Справа №476/222/17 05.05.2017

Провадження № 11-сс/784/214/17 Категорія: запобіжний захід
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої-судді ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві судове кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Єланецького районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
захисник ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 19 червня 2017 року включно, з утриманням в СІЗО м. Миколаєва та відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 про незаконне затримання підозрюваного ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати зазначену ухвалу та постановити нову ухвалу, якою:
- відмовити в задоволенні клопотання начальника СВ Єланецького ВП Новоодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_9 про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без обрання будь- якого іншого запобіжного заходу;
- визнати затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України, яке відбулось 20 квітня 2017 року о 18.05 год (відповідно до протоколу);
- звільнити ОСОБА_7 з-під варти.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Захисник вважає, що досудовим слідством не доведено причетність ОСОБА_7 до вчинення злочинів, а отже і підозра є необґрунтованою;
що є істотне порушення КПК України та норм європейського права у зв`язку з незаконним затриманням ОСОБА_7 та необґрунтованим обрання стосовно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу з непомірною заставою;
що у заяві про вчинення злочину потерпіла зазначила, що нападники були в масках, а тому впізнати їх не зможе; у протоколі допиту від 10 квітня 2017 року пояснила, що у невідомих (обох) нижня частина обличчя була закрита одягом, а до очей натягнуті капюшони і вона бачила фактично тільки очі обох; у протоколі впізнання зазначила, що впізнає за формою очей і поглядом (але ж погляд є ознакою живої людини, а не фото), при цьому зауважує, що фото ОСОБА_7 виділяється серед інших, наданих для впізнання;
що до клопотання слідчого не додано жодного суттєвого доказу який би підтверджував обґрунтованість підозри;
що за визначенням Європейського суду з прав людини обґрунтованість підозри є необхідною умовою законності тримання під вартою (справа «Нечипорук і Йонкало проти України»)
що слідчим суддею повинно було бути проведено аналіз всіх ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи підозрюваного, як того вимагають норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства, зокрема практика ЄСПЛ (Рішення у справах «Смирнова проти Росії», «Ягчі і Саргін проти Туреччини», «Вренчев проти Сербії» тощо).
Встановлені судом першої інстанції обставини.
21 квітня 2017 року начальник СВ Єланецького ВП Новоодеського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .
При цьому начальник СВ вказує, що 15 березня 2017 року ОСОБА_7 за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового слідства особою з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, який перебуває у користуванні потерпілої ОСОБА_10 , прибули до смт. Єланець Миколаївської області.
Цього ж дня, приблизно о 12.00 год., реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 разом з невстановленою в ході досудового слідства особою, прибули до будинку АДРЕСА_1 , де проживала потерпіла ОСОБА_10 та знаходились в дворі цього будинку з метою очікування потерпілої.
Приблизно о 14.00 год., побачивши як потерпіла ОСОБА_10 підходить до автомобілю марки «Тоyота Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою разом з невстановленою в ході досудового слідства особою, із застосуванням до ОСОБА_10 погрози фізичного насилля, небезпечного для її життя та здоров`я, та погрожуючи ножем, позбавивши останню свободи, незаконно заволоділи автомобілем марки «Тоyота Land Сruiser Рrado», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ФГ « ОСОБА_11 » та який перебував у користуванні потерпілої.
Після цього вказані особи, незаконно, утримуючи потерпілу у вказаному автомобілі, виїхали до Кіровоградської області.
Знаходячись поблизу с. Інгуло-Камянка Новгородського району Кіровоградської області, ОСОБА_7 залишив потерпілу ОСОБА_10 в лісовому масиві, а сам на вищевказаному автомобілі зник в невстановленому напрямку, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальний збиток на суму 1 303 812 грн.
Клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий мотивував тим, що підозра у вчиненні ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України, є обґрунтованою та існують ризики, встановлені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:
що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені злочини, продовжити злочинну діяльність, вчинити інші злочини, а також може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення злочинів.
Слідчий суддя прийшов до висновку про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України злочинів, а також про наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, зокрема: що підозрюваний може продовжити злочинну діяльність, переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені злочини, а також існує можливість знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення злочинів;
що для запобігання зазначених ризиків застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім.
