печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , розглянувши провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст.ст. 170, 174 КПК України, в якому просить скасувати арешт майна, а саме арешт на грошові кошти, які містяться на депозитних рахунках ОСОБА_4 , відкритих за договорами від 24.02.2014 № ZIDN2.12699.022, від 09.12.2013 № ZIDBD.12699.018, від 09.01.2013 № ZIDN2.12699.011, у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (МФО 380719). В обґрунтування доводів скарги зазначив, що арешт було накладено необґрунтовано та за відсутності доказів та достатніх правових підстав для цього, ОСОБА_4 не мав необхідного процесуального статусу та не вчинював будь-які дії, що мають ознаки злочинів та досліджуються у кримінальному провадженні.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив задовольнити клопотання з наведених в ньому підстав.
Прокурор, слідчий не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотань про розгляд у його відсутність не надходило.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Зважаючи на ці положення закону та враховуючи, що слідчий, прокурор в судові засідання не з`явилися, про час та місце розгляду провадження повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд провадження у їх відсутність не надходило, що є проявом принципу диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги без їхньої участі в судовому засіданні на підставі наявних доказів.
Вислухавши пояснення адвоката, вивчивши клопотання, приходжу до наступного висновку.
21.10.2015 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_6 у справі №757/38562/15-к було накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на депозитних рахунках ОСОБА_4 у ПАТ «ВБР». Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000931, зареєстрованому в ЄРДР 15.09.2014 за ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 209 КК України, за місцем знаходження ПАТ «ВБР» було вилучено відомості про існуючі депозитні договори, укладені з фізичними особами, у тому числі з ОСОБА_4 , який працює начальником відділу цінних паперів цього банку. Слідчим ГСУ МВС України та слідчим суддею, який розглядав справу, було зроблено висновок, що дані грошові кошти, які містяться на депозитних рахунках, були набуті в результаті саме вчинення кримінального правопорушення у вказаному вище кримінальному провадженні, і тому відповідають критеріям п. 4 ч. 2 ст.167 КПК України. Зазначене стало підставою для накладення арешту на грошові кошти.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, що були чинні на момент прийняття оскаржуваної ухвали, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.
Як вбачається з матеріалів справи та ухвали про накладення арешту майна, розслідування у кримінальному провадженні №0000931 проводиться за фактом зловживання службовим становищем та вчинення інших неправомірних дій не ОСОБА_4 , а іншої особи - заступника начальника ДТГО «Південно-західна залізниця» ОСОБА_7 , що полягало в незаконному укладанні з ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» договору про надання овердрафту від 05.02.2014 № KKOSK.990655.037, чим спричинено тяжкі наслідки. У матеріалах справи відсутня будь-яка інформація або докази, які підтверджують наявність у ОСОБА_4 процесуального статусу, передбаченого ст. 170 КПК України та необхідного для накладення арешту на майно даної особи. В ухвалі про арешт майна також не було зазначено про будь-який зв`язок ОСОБА_4 з посадовими особами ДТГО «Південно-західна залізниця», дії яких досліджуються у кримінальному провадженні, або можливість набуття грошових коштів від таких осіб, а також не було вказано про можливість подальшої конфіскації грошових коштів, на які було накладено арешт.
З вказаного слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав, як для накладення арешту на майно особи, так і для продовження застосовування такого заходу забезпечення кримінального провадження саме до ОСОБА_4 через відсутність у останнього необхідного процесуального статусу.
Щодо висновку про набуття арештованих грошових коштів в результаті вчинення кримінальних правопорушень, ознаки яких досліджуються в рамках кримінального провадження №0000931, слід зазначити наступне.
Адвокатом ОСОБА_3 було надано копії договорів позики (безвідсоткової) від 10.12.2012 та від 01.11.2013, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на загальну суму 7570000,00 дол. США. Відповідно до п. 2.1. даних договорів грошова сума в день підписання таких договорів була передана шляхом перерахування на поточний рахунок або безпосередньої передачі позичальнику.
