбігши до них, завдав йому удар по голові, та в подальшому наносити удари ногами і руками йому продовжили і ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , локалізація яких здебільшого була спрямована в голову. Після побиття пішов до ОСОБА_26 , яка, викликала медичну сестру ОСОБА_13 та поліцію. У подальшому ОСОБА_9 на його адресу висловлював погрози.

З показань допитаного в місцевому суді свідка ОСОБА_12 вбачається, що 23 вересня 2016 року близько 18 год. 30 хв. він разом з ОСОБА_11 їхавши на мотоблоці, були зупинені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а останній одразу вдарив його у грудну клітину, від чого він впав на землю. ОСОБА_11 сказав йому тікати, а потім він побачив, що ОСОБА_9 наносив удари ОСОБА_11 .. В ході сутички вони впали на землю, а ОСОБА_9 покликав на підмогу ОСОБА_8 , який підбігши наніс два удари ногою ОСОБА_11 , після отримання яких у ОСОБА_11 з`явилася кров. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 завдали багато ударів ОСОБА_11 . Під час інциденту прибігла ОСОБА_27 , яка втрутилася і допомогла ОСОБА_11 втекти.

Так, свідок ОСОБА_27 в суді першої інстанції підтвердила факт нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та показала, що 23 вересня 2016 року близько 18 годині 30 хвилин на вулиці вона побачила, що ОСОБА_8 лежав і душив лежачого ОСОБА_11 , який не подавав ознак життя, в цей же час ОСОБА_9 в завдавав ОСОБА_11 ударів ногами по голові. Вона одразу втрутилась в конфлікт, та допомогла втекти ОСОБА_11 .

У судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_26 підтвердила наявність у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, що супроводжувались кровотечею, та від нього дізналась, що вони були спричинені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , після чого викликала медичну сестру.

Вищевикладені показання свідка ОСОБА_26 повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_13 , яка працює медичною сестрою, та під час розгляду справи в суді першої інстанції показала, що прибула за викликом ОСОБА_26 та оглянувши ОСОБА_11 виявила «безліч» тілесних ушкоджень, зокрема: пошкодження правої руки, побита права частина голови (була вся в саднах). Останній повідомив, що тілесні ушкодження йому спричинили ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ..

Твердження захисника-адвоката ОСОБА_28 та обвинувачених про те, що в їх діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України, не відповідає дійсності, та спростовується вищевикладеними показаннями свідків, які є послідовними та узгоджуються з іншими матеріалами справи, що в повній мірі доводять вину ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого ними кримінального правопорушення.

Крім того, доводи обвинувачених та сторони захисту про те, що при кваліфікації їх дій за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України, суд першої інстанції не взяв до уваги того, що саме потерпілий ОСОБА_11 став ініціатором конфлікту, в зв`язку з чим обвинувачені були змушені діяти в межах необхідної оборони, спростовується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 125 КК України з об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, та є закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди у вигляді наслідків, зазначених у ч. 2 ст. 125 КК України.

Під час перевірки показань потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_27 , допитаних під час розгляду в місцевому суді, які показали, що саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 потерпілому були завдані тілесні ушкодження, які вже потім вдвох його били, в зв`язку з чим, колегія суддів прийшла до висновку про те, що агресивні дії обвинувачених жодним чином не свідчили про їх бажання уникнути конфлікту, або хоча б завадити його розвитку, натомість саме ними потерпілому ОСОБА_11 було завдано чисельних тілесних ушкоджень, що призвело до короткочасного розладу його здоров`я.

Посилання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про наявність у них тілесних ушкоджень не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, так як в них відсутні будь які звернення обвинувачених, щодо спричинення ним тілесних ушкоджень 23 вересня 2016 року, а також не було надано жодного доказу, який би підтверджував їх наявність.

Крім того, твердження про те, що їх тілесні ушкодження до початку розслідування даного кримінального провадження вже минули, свідчить лише про неспіврозмірність за своєю тяжкістю тим, які обвинуваченими були завдані потерпілому ОСОБА_11 , оскільки мали настільки короткочасний характер.

Посилання ОСОБА_8 про те, що показання свідка ОСОБА_13 не узгоджуються з показаннями ОСОБА_11 , не знайшли свого підтвердження. Як вбачається з вищевикладених показань, свідок ОСОБА_13 хоча не була очевидцем подій, але підтвердила факт наявності у ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, з переважною їх локалізацією в області голови, та того, що він їх отримав під час конфлікту з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , про що повідомив у присутності ОСОБА_26 .

Окрім вищевикладених показань свідків, вина обвинувачених у вчиненні ними кримінального провадження за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України підтверджується і іншими письмовими доказами, що містяться в кримінальному провадженні, зокрема:

- даними протоколу від 23.09.2016 року прийняття заяви про кримінальне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_11 повідомив черговому по Новгород-Сіверському ВП ГУ НП в Чернігівській області про заподіяння йому в цей день ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на вулиці в с. Ларинівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області тілесних ушкоджень (а.с. 161) ;

- висновком, від 28 жовтня 2016 року №117, експерта, підтверджується наявність у ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, та які могли бути заподіяні 23 вересня 2016 року о 18 годині 30 хвилин. ОСОБА_11 міг піддаватися впливу не менше як 5 травмуючим діям (а.с. 164-165).

