11-кп/775/256/2017(м)
263/824/17

Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1 11-кп/775/256/2017(м)
Доповідач: ОСОБА_2 263/824/17к

іменем У к р а ї н и
12 червня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
законного представника обвинуваченого ОСОБА_8

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-
застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення до психіатричного закладу із звичайним наглядом, в умовах, що виключають його небезпечну поведінку у комунальну установу «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, 186 ч.2 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 березня 2017 р. відносно з ОСОБА_9 застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення до психіатричного закладу із звичайним наглядом, в умовах, що виключають його небезпечну поведінку у комунальну установу «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 ч.3, 186 ч.2 КК України при наступних обставинах.
ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що 27.08.2016 року приблизно о 19 год. 00 хв., особа, матеріали відносно якої виділені в інше кримінальне провадження, знаходячись у Центральному районі м. Маріуполя, повідомила раніше знайомому ОСОБА_9 про те, що у під`їзді житлового будинку, є приміщення, яке знаходиться на сходовому майданчику між 5-м та 6-м поверхами будинку АДРЕСА_2 , в якому знаходиться велосипед «Азімут» в кузові червоно-чорного кольору, та запропонував неповнолітньому ОСОБА_9 вчинити крадіжку чужого майна, на що останній погодився.
При собі у особи матеріали відносно, якої виділені в інше кримінальне провадження, знаходився предмет (фомка), заздалегідь приготовлений для відкриття приміщень з метою вчинення злочину, який він узяв вдома за місцем мешкання, за адресою: АДРЕСА_3 .
В процесі підготовки до суспільно небезпечного діяння особа, матеріали відносно, якої виділені в інше кримінальне провадження та ОСОБА_9 , керуючись єдиним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, розподілили між собою ролі, відповідно до яких особа, матеріали відносно, якої виділені в інше кримінальне провадження, мала відчинити замок та перша проникнути до вказаного приміщення, після чого вслід за нею туди мав проникнути ОСОБА_9 з метою спільного викрадення майна з приміщення.
Після чого, 27.08.2016 року, приблизно о 20 год. 00 хв. особа, матеріали відносно, якої виділені в інше кримінальне провадження спільно з ОСОБА_9 попрямували до місця скоєння суспільно небезпечного діяння.
27.08.2016 року приблизно о 20 год. 10 хв., особа, матеріали відносно, якої виділені в інше кримінальне провадження, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , керуючись корисливими мотивами, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до іншого приміщення, знаходячись на сходовому майданчику між 5-м та 6-м поверхами будинку АДРЕСА_2 , знаходячись біля дверей комори, за допомогою заздалегідь приготовленого предмету скоєння злочину фомки, пошкодив навісний замок, яким було обладнано вхідні двері до комори, після чого проник до приміщення, звідки викотив велосипед «Азімут», який подав ОСОБА_9 , після чого останній попрямував з вказаним велосипедом сходами до першого поверху. В цей час особа, матеріали відносно якої виділені в інше кримінальне провадження, діючи узгоджено з ОСОБА_9 , за заздалегідь обдуманим планом, прикрив двері комори, та спустився сходами за ОСОБА_9 , таким чином останні таємно викрали велосипед «Азімут» в корпусі червоно-чорного кольору, вартістю 3500 гривень, який належить ОСОБА_10 , чим спричинили матеріального збитку потерпілому на вказану суму, після чого з місця вчинення суспільно небезпечного діяння з викраденим майном втекли, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.
Він же, 01.09.2016 року приблизно о 13.50 год., діючи умисно,повторно, керуючись корисливими мотивами, переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, знаходячись біля 3-го під`їзду будинку № 65 по вул. Троїцька у Центральному районі м. Маріуполя, відкрито, шляхом ривку, зірвав з шиї ОСОБА_11 , золотий ланцюг, 585 проби, вагою 2,8 гр., та золотий кулон, 585 проби, вагою 0,9 гр., на загальну вартість 4500 гривен, після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим на свій розсуд, чим спричинив останній матеріальної шкоди на загальну суму 4500 грн.
