137/2284/16-к

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.12.2016р. с.м.т. Літин
Літинський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
представника Літинської ВК 123 ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Літин в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, раніше неодноразово засудженого, останній раз 07 лютого 2013 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 із застосуванням положень ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна, ухвалою Літинського районного суду від 09 березня 2016 р. останньому відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України, до загального строку відбування покарання зараховано 3 місяці 21 день перебування під вартою (початок строку: 16 листопада 2012 року, кінець строку: 26 січня 2019 року), про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаним клопотанням.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції засуджений ОСОБА_5 клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Представник Літинської ВК №123 ОСОБА_4 у судовому засіданні в режимі відеоконференції підтримав клопотання засудженого пояснивши, що ОСОБА_5 після застосування до нього заохочення від 12.07.2016 р. став на шлях виправлення, почав позитивно характеризуватись. На запитання суду та прокурора не зміг пояснити, чому комісія Літинської ВК №123 по розгляду матеріалів особових справ засуджених відмовила у березні 2016 р. ОСОБА_5 у застосуванні до нього ст. 82 КК України та звідки в матеріалах особової справи опинилась постанова про заохочення засудженого від 12.07.2016 р., яка була відсутня при розгляді клопотання засудженого 17.10.2016 р. про застосування до нього положень ст. 82 КК України.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні категорично заперечив проти задоволення клопотання, мотивуючи тим, що ОСОБА_5 під час відбування покарання не довів, що став на шлях виправлення, оскільки в судовому заcіданні було встановлено, зокрема з матеріалів особової справи засудженого та пояснень представника установи ОСОБА_4 , що ОСОБА_5 до липня 2016 р. характеризувався негативно.
Заслухавши пояснення учасників процесуальної дії, дослідивши клопотання та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_5 суд приходить до наступних висновків.
Так, ОСОБА_5 раніше неодноразово засуджений, останній раз 07 лютого 2013 року Тиврівським районним судом Вінницької області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 із застосуванням положень ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна (а.с.11).
Ухвалою Літинського районного суду від 09 березня 2016 р. засудженому ОСОБА_5 відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України, до загального строку відбування покарання зараховано 3 місяці 21 день перебування під вартою (а.с. 12).
Частиною 2 ст. 81 КК України передбачено, що умовою для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації установ виконання покарань, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. При цьому суд враховує поведінку засудженого за весь період відбування покарання.
З матеріалів провадження та особової справи ОСОБА_5 вбачається, що пільгу передбачену ст. 81 КК України, можливо застосувати до останнього по відбуттю ним 2/3 строку покарання, призначеного судом, тобто з 25.11.2016 р.(початок строку: 16.11.2012 р.; кінець строку 26.01.2019 р.) (а.с. 13).
Однак, судом враховано, що аналогічним складом суду розглядалось клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього положень ст. 82 КК України, де ухвалою від 17.10.2016 р. йому було відмовлено в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки судом було встановлено, що станом на 17.10.2016 р. за наявними в матеріалах особової справи засудженого були відсутні документальні відомості, які свідчили б про те, що ОСОБА_5 став на шлях виправлення (а.с. 17), адже судом при прийнятті рішення була врахована характеристика від 04.02.2016 р.(а.с.16) згідно якої ОСОБА_5 за весь час відбування покраання у Літинській ВК 123 з 28.03.2013 р. характеризувався негативно. Суд наголошує на тому, що станом на 17.10.2016 р. постанова про заохочення за № 47 від 12.07.2016 р. (а.с. 19) була відсутня в матеріалах особової справи засудженого.
Втім у судовому засіданні стало відомо, що лише із 12.07.2016 р. поведінка ОСОБА_5 кардинально змінилась та стала позитивною, тому суд, враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання та приймаючи до уваги, що відповідно до витягу з протоколу № 7 від 16.03.2016 р. комісія Літинської ВК №123 по розгляду матеріалів особових справ засуджених відмовила ОСОБА_5 у застосуванні до нього ст. 82 КК України, оскільки останній, станом на березень 2016 р., під час відбування покарання з 28.03.2013 р. не довів, що став на шлях виправлення (а.с. 15), приходить до переконання, що засуджений ОСОБА_5 , відбуваючи покарання у Літинській ВК №123, своєю поведінкою і ставленням до праці за весь період відбування покарання не довів свого виправлення, а відтак клопотання останнього про застосування умовно-дострокового звільнення не підлягає до задоволення.
Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 9, 537, 539 КПК України,
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно дострокове звільнення, відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом 7 днів з дня її проголошення.
Суддя:ОСОБА_1