Справа №585/1742/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/79/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Хуліганство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Суми кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 із змінами та доповненнями першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_11 , на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 липня 2015 року, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1. 21 травня 2004 року за ст.ст. 115 ч. 1, 185 ч. 1, 194 ч. 2, 70 ч.1 КК України до позбавлення волі на строк 10 років;

2. 13 жовтня 2014 року за ст. ст. 153 ч. 1, 357 ч. 1, 70 ч.1, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , яка в подальшому була змінена та доповнена:

- обвинувачений ОСОБА_12 просить дослідити всі матеріали кримінального провадження, та скасувати вирок суду щодо нього у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та виправдати його за ч.1 ст.296 КК України за відсутністю складу злочину в його діях.

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просив вирок суду щодо ОСОБА_12 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_12 призначити більш суворе покарання.

В порядку передбаченому ст.ст. 36, 393, 403 КПК України перший заступник прокурора Сумської області ОСОБА_11 , вніс зміни та доповнення до апеляційної скарги, просить вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області відносно ОСОБА_12 скасувати у зв`язку з допущеними судом невідповідністю, викладених у вироку висновків фактичним обставинам провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначено покарання у виді 3 років обмеження волі.

На підставі ст.71 КК України до нового покарання частково приєднано невідбуте покарання (4 роки 6 місяців позбавлення волі) за вироком Роменського міськрайонного суду від 13 жовтня 2014 року, з перерахуванням нового покарання за правилами ст.72 КК України з розрахунку одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі і остаточно призначено ОСОБА_12 покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Запобіжний захід було залишено тримання під вартою, строк відбування покарання визначено рахувати з 20 квітня 2015 року.

В обґрунтування вимог поданих апеляційних скарг:

- обвинувачений ОСОБА_9 стверджує про свою невинуватість в інкримінованому злочині, оскільки сварка з членами сім`ї відбувалася всередині будинку, а тому не може кваліфікуватися як хуліганство. Апелянт вказує, що суд поклав в основу обвинувального вироку покази свідка ОСОБА_13 , при цьому не взявши до уваги надані обвинуваченим письмові покази, долучені ним в ході судового розгляду, які разом з показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_8 могли мати істотне значення для висновків суду;

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 зазначав, що при призначенні обвинуваченому покарання суд недотримався вимог ст.65 КК України, оскільки належним чином не врахував всіх обставин справи;

- перший заступник прокурора Сумської області ОСОБА_11 вимоги зміненої та доповненої апеляційної скарги мотивує тим, що:

- суд першої інстанції викладаючи встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення за наявності показань обвинуваченого щодо скоєння протиправних дій через непорозуміння в сімейних відносинах та наявність тілесних ушкоджень у потерпілої, не визначився з правильністю кваліфікації його дій і за наявності до того законних підстав, не використав можливість вийти в частині кваліфікації дій за межі висунутого обвинувачення та правильно кваліфікувати їх на менш тяжкий склад кримінального правопорушення;

- після висунення прокурором у судовому засіданні нового обвинувачення за ч.1 ст.296 КК України, з урахуванням наданих показань обвинуваченим, потерпілою, свідками, за наявності до того законних підстав, судом не роз`яснено обвинуваченому та потерпілій можливість на примирення між ними та звільнення винуватої особи від кримінальної відповідальності в порядку п.1 ч.2 ст.284 КПК України;

- зазначаючи, що до показань потерпілої та її законного представника ОСОБА_8 необхідно віднестись критично, суд взагалі не виклав показання останньої;

- у вироку не виписано обставини, за яких суд вважає, що хуліганські дії обвинуваченого мають характер особливої зухвалості.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 19 квітня 2015 року, близько 12 години, обвинувачений ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння у будинку за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , після сварки зі своєю матір`ю ОСОБА_14 з умислом, спрямованим на вчинення хуліганських дій, почав грубо порушувати громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, а саме: безпричинно, використовуючи нікчемний привід, грубу фізичну силу, та проявляючи п`яну завзятість і протиставляючи їх існуючим у суспільстві нормам моралі, виявляючи явну неповагу до суспільства, ігноруючи існуючі в ньому елементарні правила поведінки, моральності, благопристойності, приблизно протягом години, нехтуючи спокоєм малолітніх дітей, які знаходились у кімнаті, гучно кричав, розкидав та псував майно у будинку, погрожував і висловлювався нецензурною лайкою.