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 18 вересня 2016 року та фото таблицею до нього, за участі свідка ОСОБА_27 у присутності понятих, яка з демонстрацією на місцевості, дала детальні та послідовні свідчення щодо обставин заподіяння ОСОБА_9 та ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 (а.с. 166-1169);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 16 жовтня 2016 року, за участі потерпілого ОСОБА_11 , який у присутності понятих та з демонстрацією на місцевості, дав свідчення, щодо обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (а.с. 170-171).

Щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.125 КК України кримінального правопорушення, то вона підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_14 , наданими під час розгляду справи в місцевому суді, відповідно до яких 30 серпня 2016 року близько 20 год. 30 хв. виходячи з будинку перед ним раптово з`явився ОСОБА_9 та відразу почав наносити йому удари руками і ногами, від яких він впав. Потім ОСОБА_9 взяв палицю та почав бити по голові, але йому вдалось втекти.

З даного приводу свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що 30 серпня 2016 року близько 21 год. приїхала за викликом ОСОБА_29 на огляд ОСОБА_14 , та дізналась від потерпілого про те, що він був побитий ОСОБА_9 , а під час огляду виявила у нього пошкодження навколо бровної дуги, садна на грудній клітині, травмування голови, в зв`язку з чим наполягала на госпіталізації.

Свідок ОСОБА_29 , яка працює секретарем сільської ради, під час розгляду справи в місцевому суді показала, що у вечірній час під своїм двором почула крик жінки, а коли вибігла на вулицю, то побачила матір ОСОБА_14 , від якої дізналась, що її сина б`є ОСОБА_9 . Коли вони зайшли на подвір`я, то побачили, що під оком у ОСОБА_14 була гематома, на спині були садна, в зв`язку з чим зателефонувала медсестрі ОСОБА_13 , в присутності якої потерпілий ОСОБА_14 пояснював, що його несподівано та безпричинно побив ОСОБА_9 ..

Крім досліджених під час розгляду кримінального провадження показань свідків, вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, що характеризується спричиненням легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_14 підтверджується:

- даними, що містяться в протоколі від 30 серпня 2016 року про прийняття заяви про кримінальне правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_14 повідомив черговому по Новгород-Сіверському ВП ГУ НП в Чернігівській області про заподіяння йому 30 серпня 2016 року у власному дворі в с. Ларинівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області тілесних ушкоджень ОСОБА_9 (а.с. 88);

- даними, що містяться в протоколі від 08 вересня 2016 року огляду місця події та ілюстрованою фото таблицею до нього, відповідно до яких під час огляду розташованого в с. Ларинівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області домоволодіння, у якому проживає потерпілий ОСОБА_14 , було виявлено пошкодження скла у вікнах будинку, та зламану лавку з поламаною ніжкою (а.с. 89-94);

- відомостями, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 08 вересня 2016 року та ілюстрованою фото таблицею до нього, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_14 у присутності понятих, з демонстрацією на місцевості, дав детальні та послідовні свідчення щодо обставин заподіяння йому тілесних ушкоджень ОСОБА_9 (а.с. 98-104);

- відомостями, що містяться у висновку експерта № 101 від 14 вересня 2016 року, з якого вбачається, що у ОСОБА_14 виявлено легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, які могли бути заподіяні 30 серпня 2016 року, ОСОБА_14 міг піддаватися впливу не менше як 12 травмуючим діям (а.с. 105 106).

Незважаючи на невизнання вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 162 КК України, вона цілком обґрунтовано підтверджується дослідженими як в суді першої так і апеляційної інстанції доказами, зокрема:

наданими під час розгляду справи в місцевому суді показами потерпілого ОСОБА_18 , який показав, що 23 вересня 2016 року близько 18 год. До його подвір`я зайшли ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які від нього вимагали горілку, в процесі чого ОСОБА_9 намагався його вдарити, але йому вдалось від нього заховатися в будинку, куди спробував потрапити і нападник, але дружина та її брат цьому перешкодили. ОСОБА_8 намагався витягнути ОСОБА_9 з веранди, за що отримав від ОСОБА_9 удар в обличчя, а потім останній почав бити вікна будинку що б потрапити в середину.

З показань свідка ОСОБА_17 , наданих в суді першої інстанції вбачається, що коли прийшли ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вона чула, як ОСОБА_9 вимагав у її чоловіка пляшку горілки. Через деякий час почувши крик, вибігла і побачила, як ОСОБА_9 намагається вдарити її чоловіка, якому вона порадила сховатися в будинку. ОСОБА_9 намагався потрапити в будинок, але вона з братом йому завадили вчинити задумане. ОСОБА_8 почав витягувати ОСОБА_9 , але отримавши удар в обличчя від останнього впав. Потім, ОСОБА_9 вдарив її брата, та зайшов в будинок з лопатою, якою пошкодив стіл.

