Справа № 687/474/16-к
№1-кп/687/4/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 травня 2017 року Чемеровецький районний суд
Хмельницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
з участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,
з участю захисника ОСОБА_5 ,
з участю потерпілої ОСОБА_7 ,
з участю представника потерпілої -
ОСОБА_8 ,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди:
Своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 1.5 ч.1, 2.3 (б), 12.1 Правил дорожнього руху України, зміст яких полягає в наступному:
п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальні збитки;
п.2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися цим засобом у дорозі;
п.12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Порушення водієм ОСОБА_4 вищевказаних вимог правил безпеки дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками - отриманням тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості потерпілою ОСОБА_7 та отриманням тілесних ушкодження легкого ступеня тяжкості потерпілим ОСОБА_9 ..
Розглянувши справу по суті, провівши в повному обсязі судове слідство, допитавши обвинуваченого, потерпілу, свідків, вказаних в реєстрі матеріалів досудового розслідування та додатково заявлених учасниками процесу, дослідивши висновки експертиз, інші матеріали справи, перевіривши доводи учасників процесу, вияснивши у них, чи всі докази вони подали на підтвердження своїх доводів, виконавши вимоги ст.370 КПК України, суд прийшов до переконання, що під час судового розгляду не встановлено наявність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, тому він по пред`явленому обвинуваченню підлягає визнанню невинуватим і судом виправданим, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються та основі Конституції і повинні відповідати їй.
Згідно зі ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах, одержаних незаконним шляхом.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини відповідно дост.17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело доказів.
Згідно зі ст.ст. 8,9 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до п.10 ч.1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відносяться презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Відповідно до ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час cудового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року з наступними змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» (п.17) зазначено, що при постановленні вироку суддя повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності.
Ухвалою Чемеровецького районного суду від 27.09.2016 року було доручено органу досудового розслідування провести слідчий експеримент шляхом відтворення обстановки та обставин ДТП, яке мало місце 27.11.2015 року поблизу с. Свіршківці Чемеровецького району, з метою усунути розбіжності в показах свідків, обвинуваченого та потерпілої.
Органом досудового слідства було проведено слідчий експеримент в ході якого, ОСОБА_4 вказав, що відстань між автомобілями в момент заносу і виїзду на смугу зустрічного руху і до зупинки його автомобіля, складала 350 м. Свідок ОСОБА_14 вказав, що відстань між автомобілями в момент заносу і виїзду на смугу зустрічного руху і до зупинки автомобіля, складала 320 м. Свідок ОСОБА_12 вказав, що відстань між автомобілями в момент заносу і виїзду на смугу зустрічного руху і до зупинки автомобіля, складала 350 м. Свідок ОСОБА_13 вказав, що відстань між автомобілями в момент заносу і виїзду на смугу зустрічного руху і до зупинки автомобіля, складала 350 м. (протоколи проведення слідчого експерименту та фото таблиця до них Т.2. ар.с. 38-51).
Відповідно до висновку експерта № 536А від 10.03.2017 року зокрема п.3 вказано, що невідповідність дій водія ОСОБА_4 вимогам п. 12.1. Правил дорожнього руху призвела до виникнення небезпечної ситуації, тобто небезпеки для руху водію автомобіля ОСОБА_9 , і змушувала водія ОСОБА_9 негайно вжити заходів до зменшення швидкості руху аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, що при заданих обставинах події з технічної точки зору могло стати умовою виникнення даної ДТП. Згідно п.4 даної експертизи, вказано, що при заданих обставинах події в причинному зв`язку із виникненням даної ДТП з технічної точки зору могла перебувати невідповідність дій водія ОСОБА_9 вимогам п. 12.3. Правил дорожнього руху в частині несвоєчасного вжиття мір для зменшення швидкості руху керованого ним автомобіля аж до його зупинки з моменту виникнення небезпеки, заданого у вихідних даних. Також в п.6 даної експертизи зазначено, що при заданих обставинах події водій ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути даної ДТП шляхом своєчасного виконання п. 12.3. Правил дорожнього руху України.
Допитаний вході судового розгляду експерт ОСОБА_15 , суду показав, що відстані 260-300 м. достатньо для уникнення зіткнення. Сам пособі занос, являється умовою ДТП і порушенням ПДР, а також зміною дорожньої обстановки. Безпосередньою причиною зіткнення даних автомобілів є невідповідність дій водія ОСОБА_9 ПДР України.
Висновок експерта № 536А від 10.03.2017 року ніхто не оскаржував, будь-яких клопотань з цього приводу не заявлялось, стороною обвинувачення даний висновок не спростовано.
Крім того суд не бере до уваги висновок експерта № 486А від 21.12.2015 року, оскільки в ньому зазначено, що відстань між автомобілями в момент виникнення небезпеки для руху становила 50м., що спростовується проведеним слідчим експериментом, а також не зазначено завантаженість автомобіля «Mercedes-Benz».
Також суд не бере до уваги покази потерпілої ОСОБА_7 , оскільки вони не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку» всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні; тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до ст.3 Конвенції Ради Європи від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.
Згідно зі ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
З урахуванням встановлених при судовому розгляді фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.286 КК України, стороною обвинувачення не доведена, а обвинувачений підлягає виправданню.
Заявлені прокурором цивільний позов про відшкодування витрат на лікування закладу охорони здоров`я та цивільний позов потерпілої про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.
Речові докази по справі:
-Автомобіль «Mercedes-Benz» д.н.з. НОМЕР_1 , який переданий на зберігання ОСОБА_4 залишити йому ж;
Процесуальні витрати за проведення судової автотехнічної експертизи № 486А від 21.12.2015 року в сумі 491,04 грн. віднести на рахунок держави. Процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 158а від 12.01.2016 року в сумі 491,04 грн. віднести на рахунок держави.
Процесуальні витрати за проведення судово автотехнічної та судово транспортно-трасологічної експертиз (інженерно-технічної експертизи) № 536А від 10.03.2017 року в сумі 2814,72 грн. віднести на рахунок держави.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.