Також слідчий суддя прийшов до висновку про безпідставність твердження захисника про незаконність затримання ОСОБА_7 , мотивуючи тим, що затримання підозрюваного ОСОБА_7 відбулося після того, як свідок впізнав його, а тому існували підстави для затримання підозрюваного в порядку ст. 208 КПК України; що протокол затримання був складений в розумний строк, а тому посилання захисника на порушення ст. 210 КПК України не заслуговують на увагу.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги; доводи-заперечення прокурора ОСОБА_8 проти задоволення апеляційної скарги захисника; вивчивши матеріали судового та кримінального проваджень, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Матеріали кримінального провадження, на які послався слідчий у клопотанні та слідчий суддя у оскаржуваній ухвалі, свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочинів, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, в тому числі і допустимість або недопустимість певних доказів, як на те посилається захисник, підлягають з`ясуванню під час досудового розслідування та в процесі судового розгляду справи.
Так, є вірним та вмотивованим висновок слідчого судді про доведення прокурором та начальником СВ доданими до клопотання документами наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України злочинів.
У даному випадку наявність обґрунтованої підозри підтверджують надані стороною обвинувачення докази, зокрема: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 16 березня 2017 року; протоколи допиту та додаткового допиту потерпілої ОСОБА_10 ; протоколи допитів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками потерпілій ОСОБА_10 і свідкам ОСОБА_13 та ОСОБА_16 ; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_7 - від 20 квітня 2017 року; речовий доказ - автомобіль марки «Тоyота Land Cruiser Prado» реєстраційний номер НОМЕР_1 , тощо.
За такого є безпідставними твердження апелянта про відсутність доказів наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України злочинів.
Є вірним та обґрунтованим висновок слідчого судді про існування передбачених п. п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, зокрема що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення; знищити, приховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин вчинення злочинів; продовжити злочинну діяльність.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком слідчого судді, зважаючи на те: що ОСОБА_7 , маючи не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості через вісім місяців після засудження за умисне незаконне заволодіння транспортним засобом, наразі обґрунтовано підозрюється у вчиненні аналогічного особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років, у поєднані із передбаченим ч. 2 ст. 146 КК України злочином; що ОСОБА_7 , будучи схильним до вчинення злочинів, здатний на рішучі злочинні дії задля досягнення своєї мети та обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину з погрозою застосування насильства; що місце знаходження особистих речей потерпілої, що перебували у вищевказаному автомобілі потерпілої, і які мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, наразі не встановлено; що ОСОБА_7 не працює та не має постійного джерела доходів, тощо.
З огляду на наведене апеляційні доводи захисника про обґрунтування оскаржуваної ухвали лише тяжкістю злочину, у вчиненні якого ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється, є неспроможними та таким, що спростовуються матеріалами даного кримінального провадження.
Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. А тому є неприйнятними і доводи апелянта про недотримання слідчим суддею практики ЄСПЛ.
Так, слідчий суддя вірно встановив, що надані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні докази доводять обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про:
наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України злочинів;
наявність реальних ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України;
неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання його під вартою.
Виклавши мотиви свого рішення в ухвалі, яка відповідає вимогам ст. 196 КПК України, слідчий суддя врахував вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 умисних тяжкого та особливо тяжкого злочинів; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим, а саме санкція більш тяжкого інкримінованого злочину за ч. 3 ст. 289 КК України передбачає покарання від 7 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна; дані про особу підозрюваного, та, з огляду на положення ч. 5 ст. 176 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. З таким висновком слідчого судді погоджується і апеляційний суд.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_7 умисних тяжкого та особливо тяжкого злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 146 КК України, свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, даними про особу підозрюваного спростовує доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтоване застосування до підозрюваного даного запобіжного заходу.
Крім того, є надуманими доводи апелянта про необґрунтоване застосування до підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу з непомірною заставою, оскільки слідчий суддя відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України прийняв рішення не визначати розміру застави, передбаченої ч. 3 ст. 183 КПК України, оскільки, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів із погрозою застосування насильства.
Що стосується тверджень захисника про незаконність затримання, то слідчим суддею такого не встановлено.
Таким чином, слідчий суддя дотримався вимог ст. ст. 177, 178, 194 КПК України щодо оцінки всіх обставин кримінального провадження в сукупності при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_7 .
З огляду на зазначене, оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою і відсутні підстави для її скасування, про що просить апелянт.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 422, 424, 426, 532, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Залишити без змін ухвалу слідчого судді Єланецького районного суду Миколаївської області від 21 квітня 2017 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча

Судді