Справа № 710/213/17
Провадження № 1-кс/691/67/17
У Х В А Л А

19 травня 2017 рокум.Городище

Слідчий суддя Городищенського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участю представника потерпілого - адвоката ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Шполянського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 , про відмову у задоволенні клопотання від 06.03.2017 року, -

встановив :

Скаржник звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить скасувати постанову слідчого СВ Шполянського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 про відмову у задоволенні клопотання від 06.03.2017 року та зобов`язати слідчого внести дані до ЄРДР стосовно ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 190 КК України, оголосити йому підозру за вказаною статтею, та подати до суду клопотання про накладення арешту на речовий доказ.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, скаржник посилається на те, що слідчим відділенням Шполянського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області розслідується кримінальне провадження № 0000296 від 30.04.2016 року по факту заволодіння його коштами в сумі 6500 доларів США, з попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України. Розслідування кримінального провадження здійснюється неналежно, з приводу чого процесуальним керівником, з метою активізації розслідування в порядку ст. 36 КПК України слідчому надано письмові вказівки, підтвердженням чого є лист Шполянського відділу Смілянської місцевої прокуратури від 18.01.2017 року. 06.03.2017 р. скаржник подав слідчій СВ Шполянського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 клопотання про внесення до ЄРДР даних про скоєння правопорушення ОСОБА_7 по заволодінню моїми коштами в сумі 6 500 доларів США , що мало місце 13.08.2014 року, при купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 , та оголошення ОСОБА_8 про підозру в скоєнні кримінального правопорушення за ч. 2 ст.190 КК України. Просив визнати його потерпілим по даному кримінальному провадженні та надати можливість подати обґрунтований цивільний позов. Крім того, просив звернутися до суду з клопотанням про накладення арешту на майно ОСОБА_6 , з метою забезпечення речових доказів та запобігання продажу квартири, у порядку визначеним у ст. 98 КПК України. 07.03.2017 року слідчим ОСОБА_5 було винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання від 06.03.2017 року, в якій зазначено, що дані до ЄРДР внесено за ч. 2 ст. 290 КК України, а не ч. 2 ст. 190 КК України, та не вказала, що дані внесено стосовно конкретної особи, а саме ОСОБА_6 , а також, що немає підстав для оголошення йому підозри.

На даний час, спірна квартира продається, арешт на речовий доказ не накладений, що дасть можливість ОСОБА_6 продати квартиру та уникнути відшкодування завданої йому матеріальної та моральної шкоди. Скаржник вважає, що слідчий безпідставно відмовила йому у задоволенні клопотання. Постанова є незаконною та передчасною, прийнятою з порушенням норм КПК України, а тому її слід скасувати.

Слідчий СВ Шполянського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, її неявка не перешкоджає розгляду скарги.

У судовому засіданні ОСОБА_4 та його адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримали, посилаючись на викладені в ній обставини.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного.

Як вбачається з витягу з кримінального провадження № 0000296 від 30.04.2016 року, до ЄРДР внесено відомості про те, що 13.08.2014 року по вул. Піонерська в м. Шпола Черкаської області, ОСОБА_6 , зловживаючи довірою, заволодів коштами ОСОБА_4 в сумі 6500 дол. США. Визначено правову кваліфікацію ч. 2 ст. 190 КК України.

Викладене свідчить про те, що ЄРДР внесено відомості щодо вчинення кримінального правопорушення (злочину) певною особою ОСОБА_6 , а не по факту вчинення злочину, що спростовує викладені в скарзі обставини, а тому в цій частині скарги слід відмовити.

Відповідно до ст. 215 КПК України, досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190 КК України, віднесено до компетенції органу Національної поліції. Порядок досудового розслідування визначений розділом ІІІ цього Кодексу. Встановлення наявності достатніх доказів для складання письмового повідомлення про підозру віднесено до компетенції слідчого, прокурора. До повноважень слідчого судді не відноситься з`ясування такої «достатності доказів», у зв`язку з чим, в частині задоволення скарги про зобов`язання слідчого оголосити ОСОБА_6 про підозру за ч. 2 ст. 190 КПК України, - слід відмовити.

В частині скарги щодо накладення арешту на речовий доказ, слідчий суддя враховує наступне.

Так, у поданому слідчому клопотанні від 06.03.2017 року скаржник просить звернутися до суду з клопотанням про накладення арешту на майно з метою забезпечення речових доказів та запобігання продажу квартири, однак не конкретизує, на яке саме майно (речовий доказ) він просить накласти арешт, де воно знаходиться і кому саме належить.

У поданій до слідчого судді скарзі, скаржник також не зазначає на який саме речовий доказ він просить зобов`язати слідчого накласти арешт.

Крім цього, клопотання про арешт майна повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, зокрема, в ньому повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Потерпілий, звертаючись до слідчого з клопотанням про арешт майна, вказані відомості не відобразив, а тому безпідставно було б примусово зобов`язувати слідчого самостійно визначати ці обставини.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Згідно ч. 1, 2 ст. 60 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Таким чином, скаржник не позбавлений права заявити цивільний позов у кримінальному провадженні та самостійно звернутися до слідчого судді з відповідною заявою про арешт майна.

Також, на підтвердження необхідності накладення арешту на майно, скаржником надано лише копії витягу з кримінального провадження, заяви про залучення до провадження як потерпілого, протоколу його допиту в якості потерпілого, листів від прокурора та слідчого. З наданих документів слідчий суддя не має змоги самостійно визначити достатність підстав для зобов`язання слідчого накласти арешт на майно, а тому, в цій частині скарги також слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307 КПК України, -

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Шполянського ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 , про відмову у задоволенні клопотання від 06.03.2017 року відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1