Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

23 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
та обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0012377 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, раніше судимого: 01.04.2011 року вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області за сукупністю злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 185 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців; 09.03.2016 року звільненого Бориспільським міським судом Київської області від відбування покарання на підставі ЗУ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VІІІ від 26.11.2015 року, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки, та поклавши на нього обов`язки, передбачені законом.

Цим же вироком суд вирішив питання щодо речових доказів.

Як встановлено вироком суду, 31.08.2016 року приблизно о 17 год. 40 хв., у ОСОБА_6 , який перебував біля магазину «Єва», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Шептицького, 24, виник умисел на таємне повторне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій умисел, спрямований на таємне повторне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , зайшов до приміщення магазину «Єва» та направився до відділу побутової хімії, де, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з полиці упаковку засобу «Рейд антиміль 2 шт. гель Лаванда/Кедр».

Продовжуючи реалізовувати умисел, спрямований на протиправне збагачення, ОСОБА_6 , заховав упаковку викраденого засобу під кофту та направився до виходу з магазину. Пройшовши повз касу, не розрахувавшись за товар, вийшов з магазину на вулицю та в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_6 завдав ТОВ «Руш» матеріальної шкоди на загальну суму 385 гривень 56 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого, посилається на те, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню та, як наслідок, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Зокрема, як вважає прокурор, при призначенні обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, суд першої інстанції не навів у вироку жодних переконливих доводів щодо можливості його виправлення без ізоляції від суспільства, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані для такого висновку, враховуючи підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_6 , який будучи раніше судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, через незначний відрізок часу, після звільнення з місць позбавлення волі, вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності.
Викладене, на думку прокурора, свідчить про те, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став. Зухвало ігноруючи можливість повторно бути покараним та потрапити до місць позбавлення волі, обвинувачений наполегливо прагне вести злочинний спосіб життя.

Таким чином, Дніпровський районний суд м. Києва, як зазначається у скарзі, припустився помилки та безпідставно застосував до обвинуваченого ОСОБА_6 ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню, тобто неправильно застосував Закон України про кримінальну відповідальність.

Внаслідок неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, обвинуваченому призначено явно несправедливе та невиправдано м`яке покарання із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки, з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даних про особу обвинуваченого, тільки реальне відбування покарання у виді позбавлення волі може сприяти досягненню цілей, визначених у ст. 65 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у повторному умисному таємному викраденні чужого майна (крадіжці), тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.
Порушень при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_6 , не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає вирок суду лише в межах поданої апеляційної скарги.
Вирішуючи питання про обирання обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Крім цього, суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , його щире каяття та прийняв до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Також, суд враховував, що обвинувачений ОСОБА_6 на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації, позитивну характеристику за місцем проживання; дані щодо стану його здоров`я; невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами; спосіб життя (працює не офіційно, раніше судимий), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; відсутність будь-яких претензій (майнових/моральних) у потерпілого; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України; особливості й обставини його вчинення: форму вини, мотиви і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.
Приймаючи до уваги вищенаведене, наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання та прийняв рішення про його звільнення від відбування покарання, призначеного за ч. 2 ст. 185 КК України, з випробуванням, на підставі ст. 75 цього Кодексу.
За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги закону, які визначають мету покарання та загальні засади призначення покарання, передбачені ст. 65 КК України, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки, зі звільненням від його відбування, на підставі ст. 75 КК України, слід визнати таким, що за своїм видом та розміром відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а тому є справедливим.
У зв`язку з цим, незважаючи на доводи апеляційної скарги заступника прокурора м. Києва щодо неправильного застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування вироку суду щодо ОСОБА_6 та ухвалення нового вироку, в тому числі через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, з огляду на таке.
По-перше, в апеляційній скарзі заступника прокурора м. Києва безпідставно зазначається про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні дані для висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, оскільки суд першої інстанції дійшов такого висновку з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин кримінального провадження, які наведені у вироку.
Більш того, як встановлено судом апеляційної інстанції, обвинувачений не тільки щиро розкаявся у вчиненому, а й добровільно відшкодував спричинену злочином матеріальну шкоду, працевлаштувався на роботу, що зайвий раз підтверджує обґрунтованість висновку суду про можливість його виправлення без відбування покарання.
По-друге, факт попередньої судимості ОСОБА_6 за вчинення умисних корисливих злочинів, сам по собі не може свідчити про його підвищену суспільну небезпечність, оскільки він повністю відбув призначене йому покарання за попереднім вироком, а вказана судимість потягла за собою правові наслідки у вигляді інкримінування обвинуваченому такої кваліфікуючою ознаки крадіжки, як повторність, а тому зазначена обставина не може бути врахована при призначенні покарання, як така, що обтяжує покарання або вимагає призначення обвинуваченому лише реального покарання у виді позбавлення волі.
По-третє, закон України про кримінальну відповідальність взагалі та ст. 75 КК України зокрема, не містить будь-яких застережень щодо можливості звільнення від відбування покарання з випробуванням осіб, які мають не зняту або не погашену в установленому законом порядку судимість, а тому, з урахуванням наведених вище обставин, колегія суддів не може погодитися с твердженнями в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_6 було необґрунтовано звільнено від відбування покарання з випробуванням і що призначене йому судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
За таких обставин, оскільки в апеляційній скарзі прокурора не наведено достатніх підстав для скасування вироку суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання та ухвалення нового вироку з метою застосування більш суворого покарання, колегія суддів вважає необхідним вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва, -

у х в а л и л а:

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/357/2017
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_8

Доповідач - суддя ОСОБА_1