Справа №585/5020/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/321/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 червня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 лютого 2017 року, якою йому відмовлено у задоволенні клопотання про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк покарання відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
20 грудня 2016 року ОСОБА_8 , який засуджений вироком колегії суддів судової палати по кримінальних справах Апеляційного суду Сумської області від 30 серпня 2002 року до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, звернувся з клопотанням до Роменського міськрайонного суду Сумської області про зарахування йому в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16.10.2001 по 27.08.2004 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

28 лютого 2017 року ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області у задоволенні вказаного клопотання засудженого ОСОБА_8 відмовлено з огляду на те, що положення ч. 5 ст. 72 КК України не розповсюджуються на осіб засуджених до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Не погодившись з таким судовим рішенням засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ним ухвалу скасувати та постановити нову, якою вимоги його клопотання задовольнити та у відповідності до положень ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення, а саме період з 16.10.2001 по 27.08.2004 року.

Свої вимоги засуджений ОСОБА_8 обґрунтовує тим, що ухвала Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 лютого 2017 року постановлена в порушення актів чинного законодавства, що призвело до не вірного вирішення справи та дискримінації його як людини та громадянина. Вважає, що положення ч. 5 ст. 72 КК України розповсюджуються на всіх засуджених без виключень в тому числі і на тих, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі. Не зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання впливає зокрема на надання йому можливості звернутися до президента за помилуванням та на отримання певних привілеїв, наданих засудженим КВК України.

Заслухавши доповідача, доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали вимоги поданої апеляційної скарги та просили скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, думку прокурора який просив оскаржуване судове рішення залишити без зміни, оскільки вважав його законним та обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 безпідставними, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та в становлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 засуджений вироком Апеляційного суду Сумської області від 30 серпня 2002 року за ч. 3 ст. 142, ч. 1 ст.101, ч. 3 ст. 117, ч. 2 ст. 118, п.п. «г», «е», «ж» «і» ст. 93 КК України (1960 року), за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 296, ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 263 КК України (2001 року), ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Частиною 5 ст. 72 КК України передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах до якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Статтею 51 КК України встановлено перелік покарань, найсуворішими з яких є позбавлення волі на певний строк (п. 11 ч. 1) та довічне позбавлення волі (п. 12 ч.1). Зміст цих покарань розкривається також в різних статтях, а саме в ст. 63 КК України (позбавлення волі на певний строк) та ст. 64 КК України (довічне позбавлення волі). Так само законодавець відокремлює правила щодо призначення довічного позбавлення волі безпосередньо вказуючи на цей вид покарання у диспозиціях статей Загальної частини КК України. Водночас довічне позбавлення волі не є законодавчо визнаним різновидом такого виду покарання як позбавлення волі, інакше п. 11 ч. 1 ст. 51 КК України був би останнім та мав би зміст «позбавлення волі», і ст. 63 КК України з відповідною назвою містили б вказівку на різновиди цього покарання.

З огляду на це, вжите у ч. 5 ст. 72 КК України формулювання «позбавлення волі» слід тлумачити буквально, не поширюючи дію цієї статті на такий вид покарання, як довічне позбавлення волі.

Вказаних вимог закону, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався та прийшов до вірного висновку про те, що положення ч. 5 ст. 72 КК України не можуть розповсюджуватися на осіб, засуджених до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі в тому числі і на ОСОБА_8 .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 , зокрема в частині того, що положення ч. 5 ст. 72 КК України розповсюджуються на всіх засуджених, в тому числі і на тих, які засуджені до найсуворішої міри покарання довічного позбавлення волі, є помилковими та такими, що не можуть заслуговувати на увагу.

Щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_8 , зокрема в частині того, що відмова у застосуванні до нього норм ч. 5 ст. 72 КК України призведе до порушення його права на звернення з клопотанням про помилування та отримання певних привілеїв передбачених КВК України, то до них колегія суддів відноситься критично, оскільки така відмова жодним чином не позбавляє засудженого як права на звернення до президента так і отримання визначених КВК України привілеїв. Разом з тим, зазначає, що відповідно до п. 4 Положення про порядок здійснення помилування, затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, у разі засудження особи до довічного позбавлення волі клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання.

За таких обставин, ухвала суду щодо ОСОБА_8 є законною, обґрунтованої та вмотивованої, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає, так як і підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_8 .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 лютого 2017 року, якою засудженому ОСОБА_8 відмовлено у задоволенні клопотання про зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.