АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-сс/796/3795/2017 Слідчий суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 303 КПК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня

2017 року у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність начальника слідчого управління ГУНП у м. Києві, яка полягає у невизнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000771, відмовлено.

Таке рішення мотивоване тим, що ОСОБА_6 оскаржує бездіяльність, яка не підлягає оскарженню, що відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України є підставою для відмови у відкритті провадження. Крім того, слідчий суддя звернув увагу на те, що суб`єктом, бездіяльність якого оскаржується, є начальник СУ ГУНП у м. Києві, в той час як Глава 26 КПК України визначає порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , не погоджуючись з висновками слідчого судді про те, що бездіяльність начальника СУ ГУНП у м. Києві з невизнання потерпілим не може бути оскаржена згідно зі ст. 303 КПК України, просить ухвалу слідчого судді скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження за скаргою.

На обґрунтування свого прохання зазначає, що він оскаржив бездіяльність начальника СУ ГУНП у м. Києві, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк, а метою такого звернення було отримання можливості оскаржити відмову у визнанні потерпілим, що можливо у випадку, якщо слідчий оформить це у передбаченому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів провадження вбачається, що 30 травня 2017 року ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність начальника СУ ГУНП у м. Києві, яка полягає у невизнанні його потерпілим та нездійсненні дій з оформлення відмови у встановленому законом порядку, в якій просив визнати протиправною таку бездіяльність та зобов`язати начальника СУ ГУНП у м. Києві залучити його до кримінального провадження № 0000771 як потерпілого.

Свої вимоги мотивував тим, що 03 квітня 2017 року звернувся до начальника СУ ГУНП у м. Києві із заявою про залучення до кримінального провадження як потерпілого та надав доказ спричинення майнової шкоди копію довідки банку про залишок грошових коштів у банківській установі станом на 20 жовтня 2015 року. Заяву обґрунтовував тим, що внаслідок неналежного виконання посадовими особами ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ «Техніка Мрії», ТОВ «Нат ГАЗ-2007», ТОВ «Вояж Т», ТОВ «Арттехно-Л» службових обов`язків під час укладання та виконання кредитних договорів у період з 01.12.2010 по 17.09.2015 було прийнято незаконні рішення про видачу кредитів, чим завдано шкоду банку в особливо великих розмірах. Оскільки посадові особи ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» видали в якості кредитів не кошти банку, а залучені депозити, в тому числі грошові кошти, належні йому, то внаслідок неповернення кредитів банку та його ліквідації, вважає себе потерпілим. Однак начальник СУ ГУНП у м. Києві всупереч вимогам ч. 5 ст. 55 КПК України замість вмотивованої постанови направив лист, яким повідомив про відсутність підстав для задоволення заяви, вказавши при цьому про те, що потерпілим у кримінальному провадженні є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 , слідчий суддя в ухвалі, з посиланням на положення ч. 2 ст. 55 КПК України, зазначив, що права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, а тому кримінальний процесуальний закон не передбачає обов`язку посадових осіб органу досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою. Водночас, предметом оскарження ОСОБА_6 є бездіяльність стосовно невизнання його потерпілим, яка в контексті п. 1 ч. 1 ст.303 КПК України під час досудового розслідування оскаржена бути не може.

Висновки, викладені в ухвалі слідчого судді, про те, що ОСОБА_6 оскаржує бездіяльність слідчого, яка не підлягає оскарженню, є обґрунтованими.

Так, частиною 1 статті 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, предметом оскарження можуть бути бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 не оскаржує бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні дій, зобов`язання вчинити які закон пов`язує з певними строками, право на оскарження якої передбачено вказаною нормою, а так само не оскаржує рішення про відмову у визнанні потерпілим, яке, як він слушно зазначає, всупереч вимогам кримінального процесуального закону не приймалося.

Доводи в апеляційній скарзі про протилежне спростовуються змістом та вимогами скарги, в якій ОСОБА_6 не порушував питання про зобов`язання слідчого вчинити певні дії, а просив зобов`язати слідчого залучити його до кримінального провадження як потерпілого, що свідчить про те, що предмет оскарження виходить за межі судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні відповідно до повноважень слідчого судді.

Крім того, слідчий суддя правильно звернув увагу і на те, що суб`єктом оскарження за правилами Глави 26 КПК України є слідчий у конкретному кримінальному провадженні. Що стосується бездіяльності керівника органу досудового розслідування, то вона може бути оскаржена лише тоді, коли він у відповідності до вимог п. 6 ч. 2 ст. 39 КПК України здійснює досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого у кримінальному провадженні № 0000771.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2017 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність начальника слідчого управління ГУНП у м. Києві, яка полягає у невизнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000771 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4