Справа № 127/8184/17
Провадження №11-сс/772/229/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
Суддя-доповідач: ОСОБА_2 ,

Судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу заступника військового прокурора Вінницького гарнізону ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14.04.2017 року про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 410 КК України,

за участю: секретаря: ОСОБА_7 ,

прокурора: ОСОБА_8 ,

підозрюваного: ОСОБА_6 ,

адвоката: ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В :
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.04.2017 року клопотання слідчого військової прокуратури Вінницького гарнізону ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу задоволено частково, застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, строком два місяці, в межах досудового розслідування, а саме до 13 квітня 2017 року. Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме: зобов`язано його прибувати до слідчого військової прокуратури Вінницького гарнізону ОСОБА_10 та інших слідчих з групи за першою вимогою; не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 , щодобово в період часу з 20:00 до 07:00 години без дозволу слідчого, прокурора, або суду.

З рішення суду першої інстанції вбачається, що на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 06.05.2014 № 454/2014, мобілізаційної директиви Генерального штабу Збройних Сил України № 0360 від 07 травня 2014 року та на підставі наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 № 170 від 07 травня 2014 року розпочалось формування 9 батальйону територіальної оборони (військової частини польова пошта НОМЕР_1 ).

У зв`язку з цим військова частина польова пошта НОМЕР_1 по червень 2015 року перебувала на всіх видах забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також в цей період постачальником військового майна виступав «Вінницький обласний центр цивільного захисту та матеріальних резервів» та військова частина НОМЕР_2 АДРЕСА_2 .

На підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 1 від 10 травня 2014 року підполковника ОСОБА_6 призначено на посаду заступника командира батальйону з тилу начальника тилу та останній вважається таким, що з 10 травня 2014 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою, а також на нього було покладено виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків та він являється військовою службовою особою.

28 травня 2015 року на підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 121 підполковника ОСОБА_6 переведено до нового місця служби в розпорядження військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час проходження військової служби на посаді заступника командира частини з тилу начальника тилу військової частини польова пошта НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 58, 59, 76, 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України відповідав за матеріальне та технічне забезпечення підрозділів підпорядкованими службами, за підвезення всіх видів матеріального забезпечення та за стан обліку матеріально-технічних засобів підпорядкованих служб, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, керувати діяльністю та бойовою підготовкою підпорядкованих підрозділів і служб, проводити заняття з організації тилового забезпечення, керувати роботою, спрямованою на поліпшення матеріально-побутового становища особового складу військової частини, організовувати своєчасну видачу обмундирування, знати ділові якості та морально-психологічний стан військовослужбовців безпосередньо підпорядкованих йому підрозділів і служб, постійно проводити з ними роботу з виховання та вдосконалення підготовки за спеціальністю, планувати роботу транспорту, пов`язану з підвезенням матеріальних засобів і здійснювати контроль за правильністю та ефективністю його використання, планувати і організовувати підвезення підрозділам матеріальних засобів, перевіряти не менше ніж двічі на рік наявність і стан матеріальних засобів у підрозділах і безпосередньо підпорядкованих складах з оформленням відповідних актів, організовувати й контролювати ведення обліку та звітності в установленому порядку.

Відповідно до вимог п. п. 2.4, 2.5, 2.10, 3.1.1, 3.1.4, 3.1.9, 3.2.1, 3.2.2, 5.5.15, 5.6.2 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України №300 від 16.07.1997 (далі - Положення), організація та ведення військового господарства включає планування та організацію роботи служб, підрозділів, а також безперервне управління та здійснення контролю за цією роботою, витребування, одержання, підвезення, зберігання, видачу та витрату матеріальних засобів і коштів, своєчасне та повне доведення належних видів постачання, ведення діловодства, обліку і звітності за всіма видами матеріальних засобів. До об`єктів господарського, технічного і медичного призначення належать всі види складів та сховища з накопиченими матеріальними засобами, інші об`єкти з обладнанням, інвентарем і майном.

Найважливішим завданням командирів, начальників та усього особового складу військової частини є постійний розвиток військового господарства, ощадливі та економні витрати матеріальних засобів і коштів.

