Дата документу Справа № 317/3471/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №317/3471/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/183/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 лютого 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження щодо засудженого ОСОБА_6 за клопотанням останнього про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 10 квітня 2007 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
захисник-адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 10 квітня 2007 року за ч.1 ст.115 КК України.

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_6 не у повній мірі виконує обов`язки, які визначені у ч.3 ст.107, ст.118 КВК України, та розділі ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження щодо отримання спеціальності та навчання засудженого ОСОБА_6 в період відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_8 просить вищевказану ухвалу суду щодо ОСОБА_6 скасувати, розглянути клопотання та застосувати до засудженого умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що засуджений ОСОБА_6 на час звернення з клопотанням відбув більш ніж ? частини призначеного йому покарання та під час відбування покарання ніяких порушень не допускав.

Згідно з ухвалою, до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення.

ОСОБА_6 засуджений 10 квітня 2007 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.115 КК України до 13 років позбавлення волі.

З 08 вересня 2006 року засуджений перебуває в місцях позбавлення волі, під час тримання у Запорізькому слідчому ізоляторі характеризувався негативно, вчинив порушення режиму тримання, яке виразилось у зберіганні заборонених предметів, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності один раз правами начальника слідчого ізолятора. Стягнення накладене до набрання вироком законної сили.

В Біленьківській виправній колонії ОСОБА_6 відбуває покарання з 17 червня 2007 року. За період відбування покарання порушення режиму не допускав. За сумлінну поведінку та ставлення до праці заохочувався п`ять разів правами начальника відділення СПС та один раз правами начальника установи. Стягнень не має. На виробництві установи офіційно не працевлаштований. За вироком суду позову не має. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. За характером спокійний, врівноважений. Підтримує рівні взаємовідносини із засудженими позитивної і негативної спрямованості, адекватно реагує на критику. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, з метою встановлення з ними неслужбових стосунків. Намагається утримувати спальне місце та приліжкову тумбочку у чистості і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє необхідної уваги дбайливому ставленню до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійсненням за ними належного догляду, використанням їх тільки за призначенням. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень. Провину в скоєному визнає повністю, але робить це з метою отримання до себе поблажливості.

Заслухавши доповідь судді; захисника - адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала, що оскаржувана ухвала суду є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо його умовно-дострокового звільнення, ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах провадження і на думку колегії суддів є обґрунтованими.

Вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 10 квітня 2007 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.115 КК України до 13 років позбавлення волі.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 15 лютого 2016 року зараховано строк тримання під вартою ОСОБА_6 з 01 вересня 2006 року по 11 червня 2007 року (включно), відповідно до вимог ст.72 КК України.

З огляду на положення п.3 ч.3 ст.81 КК України, засуджений ОСОБА_6 на теперішній час відбув більш ніж ? частини призначеного йому за вироком суду покарання.

За час перебування під вартою у Запорізькому слідчому ізоляторі засуджений вчиняв порушення режиму тримання, яке виразилось у зберіганні заборонених предметів, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності один раз правами начальника слідчого ізолятора. Заохочень не мав.

З 17 червня 2007 року засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у Біленьківській виправній колонією. За період відбування покарання порушення режиму не допускав, 5 разів заохочувався правами начальника відділення СПС та 1 раз правами начальника установи. Стягнень не має. На виробництві установи не працевлаштований.

Згідно з характеристикою, виданою в.о.начальника відділення СПС, узгоджену із заступником начальника колонії із СВПР, засуджений ОСОБА_6 у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими позитивної та негативної спрямованості. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, з метою встановлення з ними неслужбових стосунків. Намагається утримувати спальне місце та приліжкову тумбочку у чистості і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє необхідної уваги дбайливому ставленню до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійсненням за ними належного догляду, використанням їх тільки за призначенням. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Провину у вчиненому визнає повністю, але робить це з метою отримання до себе поблажливості.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанню законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив в оскаржуваній ухвалі про те, що об`єктивні дані на підтвердження доводів засудженого про отримання ним спеціальності та навчання в період відбування покарання не підтверджені належним чином. В виховних заходах засуджений забажав приймати участь лише з вересня 2016 року. З січня 2012 року по червень 2016 року ОСОБА_6 з позитивного боку себе ніяк не проявив, заохочень не мав.

Викладене підтверджується і поясненнями представника адміністрації колонії, які суд також врахував при прийнятті рішення, про те, що поведінка засудженого за весь час відбування покарання не була стабільно позитивною.

З урахуванням відомостей, що містяться в матеріалах провадження та особової справи засудженого ОСОБА_6 , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення, та вважає що останній не довів своє виправлення, а тому умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання є передчасним і не буде сприяти досягненню мети, визначеної у ч.2 ст.50 КК України.

Доводи захисника-адвоката ОСОБА_8 , викладені в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, правильність вищезазначених висновків суду першої інстанції не спростовують, як і відомості, що містяться в направленому на адресу суду апеляційної інстанції клопотанні пастиря незалежної помісної церкви релігійної громади Євангельських християн «Хвала та поклоніння» ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення засудженого.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 06 жовтня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4