У процесі таких дій ОСОБА_9 , його співмешканка ОСОБА_8 разом з дітьми ОСОБА_16 та ОСОБА_17 вибігла на вулицю. Намагаючись припинити хуліганські дії сина, ОСОБА_14 робила йому зауваження, на які він не реагував, при цьому ОСОБА_15 , яка також намагалася припинити хуліганські дії, стала між ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , у відповідь на що останній вдарив її рукою по спині, після чого ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вийшли з будинку.

ОСОБА_9 продовжив розкидати й ламати речі, поки не приїхав ОСОБА_13 і заспокоїв його. Однак після того як ОСОБА_13 залишив будинок, ОСОБА_12 протягом тридцяти хвилин продовжував свої хуліганські дії, розбиваючи речі в будинку.

Унаслідок хуліганських дій ОСОБА_18 ( ОСОБА_12 ), ОСОБА_15 отримала легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь головуючого судді, позицію прокурора ОСОБА_6 , які підтримала зміни та доповнення до апеляційної скарги внесені першим заступником прокурора Сумської області ОСОБА_11 і просила скасувати вирок, а матеріали провадження направити на новий розгляд, та підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого в частині його вимог щодо скасування вироку, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого та заперечили щодо вимог зміненої та доповненої апеляційної скарги першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_11 неповнолітню потерпілу ОСОБА_15 та її законного представника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_12 та частково вимоги зміненої та доповненої апеляційної скарги першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_11 , щодо скасування вироку допитавши обвинуваченого, потерпілу і її законного представника та свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 ст.91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не дотримався вказаних вимог закону при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_9 .

Так, в ході судового розгляду, суд першої інстанції прийшов до висновку, що сукупністю зібраних доказів повністю доведено вину обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, а саме вчинення грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, а саме хуліганства.

Перевіряючи кваліфікацію дій обвинуваченого в ході апеляційного розгляду даного кримінального провадження, колегія суддів, відповідно до вимог ч.2 ст.439 КПК України, виконуючи вказівки ухвали ВССУ від 10 листопада 2016 року, якою попередня ухвала апеляційного суду Сумської області про залишення вироку відносно ОСОБА_12 за ч.1 ст.296 КК України без змін, була скасована та призначено новий розгляд в апеляційній інстанції, повторно дослідивши обставини встановлені під час кримінального провадження, допитавши обвинуваченого, потерпілу, її законного представника та свідків, встановила, що висновки суду першої інстанції про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні як суду першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, пояснив, що злочину, який йому інкримінується не вчиняв. Ствердив, що будучи у стані алкогольного сп`яніння, 19.04.2015 року, близько 12 години, точного часу він не пам`ятає, повернувся додому із кладовища, де між ним та матір`ю виникла сварка, в ході якої він почав виражатись нецензурними словами, кричати. В цей час вся сім`я була в будинку. Співмешканка забрала дітей і вийшла з дому, а мати почала йому дорікати, що він п`яний, нічого не допомагає по господарству, після чого він розлютився і став бити в будинку меблі, при цьому виражався нецензурними словами. Він хотів вдарити матір, в цей момент ОСОБА_19 , яка була в коридорі, заскочила до кімнати, стала між ним та матір`ю і почала захищати бабусю. Потім прийшов ОСОБА_13 і почав його заспокоювати. Після цього він вийшов з будинку, пішов ще купив спиртного. При цьому, обвинувачений в апеляційному суді вказував, що всі події відбувалися всередині будинку, хуліганських дій він не вчиняв, та, що це була сімейна сварка, і на грунті вживання ним спиртних напоїв такі сварки виникали й раніше.

Також, суд першої інстанції як на докази винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, послався на покази потерпілої ОСОБА_15 , яка вказала, що вітчим, перебуваючи в будинку разом із її матір`ю, сестрою Віолеттою, бабусею, та, будучи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив сварку із бабусею та бив меблі, при цьому, відштовхнув її; свідків ОСОБА_14 , яка показала, що після зробленого сину зауваження, він почав лаятись, виражатись нецензурними словами, бити меблі кричати, у зв`язку з чим невістка була вимушена зателефонувати ОСОБА_13 і попросити викликати міліцію; свідка ОСОБА_13 , який зазначив, що за телефонним дзвінком ОСОБА_8 приїхав до них додому та заспокоював ОСОБА_20 , після чого викликав працівника міліції; ОСОБА_21 , який показав, що йому телефонував ОСОБА_13 та повідомив обставини події.

