Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/412/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.06.2017 року м. Кропивницький
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційногосуду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000680 від 07 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_8 на вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2017 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Олександрівського району Кіровоградської області, громадянина України, не одруженого, що не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-13 липня 2006 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст.. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, 16.08.2007 року направлений в місця позбавлення волі для відбуття призначеного покарання. 12 червня 2010 року звільнений від подальшого відбування покарання умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 2 місяці 12 днів;

-29 березня 2011 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений умовно-достроково на 8 місяців 26 днів;

-17 квітня 2015 року Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185 КК України із застосуванням ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. 13 червня 2016 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України ОСОБА_7 зобов`язано періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
Суд визнав винним та засудив ОСОБА_7 за те, що він 05 грудня 2016 року, близько 19.00 години, за попередньою змовою з ОСОБА_9 , кримінальне провадження відносно якого закрито, у зв`язку з його смертю, з огорожі домоволодіння потерпілої ОСОБА_10 в АДРЕСА_2 , викрали дві секції металевого паркану, довжиною відповідно 1,8 м. та 2 м., вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 2 від 05.01.2017 року становить 300 грн. та 350 грн.

Викраденим розпорядились на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди за загальну суму 650 грн.

Крім того, ОСОБА_7 07 грудня 2016 року близько 18 год., за попередньою змовою з ОСОБА_9 , кримінальне провадження відносно якого закрито, у зв`язку з його смертю, з паркану домоволодіння потерпілої ОСОБА_11 в АДРЕСА_3 , викрали металеву хвіртку, вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 13 від 12.12.2016 року становить 720,00 грн.

Викраденим розпорядились на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вказану суму.

У апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи юридичної кваліфікації дій та висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, просить скасувати вирок в частині призначеного покарання,у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону,неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, без застосування ст.75 та 76 КК України.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, всупереч вимог ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України,не в повній мірі врахував ступінь небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення та особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних, корисливих злочинів, має не зняту та не погашену у встановленому порядку судимість, на шлях виправлення не став, за місцем проживання характеризується посередньо, ніде не працює.

Наведені обставини, на думку прокурора, не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного ним вироку.

Провівши за клопотанням прокурора судове слідство в обсязі дослідження характеризуючи даних обвинуваченого ОСОБА_7 , заслухавши в дебатах прокурора, який повністю підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб, в апеляційній скарзі прокурором не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах ОСОБА_7 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов правильного висновку про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, який, будучи судимий за вчинення умисного, корисливого злочину проти власності, повторно за попередньою змовою з ОСОБА_9 , кримінальне провадження відносно якого закрито, у зв`язку з його смертю, таємно викрав майно у потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яким розпорядився на власний розсуд.

Як пояснив ОСОБА_7 , під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, він свою вину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, фактичних обставини цієї справи, викладені у вироку суду не оспорює.

Відповідно до ч. 2 ст. 409, ст. 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею ( частиною статті ) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

У роз`ясненнях, викладених у п.п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», рекомендовано судам при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
В цій справі, при призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, в оскаржуваному вироку зазначив, про те, що відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, який відноситься до категорії середньої тяжкості, його особу, який раніше судимий, на шлях виправлення не став, продовжує вчиняти інші корисливі злочини, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують ОСОБА_7 покарання, суд врахував його щире каяття та повне визнання вини.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.
Разом з цим, колегія суддів визнає слушними доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особі та неправильного застосування судом першої інстанції при ухваленні вироку закону України про кримінальну відповідальність виходячи з наступного.

Так, фактичні обставини цієї справи свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_7 після умовно - дострокового звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, продовжив злочинну діяльність, вчинив новий, умисний, корисливий, кваліфікований злочин проти власності, за місцем проживання ОСОБА_7 характеризується посередньо, ніде не працює, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває.

Крім того, згідно представленого прокурором вироку, ОСОБА_7 29 травня 2017 року засуджений Олександрівським районним судом за ч.2 ст. 185 КК України, по епізоду крадіжки 07 лютого 20107 року, із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

З урахуванням характеру та ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його особи, обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 та відсутність обтяжуючих обставин, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 як особа представляє суспільну небезпеку, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуттям призначеного в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України покарання, у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів переконана у тому, що звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України було явно безпідставним, не відповідає тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його особі і не може слугувати запорукою виправлення ОСОБА_7 без ізоляції його від суспільства.

Таке рішення, на думку колегії суддів буде відповідати цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407,409,413, 414, 418, 420, 424 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2017 року кримінальному провадженні № 0000680 від 07 грудня 2016 року - скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалити в цій частині новий вирок.

ОСОБА_7 вважати засудженим та призначити покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 за даним вироком обчислювати з 15 червня 2017 року.

В іншій частині вирок Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 22 лютого 2017 року кримінальному провадженні № 0000680 від 07 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Вирок апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після його проголошення, та може бути оскаржений у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4