гСправа № 179/266/17 Провадження №1-кп/0187/91/17
ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙСУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2017 року смт. Петриківка
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Магдалинівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого оператором автозаправних станцій ТОВ «Дніпрорегіонгаз», одруженого, зареєстрованого за та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статтею 286 Кримінального кодексу України,-
15.12.2015 року, близько 06 години 40 хвилин на 17 км + 200 м., автодороги 0-040708 із сполученням «Гупалівка - Дмухайлівка - Магдалинівка» водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ГАЗ 2410», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в ранковий (сутінковий) час доби по прямолінійній ділянці дороги із сторони смт. Магдалинівка в сторону с. Дмухайлівка, не вживши заходів для зменшення швидкості та зупинки при виявленні небезпеки, а саме перешкоди (деревини), що лежала на проїзній частині дороги по ходу його руху, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ-110307» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 . В результаті дорожньо - транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_4 , отримав тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла:
- забійної рваної рани на шкірі під нижньою губою по центру з частковим переходом на червону кайму та далі на підборіддя ліворуч;
- закритого вивиху правої стегневої кістки, закритого крайового перелому нижнього відділу вертлюжної западини праворуч зі зміщенням уламків;
*забійно-рваних ран обох нижніх кінцівок.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 438 -Е від 06.02.2016 року отримані тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла відносяться до середнього ступеня тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).
Згідно висновку експерта № 5/10.1-298 від 29.04.2016 року, то в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ГАЗ - 2410» ОСОБА_7 при керуванні автомобілем «ГАЗ-2410» повинен був здійснювати рух із такою швидкістю, щоб мати змогу зупинити автомобіль у межах видимості дороги. А з моменту появи об`єктивної можливості побачити, що на проїзній частині дороги на смузі руху автомобіля «ГАЗ-2410» знаходиться перешкода для руху негайно вжити заходів для зменшення швидкості а ж до зупинки автомобіля «ГАЗ-2410», тобто ОСОБА_6 , повинен був діяти згідно до вимог п.п. 12.2 та 12.3 Правил дорожнього руху України, де зазначено:
«12.2. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги».
«12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».
Таким чином: при заданих вихідних даних водій автомобіля «ГАЗ-2410» ОСОБА_6 , мав технічну можливість уникнути наїзду на перешкоду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду на перешкоду. Оскільки виїзд автомобіля «ГАЗ-2410» на смугу зустрічного руху відбувся після наїзду на перешкоду, то водій ОСОБА_6 , уникнувши наїзду на перешкоду та зупинивши транспортний засіб в межах займаної смуги руху мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «ЗАЗ-110307», та його дії, при заданому механізмові події, не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з даною ДТП.
У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «ГАЗ-2410» ОСОБА_6 , невідповідностей вимогам п. 12.2 Правил дорожнього руху не вбачається.
Представник цивільного відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не з`явився. До суду надійшло заперечення на позовну заяву, відповідно до якої просить суд залишити позов без задоволення, оскільки вважає, що суд не вправі розв`язувати у кримінальному провадженні цивільно-правовий спір з особою, не причетною до самої події злочину. Крім того вважає, що позивач після ДТП не звертався до страховика про отримання відшкодування, а відтак відсутній спір про його розмір та правові підстави стягнення.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи та кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, а тому суд, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також письмових доказів, які стосуються цивільного позову. При цьому сторонам роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку фактичні обставини справи та кваліфікацію кримінального правопорушення, які не були ними визнані та не оспорювались в ході судового розгляду.
В ході судового розгляду кримінальної справи, з урахуванням статті 349 частини 3 Кримінального процесуального кодексу України суд дійшов до переконання, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України знайшла своє підтвердження повністю, та в повному обсязі підтверджується сукупністю доказів, які були об`єктом судового розгляду, а також доказів які не досліджувались в порядку статті 349 частини 3 Кримінального процесуального кодексу України та яким надано належну оцінку.
Таким чином, суд вважає встановленим, що ОСОБА_6 своїми діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості, вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України.
Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд керується вимогами ст. 65 Кримінального кодексу України та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, що відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, є обставиною, яка пом`якшує покарання.
Також суд враховує, що обвинувачений працює, за місцем роботи характеризується позитивно, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Обставин, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання судом не встановлено.
З огляду на викладене, з урахуванням конкретних обставин справи, відношення підсудного до скоєного, наявність обставин, що пом`якшують його покарання, та відсутність обставин, що його обтяжують, суд вважає необхідним призначити покарання в межах санкції статті закону, встановленої Особливою частиною КК України за вчинений злочин у виді обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, звільнивши від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України та покладанням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України.
Цивільний позов до ОСОБА_6 , ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до загальних правил, закріплених у ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Розмір моральної шкоди розраховується виходячи із вимог ст. 23 ЦК України.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди (ч.2 ст.1187 ЦК України). Однак відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
З огляду на вищезазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Постановою Верховного суду України від 20 січня 2016 року №2-2808цс 15 встановлено, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.
Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок.
Потерпілий просить стягнути завдану матеріальну та моральну шкоду солідарно з відповідачів, однак відповідно до ст.ст. 543, 1190 ЦК України, солідарну відповідальність перед потерпілими несуть особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру. Крім того, положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також виключають можливість солідарної відповідальності сторін. Вказане унеможливлює солідарне стягнення з відповідачів шкоди, завданої ДТП.
Як встановлено в судовому засіданні, страховик власними діями чи бездіяльністю в деліктному зобов`язанні позивачу шкоди не завдав, потерпілий до страховика з заявою про виплату страхового зобов`язання відповідно до умов договору не звертався, а відтак будь-яких порушень з боку страховика прав потерпілого в частині невиконання договірних зобов`язань щодо виплати страхового зобов`язання не вбачається, у зв`язку з чим суд вважає, що заявлений потерпілим позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає задоволенню лише в частині стягнення з винної особи, тобто з обвинуваченого.
Разом з тим, суд вважає необхідними зазначити, що такий висновок суду не позбавляє права обвинуваченого порушувати питання про захист його майнового інтересу як страхувальника та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика, як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року - відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Таким чином, враховуючи, що потерпілому внаслідок ДТП завдано значних фізичних та моральних страждань, потерпілий визнаний інвалідом спочатку другої групи, а на даний час третьої групи, внаслідок чого позбавлений можливості працювати та забезпечувати себе матеріально у тому обсязі, який був йому доступним до ДТП, суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого в рахунок відшкодування йому моральної шкоди необхідно стягнути 50 000 грн.
Стягнення витрат на юридичні послуги захисника у розмірі 500 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки його розмір документально підтверджений.
Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
З урахуванням частини 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України, суд вважає необхідним здійснити розподіл процесуальних витрат та стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, а саме: вартість проведення судової експертизи механізму та обставин ДТП та технічного стану транспортних засобів.
Керуючись статтями 100, 124, 368-370, 377 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 286 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Згідно статті 75 частини 1 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки. Тривалість іспитового строку для ОСОБА_6 встановити 1 (один) рік.
Згідно статті 76 частини 1 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речові докази автомобіль «ГАЗ 2410» реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль «ЗАЗ-110307» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 - повернути за належністю.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати по проведенню судової експертизи механізму та обставин ДТП у розмірі 3256 грн. 52 коп. та судової експертизи технічного стану транспортних засобів у розмірі 1407 грн. 36 коп.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції через Петриківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду у відповідності з вимогами статті 394 частини 2 Кримінального процесуального кодексу України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до статті 349 частини 3 Кримінального процесуального кодексу України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1