Вищевикладені показання свідка ОСОБА_17 повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_20 .

Також вина ОСОБА_9 у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та незаконним проникненням до житла підтверджується:

- даними, що містяться в рапорті слідчого ОСОБА_30 про виявлення в ході досудового розслідування факту вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України (а.с. 120);

- даними, що містяться в протоколі огляду від 26 вересня 2016 року, та ілюстрованою фото таблицею до нього, відповідно до яких під час огляду розташованого в с. Ларинівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області домоволодіння потерпілого ОСОБА_18 було виявлено та встановлено факт пошкодження скла у вікнах будинку, зламану ручку на вхідних до будинку дверях, механічні пошкодження фарби зеленого кольору та деревини на вхідних до будинку дверях, металеву лопату із залишками фарби зеленого кольору (а.с. 121- 127);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 26 вересня 2016 року, та фото таблицею до нього, відповідно до яких, потерпілий ОСОБА_18 у присутності понятих, з демонстрацією на місцевості, детально та послідовно засвідчив обставини, щодо вчинення ОСОБА_9 хуліганських дій та проникнення до житлового будинку (а.с. 137-142);

- відомостями, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 26 жовтня 2016 року, та фото таблицею до нього, з яких вбачається, що потерпіла ОСОБА_17 з демонстрацією на місцевості та у присутності понятих, детально та послідовно надала свідчення щодо вчинених ОСОБА_9 протиправних дій (а.с. 145-152).

Твердження ОСОБА_9 про те, що його дії не вірно кваліфікували за ч. 1 ст. 296 КК України як кримінально каране хуліганство за ознакою в його діях особливої зухвалості, оскільки його дії носили короткочасний характер, за який він не міг проявити таку зухвалість, не відповідає дійсності.

Особлива зухвалість це нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, що спричинило тілесне ушкодження, чи знущання над потерпілим, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту, тощо.

Закінченим є злочин з моменту вчинення дії, що грубо порушує громадський порядок.

Вчинення даного кримінального правопорушення з особливою зухвалістю повністю підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_18 , який вказав, що ОСОБА_9 намагався його вдарити, та незважаючи на встановлені його дружиною та ОСОБА_20 перешкоди, прагнув проникнути до будинку, де сховався потерпілий, та при цьому пошкодив своїми протиправними діями майно їх родини, побив вікна; свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , які підтвердили неврівноваженість та протиправність поведінки ОСОБА_9 під час його перебування у їх господарстві, та завдання його протиправними діями шкоди, у виді пошкодження предметів побуту та побиття вікон в будинку, для досягнення мети у виді проникнення до будинку.

Таким чином, колегія суддів, на підставі досліджених обставин справи та доказів, що їх підтверджують, вважає що дії ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 296 КК України вірно кваліфіковані, а вина у вчиненні даного кримінального правопорушення доведена сукупністю наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, яким суд надав належну оцінку та дійшов відповідного висновку.

Виходячи з вищевикладених та перевірених доказів у кримінальному провадженні, колегія суддів прийшла до висновку про те, що інкриміновані обвинуваченим кримінальні правопорушення повністю доведені, а дії обвинувачених ОСОБА_9 обґрунтовано були кваліфіковані за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 296, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України; ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125КК України.

При вирішенні питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 місцевий суд, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується негативно, обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, цинізм поведінки обвинуваченого під час вчинення інкримінованих злочинів, в зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку, що призначення більш м`яких, передбачених санкціями ч.1 та 2 ст. 125, ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 162 КК України видів покарань буде недостатнім для виправлення ОСОБА_9 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, та обрав покарання у виді обмеження волі, з реальним відбуванням, яке призначив відповідно до положень ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_31 місцевий суд призначив покарання приймаючи до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується негативно, враховуючи обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та, думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про необхідність призначення йому покарання у виді арешту, що буде достатнім для виправлення ОСОБА_8 і запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, та неможливістю призначення більш м`якого виду покарання, так як воно не буде достатнім та доцільним, і не забезпечить мети покарання, визначеної чинним законодавством, а саме, щодо запобігання вчинення ним нових злочинів.

На думку колегії суддів місцевий суд цілком вірно дійшов висновку про необхідність задоволення в повному обсязі цивільного позову ОСОБА_11 , щодо відшкодування йому моральної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 10 000 грн., виходячи з наступного.

При визначенні розміру моральної шкоди суд повинен керуватися положеннями статей 23, ч. 1 1168 ЦК України, які вказують, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Місцевим судом вищевикладені норми чинного законодавства в повному обсязі були враховані під час вирішення питання щодо задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 , щодо відшкодування йому моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, на підставі чого він дійшов вірного, обґрунтованого висновку.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про безпідставність задоволення цивільного позову на користь потерпілого з приводу відшкодування йому моральної шкоди є не переконливими та такими, що не заслуговують на увагу.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які б як наслідок потягли за собою зміну або скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги захисника - адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2017 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 - без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4