Також у вироку суд першої інстанції послався як на докази вини ОСОБА_9 у вчиненні хуліганства протокол огляду місця події від 19.04.2015 року та фототаблицю до нього, в якому зафіксовано зламані меблі, розбитий телевізор, мультиварку, посуд, розкидані речі в усіх кімнатах будинку по АДРЕСА_1 , висновок судово-медичної експертизи від 30.04.2015 року №174, згідно якого у ОСОБА_15 , 1998 р.н., було виявлено тілесне ушкодження, яке відноситься до легкого ступеню тяжкості.

У висновку Верховного Суду України, сформульованому в рішенні від 04 жовтня 2012 року (справа 5-17 кс 12), вказівку на застосування якого, при новому апеляційному розгляді провадження, було дано в ухвалі ВССУ від 10 листопада 2016р., наведено юридичну характеристику складу злочину хуліганство та пояснено його відмінність від злочинів, учинених на грунті особистих неприязних стосунків.

У контексті даної справи у цьому висновку зазначено, що об`єктом посягання при хуліганстві є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, усталених правил поведінки в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного.

В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються з характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між учасниками конфлікту.

Такий висновок узгоджується і з положеннями пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22 грудня 2006 року «Про судову практику у справах про хуліганство», згідно з якими суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжуються погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю.

Так, з наданих в апеляційному суді показів неповнолітньої потерпілої ОСОБА_15 вбачається, що 19.04.2015 року у першій половині дня вітчим прийшов додому із кладовища у нетверезому стані, в будинку залишились вона, мати, маленька сестра Віолетта, бабуся і вітчим. Після того, як бабуся щось сказала вітчиму він почав бити меблі, дитяче ліжко, шафу, бабуся кричала. Коли вона зайшла у хату, то побачила, що батько розмахував руками, стала між ним та бабусею, а ОСОБА_12 її відштовхнув. Потім вони з бабусею вийшли з будинку, батько залишився сам і не заспокоювався, доки не приїхав свідок ОСОБА_13 і заспокоїв батька. У зв`язку із вживанням вітчимом спиртного такі сварки у них у сім`ї відбуваються постійно. Також потерпіла підтвердила, що ОСОБА_12 її не бив, а тілесні ушкодження, що зазначені у висновку СМЕ від 30.04.2015р вона отримала впавши на фізкультурі в школі.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_14 також розповіли про обставини події та вказували, що конфлікт стався з приводу зробленого останньою зауваження сину в силу постійного вживання ним алкогольних напоїв. Наголошували на тому, що це була суто сімейна сварка, діями обвинуваченого громадського порядку порушено не було, оскільки події відбувалися всередині будинку, у відсутність сторонніх осіб.

При цьому, свідок ОСОБА_14 зазначила, що між нею та сином склалися неприязні стосунки через зловживання ним спиртними напоями та небажанням допомагати по господарству, а тому сімейні сварки у них звичайна річ.

Свідок ОСОБА_21 заступник начальника Роменського ВП, апеляційному суду пояснив, що 19.04.2015 року після 14 години йому зателефонував ОСОБА_13 і повідомив, що ОСОБА_12 в стані алкогольного сп`яніння вчиняє вдома протиправні дії побив доньку, меблі та вчинив сексуальні дії відносно її доньки.

З системного аналізу показів потерпілої ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , даних як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду, вбачається, що подіям, які відбулися 19.04.2015 року, передували неприязні стосунки, які склалися, зокрема, між ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , у зв`язку з постійним зловживанням спиртними напоями першого, та які виливалися у постійні сімейні сварки.

Той факт, що від дій ОСОБА_9 не було порушено громадського порядку, підтверджують і надані суду апеляційної інстанції пояснення свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , в тій частині, що конфлікт відбувався у відсутність сторонніх осіб всередині будинку, та, що вони викликали міліцію та оговорили ОСОБА_22 у вчиненні більш тяжкого злочину тільки щоб його покарати.

Також, на думку колегії суддів, не можна розцінювати як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю псування ОСОБА_9 майна у будинку, оскільки даний будинок є приватною власністю та в якому він постійно проживав із членами своєї родини, тобто у місці, обмеженому для сторонніх осіб та, як зазначалося вище, у їх відсутність.