Він же, 02.09.2016 року приблизно о 13.00 год., діючи умисно,повторно, керуючись корисливими мотивами, переслідуючи мету відкритого викрадення чужого майна, знаходячись біля будинку №295 по бул. Шевченка у Центральному районі м. Маріуполя, відкрито, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, наніс потерпілій ОСОБА_12 один удар в ділянку шиї із заду, після чого ОСОБА_9 , шляхом ривку, зірвав з шиї останньої, золотий ланцюг, 585 проби, вагою 8,5 гр., та золоту ладанку з зображенням матері Божої вагою 3,5 гр., на загальну вартість 3 430 гривен, спричинивши потерпілої ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді синця по задній поверхні шиї на межі зросту волосся, садно по лівій бічній поверхні шиї у основі, що по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим на свій розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 5880 грн.
Не погодившись з ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати з направленням кримінального провадження в суд першої інстанції на новий судовий розгляд. Вважає, що при винесенні ухвали стосовно неповнолітнього ОСОБА_9 судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та порушено вимоги кримінального процесуального закону.
Прокурор посилається на висновок судово-психіатричної експертизи № 1339 від 16.12.2016 року з якого виходить, що на момент вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_9 , який страждає легкою розумовою відсталістю з поведінковими порушеннями, не міг у повному обсязі усвідомлювати свої дії і керувати ними. Разом з тим він не знаходився у тимчасово-хворобливому стані. З цих підстав судом визнано, що ОСОБА_9 під час вчинення злочину перебував у стані обмеженої осудності, тобто до його дій застосовуються положення ст. 20 КК України.
Вважає, що у таких випадках слід керуватися рекомендаціями, викладеними в п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 р. № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування». З них вбачається, що суд, отримавши на розгляд кримінальну справу з обвинувальним актом та визнавши під час судового розгляду, що злочин вчинено особою в стані обмеженої осудності ухвалює обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання враховує його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги за місцем відбування покарання. Вказує, що судом першої інстанції за вказаним кримінальним провадженням стосовно обмежено осудного ОСОБА_9 помилково не ухвалено обвинувальний вирок та необґрунтовано звільнено обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст. 185 ч.3 , ст. 186 ч.2 КК України.
Прокурор зауважує також і на тому, що стосовно ОСОБА_9 необґрунтовано застосовано примусові заходи медичного характеру у виді поміщення до психіатричного закладу із звичайним наглядом в умовах, що виключають його небезпечну поведінку. З цього приводу посилається рекомендації викладені в п. 7 вищезазначеної постанови Пленуму ВСУ від 03.06.2005 № 7, за якими що до осіб, визнаних обмежено осудними, у разі потреби може застосовуватися лише примусовий захід медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги.
Крім іншого вказує, що суд безпідставно кваліфікував дії обвинуваченого за епізодом крадіжки 27.08.16 року за ст. 185 ч.3 КК України за ознакою повторності.
Вислухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляції, захисника та законного представника неповнолітнього, які просили вирішити апеляційні вимоги прокурора на розсуд суду, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню за наступних підстав.
Виходячи з мотивувальної частини ухвали суду вбачається, що проаналізувавши досліджені у судовому засіданні докази, зокрема висновок судово-психіатричної експертизи від 16.12.16 р. № 1339, проведеної під час досудового слідства, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_9 страждає легкою розумовою відсталістю з поведінковими порушеннями, які вимагають прийняття лікувальних заходів (олігофренія певною мірою легкої дебільності з емоційно-вольовою нестійкістю, в ред. МКБ-9) та на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння не міг в повному обсязі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Підпадає під дію ст. 20 КК України (обмежена осудність), на час вчинення злочину не знаходився у тимчасово-хворобливому стані.
