АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 квітня2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря - ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в місті Києва матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 липня 2016 року за № 420 161 010 500 001 19, з обвинувальним актом щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 7 лютого 2017 року,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

законного представника - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 7 лютого 2017 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 липня 2016 року за № 420 161 010 500 001 19, щодо ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України повернуто прокурору внаслідок його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.

При цьому суд в ухвалі зазначив про неможливість призначити судовий розгляд на підставі вказаного обвинувального акта, оскільки у ньому виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення не містять відомостей про перелік та вартість майна, яке після вчинення крадіжки забрали інші невстановлені органом досудового розслідування особи, а звідси не встановлено розмір шкоди, заподіяно кримінальним правопорушенням, як того вимагає п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, при тому, що ОСОБА_5 інкриміновано вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, відповідно до обвинувального акта, крадіжку спортивних товарів було вчинено з кіоску "Sportplus", належного ФОП " ОСОБА_10 ", однак потерпілим зазначено ОСОБА_11 . В обвинувальному акті не зазначено, хто є власником викраденого майна, не обґрунтовано, чому потерпілим у кримінальному провадженні визнано саме ОСОБА_11 .

Також в обвинувальному акті містяться посилання на різні місця вчинення крадіжки з "кіоску", "магазину", "павільйону", неправильно зазначене місце народження обвинуваченого, його місце реєстрації та проживання.

З огляду на встановлене, суд першої інстанції прийшов до висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам п. п. 2, 5, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, що перешкоджає належній ідентифікації особи обвинуваченого та призначенню обвинувального акта до судового розгляду

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , з посиланням на незаконність та необ`єктивність судового рішення, яке, на її думку, суперечить вимогам КПК України, просить ухвалу суду скасувати та призначити новий судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

При цьому прокурор зазначає про те, що висновки суду стосовно невідповідності обвинувального акта ст. 291 КПК України не ґрунтуються на його змісті, оскільки він містить як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, так і сформульоване обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, а також детальні відомості про те, що саме собі забрав із викраденого в складі групи осіб неповнолітній ОСОБА_5 , та яку саме ним було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому, оскільки обвинувачений повинен нести відповідальність лише за свої дії, а тому протилежні висновки суду про не зазначення в обвинуваченні загальної суми викраденого майна призведе до неконкретності обвинувачення та виходу за його межі.

Безпідставними, на думку апелянта, є також висновки суду про те, що в обвинувальному акті не вказано, хто є власником викраденого майна, так як потерпілим у кримінальному провадженні визнано директора ФОП " ОСОБА_10 "

Не перешкоджає, на переконання прокурора, призначенню обвинувального акта до судового розгляду і неточності, які в ньому містяться щодо місця реєстрації та проживання обвинуваченого, що може бути уточнено самим судом.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення: прокурора ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, скасувати ухвалу суду та призначити новий судовий розгляд на підставі обвинувального акта; захисника ОСОБА_8 , законного представника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_5 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження № 420 161 010 500 001 19 від 20 липня 2016 року і доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Положення ч. 4 ст. 110 КПК України визначають, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

В свою чергу, п. п. 5, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України регламентує, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а також розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, до яких віднесені подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; та інші обставини, - покладається на слідчого, прокурора.

Аналіз змісту указаних вимог закону у сукупності свідчить про те, що формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке, за визначенням у п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засади змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст. 291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.

Як вбачається з обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 липня 2016 року за № 420 161 010 500 001 19, при його складенні та, відповідно, висуненні обвинувачення, орган досудового розслідування положень закону, про які зазначено вище, не дотримався.

Так, встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення в обвинувальному акті викладені наступним чином:

29 квітня 2016 року близько 2 години ОСОБА_5 разом із невстановленими досудовим розслідуванням особами (матеріали відносно яких виділено в окреме кримінальне провадження), за попередньою змовою групою осіб та розподілом ролей, відповідно до яких обвинувачений повинен був спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб їхні дії не були викриті, шляхом пошкодження замків за допомогою заздалегідь приготовленого інструменту, проникли до кіоску "Sportplus", звідки таємно викрали різноманітні спортивні товари, частину з яких, в тому числі велосипед, на загальну суму 6 620 гривень забрав ОСОБА_5 , чим спричинив ОСОБА_11 майнову шкоду на вказану суму.

За таких обставин орган досудового розслідування сформулював ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у інше приміщення, та навів правову кваліфікацію кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України.

Між тим, за змістом ч. 2 ст. 28 КК України, злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

При цьому, учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу конкретного злочину.

Однак, як видно з обвинувального акта, у сформульованому ОСОБА_5 обвинуваченні, орган досудового розслідування припустився суперечності зазначивши, що він вчинив злочин за попередньою змовою групою осіб, однак інкримінував йому у вину лише те майно, яке він забрав собі, при цьому не вказавши загальний перелік та розмір викраденого майна, а звідси не визначив розмір матеріальної шкоди, заподіяної спільними діями як обвинуваченого, так і осіб, матеріали кримінального провадження відносно яких виділені в окреме провадження.

Тому протилежні твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_5 повинен нести відповідальність тільки за свої дії та в межах майна, яким особисто заволодів, за викладених в обвинувальному акті обставин, не ґрунтуються на загальних засадах кримінальної відповідальності за Кримінальним кодексом України, а тому не заслуговують на увагу.

За наведеного, суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам п. п. 5, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, які унеможливлюють призначення його до судового розгляду, у зв`язку із чим на законних підставах, згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, повернув його прокурору.

Крім того, слушними є також посилання суду про не зазначення в обвинувальному акті власника викраденого майна, оскільки будь-яких даних про належність цього майна директору ФОП " ОСОБА_10 " ОСОБА_11 в ньому не наведено.

Що ж стосується інших висновків суду стосовно недоліків обвинувального акта, а саме посилання в ньому на різні місця вчинення крадіжки: з "кіоску", "магазину", "павільйону", неправильного зазначення місця народження обвинуваченого, його місця реєстрації та проживання, то вони, за наявності недоліків обвинувального акта, які унеможливлюють призначення його до судового розгляду, підлягають усуненню при його повернені прокурору.

Будь-яких інших конкретних, обґрунтованих доводів, які б свідчили про помилковість висновків суду щодо необхідності повернення обвинувального акта прокурору для усунення виявлених недоліків, в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 7 лютого 2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 липня 2016 року за № 420 161 010 500 001 19, щодо ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 5, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадження ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження: № 11-кп/796/906/2017

Категорія КК України: ч. 3 ст. 185
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_12
Суддя-доповідач: ОСОБА_1