Крім того, згідно вищевказаних вимог Положення ОСОБА_6 відповідав за стан військового господарства, зобов`язаний знати вимоги чинного законодавства України, наказів, положень, настанов, інструкцій та інших керівних документів щодо організації та ведення військового господарства та неухильно керуватись ними у своїй діяльності, здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням матеріальних засобів і вживати заходи для боротьби з нераціональним їх використанням, втратами, нестачами, псуванням і розкраданням тощо.

Відповідно до ст. ст. 1, 2, 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. Військова частина використовує закріплене за ним військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 4 - 9 Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1225 від 4 серпня 2000 року, передбачено, що у військовій частині ведеться облік військового майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках за відповідними службами. Облік військового майна ведеться з метою отримання даних про його наявність, втрату, нестачу, рух, вартість та якісний стан, обліку підлягає все військове майно незалежно від його призначення та джерел надходження. Облік військового майна ведеться як у мирний час, так і в особливий період на об`єктах військового (корабельного) господарства, у службах забезпечення органів військового управління, службах військових частин і з`єднань, на складах, базах в арсеналах згідно з цим Положенням. Облік військового майна ведеться шляхом запису (відображення) в книгах (картках) обліку, інших матеріальних носіях даних про кількість, якісний (технічний) стан, облікові та заводські номери, вартість (ціну) військового майна, а також про його рух, втрату та нестачу.

Згідно з п. п. 2.1, 3.1.2, 3.1.9, 3.2.3, 3.3.23 Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 690 від 24 грудня 2010 року, визначено, що до облікових документів допоміжного характеру відносяться зведені та інші відомості, довіреності, супровідні та пакувальні листи, розкладки, стелажні ярлики, описи військового майна, повідомлення, донесення, підтвердження. Облікові документи допоміжного характеру сприяють виконанню операцій, пов`язаних з рухом та зміною вартісного та якісного (технічного) стану військового майна. Приймання військового майна від органу транспорту здійснюється комісією військової частини (військового складу) у присутності представника органу транспорту. Приймальнику видається довіреність, оформлена у встановленому порядку.

Отримання військового майна (крім ракетного палива, пального і продовольства) на військовому складі або складі (базі) постачальника, а також на підприємствах (в організаціях, установах), у торговельних організаціях здійснюється особою, повноваження якої підтверджується довіреністю. Облік та видачу довіреностей здійснює фінансово-економічний орган військової частини. Відпускання військового майна військовій частині зі складу з`єднання проводиться за накладними і довіреностями. Військові частини, які не мають за штатом фінансово-економічного органу, отримують довіреності у фінансово-економічних органах тих військових частин, до яких вони зараховані на забезпечення на підставі наказу (розпорядження) начальників органів військового управління.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 5, 6, 7, 10, 15 Інструкції «Про затвердження порядку реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей», затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996 (яка діяла до 01 січня 2015 року), встановлено, що дана Інструкція поширюється на підприємства, установи та організації, їхні філії, відділення. Товарно-матеріальні цінності відпускаються покупцям або передаються безоплатно тільки за довіреністю одержувачів. Бланки довіреностей (типова форма № М-2) видаються після реєстрації у Журналі реєстрації довіреностей. Довіреність підписується керівником та головним бухгалтером підприємства. У тих випадках, коли бухгалтерський облік ведеться централізованою бухгалтерією, довіреність на одержання цінностей підписується керівником підприємства та головним бухгалтером централізованої бухгалтерії або їх заступниками та особами, ними на те уповноваженими.

Довіреність на одержання цінностей від постачальника за нарядом, рахунком, договором, замовленням, угодою або іншим документом, що їх замінює, видається довіреній особі під розписку і реєструється в журналі реєстрації довіреностей. При виписуванні довіреності перелік цінностей, які належить отримати по ній (графа «найменування цінностей» у бланку довіреності), наводиться обов`язково із зазначенням назви і кількості цінностей для одержання. Забороняється видавати довіреності, які повністю або частково не заповнені, не мають зразків підпису осіб, на ім`я яких вони виписані.

