Ухвала
іменем україни

30 травня 2017 року м. Київ

Вищийспеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складіколегії:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000211, за обвинуваченням

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Черкас,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 357 КК,

установив:

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Вважає своє засудження несправедливим, незаконним, а висновки суду у вироку такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Також звертає увагу на те, що показання більшості свідків не зазначені в судовому рішенні. При цьому ОСОБА_5 стверджує, що апеляційний суд порушив вимоги ст. 34 КПК.
За вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2014 року ОСОБА_5 засуджено до покарання: за ч. 3 ст. 289 КК у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 2 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, яке є його власністю; за ч. 2 ст. 146 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 357 КК у виді обмеження волі на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна, яке є його власністю. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
За цим вироком також засуджено ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , судові рішення щодо яких у касаційному порядку не оспорюються.
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у вчинені злочинів за наступних обставин.
Так, ОСОБА_5 на початку липня 2011 року (точної дати слідством не встановлено) вступив у злочинну змову з жителями м. Черкас ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з метою незаконного заволодіння із застосуванням насильства автотранспортними засобами, на яких здійснюються приватні перевезення (таксі), а також іншого майна і документів громадян.

Реалізуючи свої злочинні наміри, 18 липня 2011 року приблизно о 03.00 год. ОСОБА_8 підійшов до автомобіля таксі марки "Шевроле Авео" (державний номерний знак НОМЕР_1 ) під керуванням ОСОБА_10 та, видаючи себе за клієнта, домовився з водієм за 150 грн здійснити поїздку до м. Світловодська Кіровоградської області, після чого він разом з ОСОБА_5 сіли в салон автомобіля. Доїхавши до будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 попросив водія зупинити автомобіль, після чого, застосувавши насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, ззаду обхопив рукою шию водія та почав його душити, а ОСОБА_8 в цей час наніс йому декілька ударів руками в грудну клітину, в результаті чого потерпілий на деякий час втратив свідомість.
В подальшому ОСОБА_5 , використовуючи безпорадний стан ОСОБА_10 , з метою позбавлення його волі силою перетягнув непритомного водія на заднє сидіння та поклав обличчям донизу, а ОСОБА_8 за допомогою декількох пластмасових утяжок зв`язав руки потерпілого, сів за кермо автомобіля та поїхав в напрямку м. Черкас.

Приблизно о 04.30 год. ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , залишивши ОСОБА_10 зі зв`язаними руками поблизу с. Подорожнє Світловодського району, заволоділи вищезазначеним автомобілем (який належить брату останнього ОСОБА_11 ) вартістю 51 811,5 грн, майном, яке знаходилось у ньому на загальну суму 2465,55 грн, а також паспортом ОСОБА_10 та посвідченням водія на ім`я ОСОБА_11 , які є важливими особистими документами.

За аналогічних обставин 22 липня 2011 року приблизно о 23.55 год. у м. Дніпропетровську ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , незаконно позбавивши волі ОСОБА_12 , застосувавши до нього насильство, небезпечне для життя та здоров`я, заволоділи його автомобілем таксі марки «Део Сенс» (державний номерний знак НОМЕР_2 ), який належить ОСОБА_13 , вартістю 31 315 грн, грошима ОСОБА_12 в розмірі 700 грн, а також документами, які знаходились у кишені потерпілого, а саме: технічним паспортом на вищезазначений автомобіль, посвідченням водія та довіреністю на право керування автомобілем, які є важливими особистими документами.

За аналогічних обставин 20 серпня 2011 року ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_9 у с. Радянська Слобода Чернігівського району, незаконно позбавивши волі ОСОБА_14 , застосувавши до нього насильство, небезпечне для життя та здоров`я, заволоділи автомобілем таксі марки «Опель Астра» (державний номерний знак НОМЕР_3 ), який належить матері останнього ОСОБА_15 , вартістю 79 611,97 грн, належне ОСОБА_14 майно на загальну суму 4456,80 грн, а також паспортом потерпілого, посвідченням водія на ім`я ОСОБА_16 , страховим полісом та талоном технічного огляду автомобіля, які є важливими особистими документами.
За аналогічних обставин 13 вересня 2011 року ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_9 поблизу с. Каратуль Переяслав Хмельницького району Київської області, незаконно позбавивши волі ОСОБА_17 , застосувавши до нього насильство, небезпечне для життя та здоров`я, заволоділи автомобілем таксі марки «Шевроле Авео» (державний номерний знак НОМЕР_4 ) вартістю 56 592,5 грн, належною ОСОБА_17 автомагнітолою марки «Pioneer» вартістю 776 грн, а також технічним паспортом на вказаний автомобіль, який є важливими особистим документом.
За аналогічних обставин 27 вересня 2011 року ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_9 поблизу с. Іванівка Чигиринського району Черкаської області, незаконно позбавивши волі ОСОБА_18 , застосувавши до нього насильство, небезпечне для життя та здоров`я, заволоділи автомобілем таксі марки «Опель Астра» (державний номерний знак НОМЕР_5 ) вартістю 66 498,2 грн, належним ОСОБА_18 майном на загальну суму 1912,55 грн, а також технічним паспортом на вказаний автомобіль та посвідченням водія на ім`я ОСОБА_18 , які є важливими особистим документом.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги немає з огляду на нижченаведене.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 438 цього Кодексу підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

На будь-яких інших підставах, зокрема через неповноту судового розгляду чи невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі втручатись у рішення судів нижчих ланок, а виходить з обставин, установлених цими судами.