Як було зазначено представником ОСОБА_4 , у подальшому вказані грошові кошти, набуті за договорами позики, були розміщенні на депозитних рахунках ПАТ «ВБР» відповідно до депозитних договорів на користь третьої особи від 24.02.2014 № ZIDN2.12699.022, від 09.12.2013 № ZIDBD.12699.018, від 09.01.2013 № ZIDN2.12699.011. Вигодонабувачем за даними депозитними договорами було вказано позикодавця за договорами позики ОСОБА_8 . Вказані депозитні договори та договори позики є чинними, у судовому порядку не оскаржувались та відповідно до положень ст. 204 ЦК України вважаються правомірними.
Адвокатом ОСОБА_3 було також надано копії довідок про подану декларацію про майновий стан і доходи ОСОБА_8 за 2007, 2008, 2009, 2010 рр., якими підтверджується законність набуття даною особою грошових коштів та достатній розмір.
Слідчий суддя звертає увагу на те, що у фабулі справи зазначено про злочинні дії окремих посадових осіб, які були вчинені у період з 05.02.2014 по 14.04.2014. Враховуючи факт розміщення грошових коштів ОСОБА_4 на рахунках за депозитними договорами, укладеними ще 09.12.2013, 09.01.2013, 24.02.2014, очевидною є неможливість набуття таких коштів шляхом участі особи у злочинних діях, які вчинювались вже пізніше укладення договорів з ПАТ «ВБР».
Дослідивши вказані документи, слідчий суддя приходить до висновку про законність набуття ОСОБА_4 арештованих грошових коштів та неможливість отримання таких від вчинення злочинних дій, які досліджуються у кримінальному провадженні №0000931.
Відповідно до положень ст. 167 та ст. 170 КПК України (чинними на момент винесення оскаржуваного рішення) арешт майна застосовується з метою забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна у провадженні щодо кримінальних правопорушень, за які може бути застосовано додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, а також на майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають ряду ознак. При цьому, обов`язок доведення обставин щодо відповідності майна, про накладення обмежень на розпоряджання (користування) яким йдеться у заявленому клопотанні, вимогам ст. 167 КПК України та належність такого майна визначеній особі, покладається безпосередньо на слідчого (прокурора).
Сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна, зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. В свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у процесуальному рішенні (ухвалі). Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України у разі, якщо відповідне клопотання не підкріплене визначеними у КПК метою та підставами, а також за відсутності доказів на підтвердження обставин, на які посилається слідчий (прокурор), останнє має бути відхилене.
Як вбачається з матеріалів провадження та ухвали слідчого судді, якою було накладено арешт, будь-яких вказівок та підтверджуючих документів щодо зв`язку ОСОБА_4 з діями, які досліджуються у даному провадженні та мають ознаки злочинів, наразі матеріали справи не містять. Не надано також підтверджуючих документів щодо протиправності джерел набуття даних грошових коштів ОСОБА_4 . Натомість адвокатом ОСОБА_3 було надано документи, які підтверджують законність джерела набуття грошових коштів та їх походження.
З огляду на вказане, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна ОСОБА_4 не має зв`язку з матеріалами кримінального провадження №0000931, досліджуваними фактичними обставинами у кримінальній справі та не може забезпечити виконання можливого вироку.
Згідно із п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому положеннями КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
З огляду на зміст завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України, завдання слідчого судді полягає, у тому числі, у недопущенні піддання особи у такому кримінальному провадженні необґрунтованому процесуальному примусу та застосування неналежних правових процедур до учасників кримінального провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи з викладеного, враховуючи пояснення адвоката на надані ним документи, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт мана ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у справі №757/38562/15-к підлягає скасування через відсутність підстав для його накладення, об`єктивної необхідності та виправданості подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, а тому вважає, що клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 170, 174, 370-372 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересаїх ОСОБА_4 , про скасування арешту задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_6 від 21.10.2015 у справі №757/38562/15-к, на грошові кошти, які знаходяться на депозитних рахунках ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), відкритих за договорами від 24.02.2014 № ZIDN2.12699.022, від 09.12.2013 № ZIDBD.12699.018, від 09.01.2013 № ZIDN2.12699.011, у ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» (МФО 380719), за адресою: м. Київ, Вячеслава Чорновола, 25.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1