Згідно ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчення злочину, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначення покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
На думку колегії суддів, висновок суду про обмежену осудність обвинуваченого ОСОБА_9 не в повній мірі узгоджується з висновком судово-психіатричної експертизи від 16.12.16 р. № 1339 (а/с 93-98), яка не дає чіткої відповіді про обмежену осудність обвинуваченого ОСОБА_9 , як на час вчинення кримінального правопорушення, так і на час його обстеження. Навпаки з висновку судово-психіатричної експертизи вбачається, що ОСОБА_9 як на час вчинення інкримінованого діяння, так і на час проведення експертизи не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, що суперечить змісту та поняттю обмеженої осудності, визначеної в ст. 20 КК України.
Крім того, експерт прийшов до висновку, що з урахуванням індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_9 не може усвідомлювати характер та значення своїх дій, в тому числі і протиправних, критично їх оцінювати та передбачати їх наслідки.
За результатами обстеження експерти прийшли до висновку, що ОСОБА_9 потребує госпіталізації та застосування примусових заходів медичного характеру у виді примусового лікування в психлікарні зі звичайним наглядом, що також не є характерним для виду примусового заходу медичного характеру, який застосовується до обмежено осудних осіб, до яких може бути застосований примусовий захід медичного характеру, як правило у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку під час відбування покарання, призначеного за вироком суду.
Таким чином, під час судового розгляду клопотання слідчого, погодженого з прокурором про застосування до обмежено осудного ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у виді примусового лікування у психіатричній лікарні з звичайним наглядом, суд не з`ясував у повній мірі питання про неосудність чи обмежену осудність неповнолітнього обвинуваченого, не узгодив розбіжності у висновках слідства про обмежену осудність обвинуваченого та висновках судово-психіатричної експертизи від 16.12.16 р. № 1339 (а/с 93-98), не вирішив питання чи підлягає взагалі обвинувачений ОСОБА_9 кримінальній відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення, чим порушив право на захист неповнолітнього обвинуваченого. Всі вказані суперечності можуть бути усунуті судом та підлягають усуненню.
Якщо за результатами перегляду буде встановлено, що злочини ОСОБА_9 були вчинені у стані обмеженої осудності, то обвинувачений підлягає кримінальній відповідальності згідно ст. 20 КК України. У такому випадку суд повинен ухвалити обвинувальний вирок і при призначенні засудженому покарання врахувати його психічний стан як пом`якшуючу покарання обставину з одночасним застосуванням примусового заходу медичного характеру, якщо обвинувачений його потребує, що узгоджується з рекомендаціями, викладеними в п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 03.06.2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування». Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів вважає апеляційні доводи прокурора у цій частині слушними та такими, що підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується і з апеляційними твердженнями прокурора в тій частині, що судом першої інстанції дії ОСОБА_9 за епізодом від 27.08.2016 р. пов`язані з таємним викраденням майна ОСОБА_10 за ст. 185 ч3 КК України помилково кваліфіковані за ознакою «повторність».
Згідно ухвали Жовтневого райсуду м. Маріуполя від 25.04.16 року (а/с 103) ОСОБА_9 було звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 185 ч.3 КК України, а за ст. 32 ч. 4 КК України повторність відсутня якщо за раніше вчинений злочин особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими законом.
З огляду на викладене, враховуючи, що судом під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів позбавлена можливості усунути допущені порушення в ході апеляційного перегляду ухвали, а тому ухвала суду на підставі ст.415, 412 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до положень ст.415 ч.2 КПК України, скасовуючи ухвалу та призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому, при новому судовому розгляді місцевому суду належить з`ясувати усі фактичні обставини справи у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом та прийняти законне та обґрунтоване рішення, давши належну оцінку всім зібраним у справі доказам у їх сукупності.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 415,419 КПК України колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31 березня 2017 року, якою відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом - скасувати.
Призначити новий судовий розгляд у тому ж суді в іншому складі суду зі стадії підготовчого засідання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді: