АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1187/17 Справа № 203/1805/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарях: ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Дніпрі матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_9 та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_11 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2016 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000320 від 31 грудня 2016 року, -

встановила:

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 29 листопада 2016 року ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він, разом з особа 1 та особа 2, кримінальне провадження відносно яких виділено в окреме провадження, за попередньою змовою на заволодіння майном потерпілого, розподіливши ролі при вчиненні кримінального правопорушення 30 січня 2016 року близько 18 год. 30 хвил., під заздалегідь надуманим приводом проникли до кв. АДРЕСА_2 , де знаходився потерпілий ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, діючи спільно і злагоджено, з метою придушення волі ОСОБА_10 до спротиву злочинним посяганням, ОСОБА_8 , разом з особа 1, зв`язали останньому за спиною руки, а особа 2, одягнув на голову потерпілого шапку, яка закрила останньому очі, нанесла чотири удари тому в голову та обличчя, вимагаючи у ОСОБА_10 грошові кошти у розмірі 3 000 грн. Після цього потерпілий, якому були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що мають незначні скоротечні наслідки, розуміючи своє безпорадне становище та фізичну перевагу нападників, дав свою згоду на те, щоб надати ОСОБА_8 , а також особа 1 та особа 2 грошові кошти у сумі - 3 000 грн., а в подальшому згоду на збільшення зазначеної суми до 4 000 грн.

Продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , виконуючи заздалегідь відведену йому роль у вчиненні кримінального правопорушення та керуючись злочинним умислом, направленим на заволодіння майном потерпілого, діючи спільно з особа 1 та особа 2, зняв з лівої руки ОСОБА_10 наручний годинник «Lucien Piccard» вартістю 2 755 грн. 20 коп., після чого надав потерпілому свій мобільний телефон для того, щоб він зателефонував матері та попросив у неї грошові кошти, які вимагали співучасники злочину.

Виконуючи заздалегідь відведену роль у вчиненні кримінального правопорушення та керуючись злочинним умислом, направленим на заволодіння майном потерпілого, з метою придушення волі ОСОБА_10 до вчинення спротиву злочинним посяганням, в присутності співучасників ОСОБА_8 та особа 1, погрожуючи потерпілому застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я, приставив до його шиї предмет, схожий на ніж та став вимагати «пін-код» картки ПАТ КБ «ПриватБанк», що належить потерпілому. Після чого ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що його життю та здоров`ю загрожує небезпека надав інформацію, яку вимагали нападники.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_8 разом з особа 1 та особа 2, вийшли разом з потерпілим на вулицю, де посадили його до невстановленого автомобілю та проїхали до кінотеатру «Супутник», розташованого на вул. Титова, буд. 18 в м. Дніпропетровську, де отримали від матері потерпілого ОСОБА_12 грошові кошти у сумі 4 000 грн., які належали потерпілому.

Після цього ОСОБА_8 разом з особа 1 та особа 2, знаходячись за адресою м. Дніпропетровськ вул. Титова, 29 «Б», приблизно о 18 год. 59 хвил. 30 січня 2016 року, використовуючи інформацію, яку вони здобули злочинним шляхом із застосуванням погрози насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, зняли з карткового рахунку ОСОБА_10 грошові кошти у розмірі 200 грн. і з місця події зникли.

Таким чином, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, з проникненням у його житло, в результаті чого ОСОБА_10 була заподіяна матеріальна шкода в розмірі 6 955 грн. 20 коп.

Вказаним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. За даним законом йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього особистого майна.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Обвинувачений не згоден з вироком. В скарзі просить його скасувати, матеріали кримінального провадження направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд при винесенні вироку взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_10 . Його показам про те, що не застосовував до потерпілого насильства, належної оцінки не дав.

Не врахував суд першої інстанції, що відповідно до ст. 89 КК України є не судимим.

Захисник також оскаржує вирок. В апеляційній скарзі просить його скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати Лаврент*єва винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання в межах даного закону.

Прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог процесуального закону, постановити новий, яким позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задовольнити та стягнути з ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі - 4 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що потерпілим ОСОБА_10 , в порядку ст. 128 КПК України, у даному кримінальному провадженні було заявлено позов про відшкодування ОСОБА_8 матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину. Під час досудового слідства та судового розгляду потерпілий від цивільного позову не відмовлявся. Звернувся с заявою про відшкодування матеріальної шкоди обвинуваченим.

Проте у мотивувальній та резолютивній частинах вироку, не зазначено відомостей про наявність на розгляді суду відповідного цивільного позову, та, як наслідок, не вирішено питання про його задоволення або про відмову в його задоволенні.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник підтримали свої апеляційні скарги, просили їх задовольнити, вирок скасувати. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Прокурор підтримала свої вимоги. Просила їх задовольнити. Вирок скасувати. Постановити новий, яким позов потерпілого ОСОБА_10 до ОСОБА_8 задовольнити. Проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника заперечувала.

В судових дебатах учасники процесу підтримали такі ж позиції.

Заслухав суддюдоповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак суд першої інстанції цих вимог закону не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в ході підготовчого судового засідання 15 квітня 2016 року потерпілим ОСОБА_13 було заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок злочину, в сумі - 4 000 грн. Під час досудового розслідування та судового розгляду, від цивільного позову не відмовлявся. 04 серпня 2016 року подав до суду заява про те, що матеріальна шкода йому відшкодована. Будь-яких претензій до обвинуваченого ОСОБА_8 не має. Просив не позбавляти його волі.

Згідно ч. 1, ч. 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Вимогами ч. 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції не зазначив відомостей про наявність у кримінальному провадженні цивільного позову та не вирішив питання щодо нього.

З огляду на викладене, вирок суду щодо ОСОБА_8 підлягає скасуванню в частині вирішення цивільного позову, внаслідок чого з урахуванням вимог ст. ст. 412, 415 КПК України в цій частині слід призначити новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Таке рішення в розумінні ст. 424 КПК України оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника на неповноту і необ`єктивність судового розгляду, на невідповідність висновків суду про його винність у вчиненні інкримінованого йому злочині фактичним обставинам справи, є безпідставними.
Матеріалами справи встановлено, що судовий розгляд по даному кримінальному провадженню проведено з дотриманням процесуального закону, а висновки суду про винність ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджено розглянутими в судовому засіданні доказами.
В обгрунтування свого висновку про винність ОСОБА_8 , суд послався, насамперед, на покази потерпілого ОСОБА_10 .
Останній пояснив суду, що 30 січня 2016 року до його квартири, яку він здає в оренду приїхало двоє чоловіків ОСОБА_8 і ОСОБА_14 , який пред`явив посвідчення співпрацівника поліції. Вони скрутили йому руки, а невідомий надів йому шапку, позбавивши змоги бачити те, що відбувалося, і в той жде час його почали бити та зняли з руки годинник. В одному з чоловіків, які його били він по голосу впізнав ОСОБА_8 , який попереджав, щоб він поводився тихо і тоді вони припинять застосовувати насильство. Вимагали грошові кошти. Потім з нього зняли шапку, повідомили, що йому необхідно заплатити 3 000 грн. Побачив у ОСОБА_8 свій годинник. Оскільки таких грошей не було, зателефонував своїй матері і поросив 4 000 грн. Вийшли на вулицю, невідомий поруч тримав ніж біля нирки. На місці зустрічі з матір`ю, ОСОБА_15 забрав гроші і його відпустили.
Видно, що покази потерпілого узгоджуються з показами свідка ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .
Крім того, винуватість ОСОБА_8 у вчиненому злочині підтверджується письмовими матеріалами провадження, які були належним чином проаналізовані та оцінені судом першої інстанції, а саме:
-протоколом огляду від 30.01.3016р. та таблиці зображень до нього, в ході якого вилучені відбитки пальців рук та сім-карту мобільного оператора «МТС»;
-висновком медичного дослідження потерпілого про виявлення у нього легких тілесних ушкоджень;
-протоколом огляду годинника потерпілого, виданого ОСОБА_8 ;
-протоколом впізнання потерпілим ОСОБА_10 вказаного годинника;
-протоколом про впізнання потерпілим ОСОБА_8 , який при розбойному нападі заволодів його майном;
-судово-психіатричним дослідженням про осудність ОСОБА_8 ;
-протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 щодо обставин, які підлягають доказуванню у справі і складають об*єктивну і суб*єктивну сторони інкримінованого йому злочину, які містять подробиці подій, які могла знати тільки особа, яка вчинила такі дії.
Наведеними у вироку даними спростовані твердження обвинуваченого та його захисника про відсутність у справі доказів винності останнього у вчиненні інкримінованого йому злочину та про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Таким чином, суд першої інстанції, дав аналіз зібраним по справі доказам у їх сукупності, та наліжним чином їх оцінивши, обгрунтовано визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні ним зазначеного у вироку злочину, за який його засуджено, а дії вірно кваліфіковано за ст. 187 ч. 3 КК України.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.
Суттєві порушення процесуального закону, які б потягли за собою скасування вироку, судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_9 , та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 в частині цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набуває чинності з дня проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4