Особа, якій видана довіреність, зобов`язана не пізніше наступного дня після кожного випадку доставки на підприємство одержаних за довіреністю цінностей, незалежно від того, одержані цінності за довіреністю повністю або частково, подати працівнику підприємства, який здійснює виписування та реєстрацію довіреностей, документ про одержання нею цінностей та їх здачу на склад або матеріально відповідальній особі. Відповідальність за своєчасне та повне оприбуткування одержаних за виданими довіреностями цінностей покладається на посадових осіб, яким надано право підписувати довіреності, а також на особу, яку призначено для виписування і реєстрації довіреностей.

Проте підполковник ОСОБА_6 , достовірно знаючи норми вищевказаного законодавства щодо обліку, збереження і використання військового майна, оскільки проходив військову службу у Збройних Сил України на посадах служби тилу і його загальний стаж на цих посадах перевищує 8 років, вирішив стати на злочинний шлях, протиправно використав своє службове становище з метою власного незаконного збагачення за рахунок держави в особі військової частини польова пошта НОМЕР_1 шляхом привласнення із зловживанням службовим становищем ввіреного йому військового майна.

Так, в період часу з вересня по грудень 2014 року військова частина польова пошта НОМЕР_1 перебувала в зоні проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької області. В цей же період довольчим органом з речового забезпечення військовослужбовців штабу сектора « ІНФОРМАЦІЯ_2 » являлась військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , речовий склад якої знаходився на території аеропорту м. Маріуполь Донецької області.

20 листопада 2014 року підполковник ОСОБА_6 на автомобілі марки «Газель», номер якого не встановлено, прибув до штабу сектора «М». Перебуваючи на території речового складу сектора «М» в аеропорту м. Маріуполь Донецької області, відповідно до накладної №503 від 20 листопада 2014 року ОСОБА_6 без спеціально передбаченої довіреності отримав речове майно від військової частини НОМЕР_2 на загальну суму 327749,00 грн.

Реалізуючи свій злочинний умисел на привласнення отриманого військового майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, із зловживанням службовим становищем, з метою власного незаконного збагачення за рахунок держави в особі військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, маючи вільний доступ до отриманого ним військового майна, підполковник ОСОБА_6 вказане майно до речового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який на той час знаходився в с. Листвянка Розовського району Запорізької області, не доставив, а таємно вивіз із території штабу сектору « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (м. Маріуполь Донецької області), привласнив і розпорядився ним на власний розсуд, а факт отримання військового майна приховав, документально по речовій службі не провів в результаті чого військове майно у відповідних службах військової частини обліковано не було, а факт нестачі було виявлено лише під час аудиту відповідності військової частини НОМЕР_3 (в розрізі військової частини польова пошта НОМЕР_1 ) за період з 01 травня 2014 року по 31 березня 2016 року при проведенні звірки з довольчими органами.

06 грудня 2014 року, перебуваючи на території штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , підполковник ОСОБА_6 в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, з прямим умислом, не отримавши відповідного дозволу командира, не будучи уповноваженим на отримання військового майна, усвідомлюючи те, що військова частина знаходиться на всіх видах забезпечення у ІНФОРМАЦІЯ_3 і довіреність на отримання військового майна видається начальником фінансового органу військкомату і затверджуся військовим комісаром, достовірно знаючи вимоги вищевказаних нормативно-правових актів, особисто склав завідомо неправдивий офіційний документ про уповноваження на отримання речового майна виготовив довіреність за вих. № 312 від 06.12.2014 про отримання з Вінницького обласного центру цивільного захисту та матеріальних резервів речового майна на суму 51870,00 грн., до якої власноручно вніс дату видачі, своє прізвище, ім`я по батькові, відомості про власне посвідчення офіцера, термін дії довіреності, після чого засвідчив довіреність власним підписом.

Маючи у себе неправдиву довіреність за вих. № 312 від 06.12.2014 про уповноваження на отримання речового майна, підполковник ОСОБА_6 , доводячи свій злочинний умисел, спрямований на використання підробленого документу, з метою отримання матеріальних цінностей від Вінницького обласного центру цивільного захисту та матеріальних резервів та подальшого їх привласнення, 06 грудня 2014 року на території штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 АДРЕСА_3 пред`явив представникам Вінницького обласного центру цивільного захисту та матеріальних резервів підроблену довіреність за вих. № 312 від 06 грудня 2014 року, після чого по накладній № 14 від 03 грудня 2014 року отримав від них майно на загальну суму 51870,00 грн.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, із зловживанням службовим становищем, з метою власного незаконного збагачення за рахунок держави в особі військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вищевказаних вимог законодавства України, підполковник ОСОБА_6 , маючи вільний доступ до отриманого ним майна, його в речову службу не передав та не облікував, а на автомобілі «Газель», номер якого не встановлено, таємно вивіз за межі штабу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , привласнив і розпорядився ним на власний розсуд, а факт отримання майна приховав, документально по речовій службі не провів, в результаті чого майно у відповідних службах військової частини обліковано не було, а факт нестачі було виявлено лише під час аудиту відповідності військової частини НОМЕР_3 (в розрізі військової частини польова пошта НОМЕР_1 ) за період з 01 травня 2014 року по 31 березня 2016 року при проведенні звірки з довольчими органами.

09 грудня 2014 року ОСОБА_6 на автомобілі марки «Газель», номер якого не встановлено, прибув до речового складу сектора «М» в аеропорт м. Маріуполь Донецької області та без спеціально передбаченої довіреності, відповідно до накладної № 596 від 09 грудня 2014 року отримав від військової частини НОМЕР_2 речове майно на загальну суму 16167,00 грн.

Реалізуючи свій злочинний умисел на привласнення отриманого військового майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, із зловживанням службовим становищем, з метою власного незаконного збагачення за рахунок держави в особі військової частини польова пошта НОМЕР_1 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, маючи вільний доступ до отриманого ним військового майна, підполковник ОСОБА_6 останнє до речового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , який на той час знаходився в с. Листвянка Розовського району Запорізької області, не доставив, а таємно вивіз із території штабу сектору « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (м. Маріуполь Донецької області), привласнив і розпорядився ним на власний розсуд, а факт отримання військового майна приховав, документально по речовій службі не провів в результаті чого військове майно у відповідних службах військової частини обліковано не було, а факт нестачі було виявлено лише під час аудиту відповідності військової частини НОМЕР_3 (в розрізі військової частини польова пошта НОМЕР_1 ) за період з 01 травня 2014 року по 31 березня 2016 року при проведенні звірки з довольчими органами.

Крім цьогопідполковник ОСОБА_6 , будучи військовою службовою особою, достовірно знаючи норми вищевказаного законодавства та свої посадові обов`язки, внаслідок свого байдужого ставлення недбало поставився до їх виконання, що спричинило тяжкі наслідки.

Відповідно до результатів фінансового аудиту та аудиту відповідності військової частини НОМЕР_3 (в розрізі військової частини польова пошта НОМЕР_1 ) за період з 01 травня 2014 року по 31 березня 2016 року встановлено нестачу майна номенклатури речової служби на загальну суму 3081508, 45 грн., при цьому речове майно на суму 395786,00 грн. ОСОБА_6 було привласнено.

Перебуваючи з 10 травня 2014 року по 28 травня 2015 року на посаді заступника командира частини з тилу начальника тилу військової частини польова пошта НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_6 , будучи наділеним організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками, відповідно до вищевказаних нормативно-правових актів не організував належну роботу речової служби військової частини та облік військового речового майна, контроль за її діяльністю не здійснював, хоча повинен був, міг і знав як це зробити, внаслідок чого, у тому числі із-за безконтрольності підполковника ОСОБА_6 , у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 не було обліковано військове речове майно, яке в результаті цього було викрадене, привласнене та розтрачене іншими особами на загальну суму 3081508, 45 грн.

При цьому, перебуваючи в різних місцях дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 в період часу з 10 травня 2014 року по 14 червня 2014 року м. Бердичів Житомирської області, з 14 червня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 АДРЕСА_4 , з 25 грудня 2014 року по 15 січня 2015 року Житомирський військовий полігон, з 15 січня 2015 року по 13 травня 2015 року м. Гайсин Вінницької області, підполковник ОСОБА_6 достовірно знаючи норми законодавства, які регулюють діяльність служби тилу в порушення ст.ст. 11, 16, 58, 59,76,77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. п. 2.4, 2.5, 2.10, 3.1.1, 3.1.4, 3.1.9, 3.2.1, 3.2.2, 5.5.15, 5.6.2 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 300 від 16 липня 1997 року, п. п. 4 9 Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1225 від 4 серпня 2000 року, п. п. 3.1.27, 3.2.13 Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 690 від 24 грудня 2010 року не контролював стан обліку вищевказаних матеріальних цінностей підпорядкованої речової служби, отриманих в період з 11 травня 2014 року по 02 квітня 2015 року, не проводив роботу з виховання та вдосконалення професійної підготовки підлеглого особового складу, не планував роботу, пов`язану з підвезення матеріальних цінностей, не здійснював контроль за правильністю і ефективністю використання військового майна, не перевіряв не менше ніж двічі на рік наявність і стан матеріальних засобів у підрозділах і безпосередньо підпорядкованих складах і не оформляв відповідні акти, не організував і не контролював ведення обліку та звітності в установленому порядку, не здійснював ретельний контроль кількості та якості матеріальних засобів, що надійшли у військову частину, не контролював дотримання підлеглим особовим складом встановлених вимог нормативних актів, не спостерігав за технічним та якісним станом матеріальних засобів, не організував ведення обліку військового майна речової служби, а також відображення його руху, втрати та нестачу у відповідних відомостях, не забезпечив складання та ведення у речовій службі військової частини карток обліку (Форма-45). Крім того, знаючи вимоги вищевказаних нормативно-правових актів щодо організації та ведення військового господарства підполковник ОСОБА_6 не вживав заходів для боротьби з нераціональним використанням військового майна, його втратами, нестачами і розкраданням та про факти викрадення військового майна вищестоящому командуванню не доповідав.

Згідно висновку фінансово-економічної експертизи № 41 від 21 березня 2017 року державі спричинено збитки на загальну суму 3081508, 45 грн., хоча ОСОБА_6 міг і зобов`язаний був забезпечити збереження військового майна у період перебування його на посаді заступника командира з тилу начальника тилу згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до висновку судової військової експертизи № 3235/17-62 від 06 березня 2017 року підполковником ОСОБА_6 в умовах особливого періоду систематично не дотримувалися вимоги Конституції України, законів України та підзаконних актів щодо виконання військового обов`язку чим порушено Військову присягу та заподіяно державі шкоду. Ці дії підполковника ОСОБА_6 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку до настання негативних наслідків встановленими збитками.

13 квітня 2017 року слідчим військової прокуратури Вінницького гарнізону ОСОБА_6 затримано на підставі ст. 208 КПК України.

Викладені обставини свідчать про наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих злочинів.

Повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 410, ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 410, ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 425 КК України складено 13 квітня 2017 року та цього ж дня вручено підозрюваному.

Слідчий вказав, що причетність ОСОБА_6 до вчинення вказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження, а саме: показаннями свідків, висновками економічної, почеркознавчої та військової експертизи та іншими доказами зібраними під час досудового розслідування.

Оскільки у даному кримінальному провадженні виникли ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_6 розуміючи, що йому загрожує покарання за сукупністю тяжких злочинів, які мають ознаки корупції і розуміючи, що йому загрожує відшкодування майнової шкоди на декілька мільйонів гривень може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може вчини дезертирство з метою уникнути покарання, так як проходить військову службу у Збройних Силах України; крім того є ймовірність того, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 буде впливати на свідків, для того щоб спотворити покази надані ними або схиляти до надання неправдивих показів. Також може впливати на покази свідків яких ще не допитано під час досудового розслідування, оскільки проходить військову службу на посаді військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 , а велика кількість свідків теж проходить військову службу у структурних підрозділах ІНФОРМАЦІЯ_2 , що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції заступник військового прокурора Вінницького гарнізону капітан юстиції ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки слідчим суддею не враховано вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, а саме: наявність аудиту військової частини, яким встановлено збитки державі на суму понад 3 млн. грн., дані збитки повністю підтверджено судово-економічною експертизою, не бере до уваги проведені в кримінальному провадженні почеркознавчу та військову експертизу та ряд показів свідків, які додавались до матеріалів клопотання. Крім того суд першої інстанції не взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, а саме, останній підозрюється в корупційних злочинах за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років. Прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14 квітня 2017 року та ухвалити нову ухвалу, якою зміни обраний щодо ОСОБА_6 запобіжний захід з домашнього арешту у вечірній час з 20:00 до 07:00 на тримання під вартою із можливістю внесення застави не менше 395 786,00 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_8 , який підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення , виходячи із наступного.

У відповідності до ст. 29 Конституції України та ст.ст. 176, 177, 178 КПК України, право на свободу і особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід враховувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запоіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної поведінки останнього.

Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід не може бути застосований, окрім як : до раніше не судимої особи , яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину , за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав передбачених статтею 177 КПК України буде доведено, що перебуваючи на волі ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду , перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Крім того, при судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен врахувати вимоги п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Слідчий суддя, перевіривши клопотання слідчого в частині наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку, що до підозрюваного ОСОБА_6 слід застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, який полягає в забороні цілодобово залишати житло в певний період доби.

Доводи апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції не взяв до уваги вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, а саме: наявність аудиту військової частини, яким встановлено збитки державі на суму понад 3 млн. грн., дані збитки повністю підтверджено судово-економічною експертизою, проведені в кримінальному провадженні почеркознавчу та військову експертизу та ряд показів свідків, які додавались до матеріалів клопотання, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, а саме те, що останній підозрюється в корупційних злочинах за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки при обранні підозрюваному ОСОБА_6 , суд першої інстанції в повній мірі врахував ризики передбачені ст. 178 КПК України.

При винесені рішення, слідчий суддя врахував, що ОСОБА_6 хоча раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, однак на даний час він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, існує ризик того, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, та прийшов до вірного висновку, що клопотання обґрунтоване, а тому, з урахуванням всіх передбачених ст. 178 КПК України обставин, з огляду на положення ст. ст. 177, 181, 194 КПК України ОСОБА_6 слід застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту, який полягає в забороні цілодобово залишати житло в певний період доби, тому апеляційна скарга прокурора в цій частині задоволенню не підлягають.

На думку колегії суддів, прокурором не доведено, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У справі Європейського суду з прав людини «Алєксандер Макаров проти Росії» від 12.03.2009 року зазначено: «Суд зобов`язаний проаналізувати особисті обставини заявника докладніше та навести на користь тримання його під вартою конктертні підстави, підкріплені доказами».Зазначеного вище суд першої інстанції не виконав.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що в даному випадку прокурором було доведено наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, проте зазначені слідчим в клопотанні доводи не дають підстави вважати, що належну поведінку підозрюваного неможливо забезпечити шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_6 та розмір матеріальної шкоди завданої діями ОСОБА_6 , в даному випадку, не може слугувати підставою для обрання йому найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що належну поведінку ОСОБА_6 можливо забезпечити шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки такий запобіжний захід здатний забезпечити виконання процесуальних обов`язків та запобігти спробам підозрюваного вчиняти інші кримінальні правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення , у якому підозрюється , не буде переховуватися від органів досудового розслідування та / або суду , незаконо впливати на сторони кримінального процесу , свідків ,перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином .

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Покладаючи на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ч. 5 ст. 194 КПК України та не поклав на підозрюваного всіх обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

За таких обставин, зазначені в апеляційній скарзі доводи і підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати більш суворий запобіжний захід, не знайшли свого підтвердження в апеляційній інстанції, однак судом першої інстанції не в повній мірі враховано вимоги ч. 5 ст. 194 КПК України, тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 171, 177, 181, 183, 194, 197, 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу заступника військового прокурора Вінницького гарнізону ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14.04.2017 року про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 410 КК України задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 14.04.2017 року про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 410 КК України скасувати.

Клопотання слідчого військової прокуратури Вінницького гарнізону ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити частково .

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період часу доби з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_1 строком на два місяці до 13.06.2017 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

не відлучатися без дозволу прокурора, слідчого та суду з населеного пункту по місцю проживання та роботи;

утримуватися від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні.

здати слідчому паспорт для виїзду за кордон.

Ухвалу суду направити в органи поліції по місцю проживання підозрюваного ОСОБА_6 для виконання.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді:
З оригіналом згідно
суддя