У Х В А Л А
24 травня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина
України, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 , проживаючого за
адресою:

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року обвинувальний акт, яким ОСОБА_5 пред`явлене обвинувачення за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, повернутий прокурору.
За доводами апеляційної скарги прокурора, висновок суду про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України є невмотивованим. Обгрунтовуючи свої вимоги, прокурор звертає увагу суду на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення, оскільки він не містить об`єктивних даних щодо події злочинів із зазначенням часу, місця, форм вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозицій статей КК України, інкримінованих ОСОБА_5 , можна встановити в діях обвинуваченого склад злочину.
Апелянт зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, важливим є виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки воно має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але й дослідження обставин вчиненого злочину в суді та для реалізації права на захист.
Прокурор вважає, що в обвинувальному акті формулювання обвинувачення і фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення щодо кожного з елементів складу злочинів, інкримінованих ОСОБА_5 , та дають можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Крім того, повертаючи обвинувальний акт, суд зазначив про відсутність підтверджуючих даних про отримання ОСОБА_9 копії цивільного позову, який пред`явлено до нього Публічним акціонерним товариством «БГ Банк» (далі ПАТ «БГ Банк»). Прокурор зазначає, що ОСОБА_9 не є цивільним відповідачем в даному кримінальному провадженні. Апелянт також звертає увагу на те, що з даного провадження виділені матеріали за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України в окреме провадження, в якому досліджуються обставини протиправної діяльності ОСОБА_9 .
З огляду на викладене, прокурор вважає, що висновок суду про необхідність повернення обвинувального акта прокурору є хибним, оскільки підстав для його повернення немає, а тому просить скасувати ухвалу суду та призначити нове підготовче судове засідання в суді першої інстанції.
Ухвала суду першої інстанції про повернення обвинувального акта вмотивована тим, що він не містить формулювання обвинувачення відповідно до положень закону, зокрема: у викладеному в обвинувальному акті формулюванні обвинувачення не містяться об`єктивні дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті КК України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінальних правопорушень, з урахуванням, зокрема, кваліфікуючих ознак. Тоді як в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. № 8 зазначено, що суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення.

Крім того, суд першої інстанції, повертаючи обвинувальний акт прокурору, зазначає, що до обвинувального акта долучено цивільний позов ПАТ «БГ БАНК», в якому відповідачами зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_9 . Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного, проте до обвинувального акта не долучено жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_9 отримано копію цивільного позову.

Під час апеляційного розгляду прокурор та представник потерпілого ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, захисник ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.
Стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого судового засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд вказав, що останнім не в повній мірі дотримані вимоги закону, зокрема обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, висунутого ОСОБА_5 , з чітким формулюванням обставин, які б відповідали зазначеній правовій кваліфікації закону України про кримінальну відповідальність, зокрема не зазначені об`єктивні дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозицій статей КК України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, зокрема, кваліфікуючих ознак.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується.
Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, будучи заступником голови правління ПАТ «БГ Банк», тобто будучи службовою особою, з корисливих мотивів, в кінці жовтня на початку листопада 2014 року, діючи за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, перебуваючи у приміщенні ПАТ «БГ Банк», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 39/41, використовуючи особисті ключі доступу до системи ПАТ «Розрахунковий центр», заволодів чужим майном, зокрема облігаціями, чим завдав ПАТ «БГ Банк» матеріальну шкоду в розмірі 60862325 грн. 15 коп. Крім того, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 , використовуючи завідомо підроблений договір на надання рекламних послуг, заволодів чужим майном грошовими коштами в сумі 17,8 млн. грн., що належать ПАТ «БГ Банк», тобто вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 191 КК України.
Також відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, будучи службовою особою ПАТ «БГ Банк», склав, видав і підписав завідомо неправдиві офіційні документи договір на надання рекламних послуг, на підставі яких ПАТ «БГ Банк» перерахувало грошові кошти в розмірі 17,8 млн. грн. на рахунок іншого товариства як передоплату за надання рекламних послуг, які достовірно знав, що надані послуги не будуть надані, чим спричинив ПАТ «БГ Банк» тяжкі наслідки, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 366 КК України.
Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення є помилковим, оскільки в обвинувальному акті вказані всі об`єктивні дані щодо події кримінальних правопорушень із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних.
Суд, повертаючи обвинувальний акт, вказав як на недолік відсутність розписки або іншого документа, що підтверджує отримання цивільним відповідачем ОСОБА_9 копії цивільного позову.
Проте, зазначений висновок суду суперечить вимогам ст. 314 КПК України, оскільки даною нормою не передбачена можливість повернення обвинувального акта прокурору у зв`язку з відсутністю копії отримання цивільними відповідачами копії цивільного позову, а підставами для цього є виключно невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України.

Крім того, положеннями ч. 1 ст. 62 КПК України визначено, хто є цивільним відповідачем у кримінальному провадженні. З огляду на те, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 обвинувачення не висунуто, то орган досудового розслідування не зобов`язаний був вручати йому копію цивільного позову.
Крім того, обвинувальний акт не містить даних про те, що ОСОБА_9 може нести цивільну відповідальність за ОСОБА_5 за законом.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для повернення обвинувального акта прокурору немає, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404 ,407, 418, 419 КПК колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року про повернення обвинувального акта прокурору в кримінальному провадженні № 0000330 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3