Що стосується висновку СМЕ від 30.04.2015 року № 174,згідно якого у ОСОБА_15 1998 р.н. було виявлено тілесне ушкодження, яке відноситься до легкого ступеня тяжкості, і який (висновок) був покладений в основу вироку на підтвердження заподіяння ОСОБА_12 в ході хуліганських дій тілесних ушкоджень, то ці обставини були повністю спростовані показаннями самої потерпілої, яка заперечила, що ОСОБА_12 її бив, а зазначені тілесні ушкодження вона отримала впавши на фізкультурі. Також з зі змісту цього висновку, прямо не вбачається, що зазначені тілесні ушкодження (крововилив на тильній поверхні лівої кисті в основі 2 пальця та гіперемія в проекції верхнього краю лопатки) виникли лише від удару.

За таких обставин, зібраними по справі доказами не встановлено, що ОСОБА_9 допустив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, не дослідив характер дій особи, яка їх вчиняє, а також стосунків, які склалися між учасниками конфлікту, та дійшов до передчасного висновку про наявність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, визнав обвинуваченого винним у вчиненні зазначеного злочину та призначив покарання, чим допустив невідповідність своїх висновків, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Оскільки на зазначені порушення кримінального процесуального закону, вказував і прокурор в своїх змінах до апеляційної скарги, як на підставу для скасування вироку, тому апеляційна скарга прокурора в цій частині є слушною.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність у ОСОБА_9 умислу на вчинення хуліганства, а в його діях грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, тобто в його діях не вбачається ознак злочину, передбачених ч.1 ст.296 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, ст. 417 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Оскільки в ході апеляційного перегляду вироку суду відносно обвинуваченого ОСОБА_9 встановлена відсутність в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.296 КК України, тому вирок відносно нього підлягає скасуванню, а кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Що стосується інших доводів зміненої апеляційної скарги прокурора, то колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з такого:

Так, доводи апеляційної скарги прокурора в частині того, що суд першої інстанції не визначився з правильністю кваліфікації дій обвинуваченого і за наявності для того законних підстав, не використав можливості вийти в частині кваліфікації дій за межі висунутого обвинувачення та кваліфікувати їх на менш тяжкий склад кримінального правопорушення, колегія суддів вважає некоректними, та безпідставними, оскільки відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд розглядає кримінальне провадження лише в межах висунутого прокурором обвинувачення і має право змінити правову кваліфікацію, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. В даному ж випадку, обвинувачений в своїх діях ніякого злочину не вбачав, а зазначав про лише про сімейну сварку, та заперечував спричинення будь-яких тілесних ушкоджень своїй падчериці неповнолітній ОСОБА_23 , тому, за таких обставин, зміна правової кваліфікації ніяким чином не покращить становище особи, яка повністю заперечує вчинення будь яких незаконних дій, відповідальність за вчинення яких передбачена КК України.

Колегія суддів також не погоджується і з доводами прокурора в його апеляційній скарзі щодо не роз`яснення судом, після висунення прокурором нового обвинувачення за ч.1 ст.296 КК України, обвинуваченому та потерпілій можливості примиритися, оскільки вони суперечать вимогам ч.8 ст.284 КПК України, бо як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні хуліганства не визнавав, а неповнолітня потерпіла та її законний представник, також заперечуючи хуліганські дії, які є кримінальним правопорушенням, вказували на сімейну сварку, за таких обставин, примирення за вчиненні дій, які заперечуються як обвинуваченим, так і потерпілою, є сумнівним.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про скасування вироку та закриття кримінального провадження відносно особи, доводи прокурора щодо не викладення у вироку показів обвинуваченої та не зазначення обставин, за яких суд вважав ,що хуліганські дії ОСОБА_12 мають характер особливої зухвалості, не заслуговують на увагу.

Таким чином, у зв`язку із закриттям апеляційним судом кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.284 КПК України, апеляційна скарга першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_11 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 підлягає задоволенню.

Оскільки кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 по обвинуваченню за ч.1 т.296 КК України підлягає закриттю, тому застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід- тримання під вартою підлягає скасуванню, а обвинувачений звільненню з під варти.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 411, 417, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Сумської області ОСОБА_11 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити в повному обсязі.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 липня 2015 року, відносно ОСОБА_9 , скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 по обвинуваченню його у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 296 КК України закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_9 звільнити з під варти негайно в залі суду.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.