Наведені у скарзі засудженого доводи щодо власної оцінки доказів та версії подій, посилання на непроведення у провадженні окремих видів експертиз по суті стосуються неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що, виходячи з вимог ст. 438 КПК, не належить до предмету перевірки суду касаційної інстанції.

Разом із тим, при перевірці судових рішень не було встановлено обставин, які би давали підстави для сумнівів у законності й обґрунтованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК вказані висновки суду ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Так, суд дійшов згаданих висновків на підставі показань допитаних у судовому засіданні потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_17 , які стверджували, що саме ОСОБА_5 спільно з іншими засудженими, незаконно позбавивши волі потерпілих, вчинив на них напади, заволодівши їх автомобілями та майном, що там знаходилось; свідка ОСОБА_19 , котрий указував, що в липні 2011 року ОСОБА_5 зателефонував йому та запропонував придбати автомобіль «Део Сенс». При цьому останній повідомив свідку, що вказаний автомобіль знаходиться без документів і може в подальшому розшукуватись правоохоронними органами. Крім того, ОСОБА_19 у судовому засіданні засвідчив, що через деякий час ОСОБА_5 знову зателефонував йому та запропонував придбати інші автомобілі марки «Шевроле Авео» та «Опель Астра». Разом із цим, підставою для такої позиції суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих злочинів слугували показання потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , дані, що містяться у протоколах слідчих дій (пред`явлення особи для впізнання, очних ставок, огляду місця події, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками); у стенограмах телефонних розмов, з яких убачається, що ОСОБА_5 розповідає ОСОБА_9 про те, яким чином можливо уникнути відповідальності за скоєні злочини.
Разом із цим, суд перевірив показання свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та допитаного як обвинуваченого ОСОБА_5 , котрий заперечив факт вчинення ним злочинів. Зіставивши всі зібрані докази в їх логічному взаємозв`язку, суд умотивовано спростував висунуту ОСОБА_5 на свій захист версію і визнав її та показання вказаних свідків недостовірними.

Водночас за матеріалами кримінального провадження, суд упродовж його розгляду з`ясував усі передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано визнав отримані докази достатніми для встановлення факту наявності суспільно небезпечних діянь та доведеності винності ОСОБА_5 у їх вчиненні.

Отже, суд із додержанням норм процесуального права встановив фактичні обставини кримінального правопорушення, відповідно до яких діяння ОСОБА_5 отримали правильну юридичну оцінку за ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 357 КК.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши провадження за апеляційною скаргою засудженого, належним чином перевірив викладені в ній доводи з приводу невинуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, аналогічні наведеним у касаційній скарзі, визнав їх необґрунтованими із дотриманням вимог ст. 419 КПК зазначив в ухвалі належні та достатні мотиви таких своїх висновків.
Тому колегія суддів вважає, що всупереч посиланням засудженого у скарзі апеляційний суд оцінив покладені в основу вироку суду першої інстанції докази з точки зору належності, допустимості й достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне та про упередженість суду при оцінці доказів, у касаційній скарзі не наведено.
Що стосується доводів засудженого про те, що апеляційний суд порушив вимоги ст. 34 КПК, оскільки ОСОБА_5 , інші засуджені, частина потерпілих та свідків проживає поза межами Кіровоградської області, то вони також не заслуговують на увагу, адже більш тяжке правопорушення, відповідно до ст. 12 КК, передбачене ч. 3 ст. 289 КК, вчинено у м. Світловодську Кіровоградської області, тобто у межах територіальної юрисдикції Апеляційного суду Кіровоградської області. Тому викладені у касаційній скарзі обставини не перешкоджали апеляційному суду ефективно виконувати завдання кримінального провадження та додержуватись його засад.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судових рішень, у кримінальному проваджені не встановлено.

Таким чином, касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Оскільки ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2017 року ОСОБА_5 на підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано в строк призначеного покарання за вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2014 року строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі й станом на 21 березня 2017 року він фактично відбув призначене йому покарання, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_5 підлягає звільненню з-під варти в залі суду.
Керуючись статтями 433, 436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

постановив:

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду у зв`язку з фактичним відбуттям покарання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3