Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
279/1950/17
1-кс/279/650/17
У Х В А Л А
іменем України
30 червня 2017 року

В С Т А Н О В И В:
Заявник як власник арештованого майна звернувся з клопотанням про скасування арешту майна, який було накладено ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31.05.2017 року.
Вказав, що являється власником гужового возу, сокири, бензопили марки «SHTIL MS 180» помаранчевого кольору, які були вилучені під час огляду 29.05.2017 року.
Ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31.05.2017 року на вказані речі було накладено арешт.
Він являється власником майна, має потребу у використанні арештованих речей, умови зберігання возу можуть призвести до його пошкодження. Просив скасувати арешт на віз, сокиру, бензопилу та зобов`язати слідчого повернути вилучене майно.
В судовому засіданні скаржник доводи своєї скарги підтримав.
Слідчий ОСОБА_5 пояснив, що власником вилучених речей дійсно являється заявник, потреба в подальшому їх утриманні органом досудового розслідування відсутня, оскільки будь-яких досліджень чи експертиз вилученого майна не призначено, речі можуть бути передані на відповідальне зберігання власника.
Прокурор заперечила проти задоволення клопотання, зазначивши, що розслідування провадження не завершено.
Вислухавши пояснення заявника та слідчого, думку прокурора, дослідивши матеріали скарги, досудового кримінального провадження, встановлено наступне:
Заявник являється власником гужового возу, сокири, бензопили, які були вилучені під час огляду 29.05.2017 року та на які ухвалою від 31.05.2017 року було накладено арешт. В даний час гужовий віз знаходиться на зберіганні в Ушомирському лісництві, сокира та бензопила в розпорядженні органу досудового розслідування.
Заявник має статус підозрюваного в даному провадженні, йому повідомлено про підозру за ст.185,ч.1 КК України щодо викрадення 1,89 метрів кубічних дров першої групи породи «Дуб» на загальну суму 760,00 грн.. Пред`явлена підозра не містить даних про те, що при вчиненні вказаного злочину ОСОБА_3 використовувалося арештоване майно: віз, сокира, бензопила.
Згідно ст.168, ч.2 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку і огляду.
Стаття 237,ч.7 КПК України передбачає, що вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Відповідно до положень ст.100,ч.1 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166 (Тимчасовий доступ до речей і документів), 170-174 (Арешт майна) КПК України.
На час розгляду клопотання досудове розслідування не завершено, рішення про долю речових доказів не приймалось.
Згідно ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю або частково, якщо учасник провадження доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Суд прийшов до висновку, що у органу досудового слідства існує потреба у частковому застосуванні арешту вказаного в клопотанні майна, а саме в частині заборони на його відчуження, так як кінцеве рішення по справі не прийнято, а його відчуження, яке є однією з форм розпорядження власником належним йому майном, може зашкодити інтересам слідства.
Збереження арешту в частині заборони на володіння та користування майном в даний час не доцільно.
Враховуючи вищевказане, клопотання підлягає частковому задоволенню.
Згідно ст.100 ч.6 п.1 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів, повертаються власнику (законному володільцю), або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Судова практика Європейського суду з прав людини орієнтує на те, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98.)
За таких обставин суд приходить до висновку, що клопотання в частині передачі на відповідальне зберігання підлягає задоволенню, так як потреби в подальшому утриманні майна в своєму розпорядженні орган досудового розслідування не має і це не зашкодить інтересам слідства.
Таке рішення виходить з позиції розумності та співрозмірності обмеження права власності, права користування та наслідків такого арешту.
На підставі викладеного, керуючись ст.174 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання задовольнити частково.
Арешт на гужовий віз, сокиру, бензопилу марки «SHTIL MS 180 помаранчевого кольору, накладений ухвалою слідчого судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 31.05.2017 року, в частині заборони володіння та користування арештованим майном скасувати.
Попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, за ст.388 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .
Копія згідно оригіналу