Справа № 466/9395/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, тимчасово не працюючого, з середньою освітою, раніше судимого, розлученого, на утриманні має малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

установив:

Обвинувачений ОСОБА_6 , 09.09.2015 року, приблизно о 13 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Т4» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по проїзній частині дороги вул. Шевченка у напрямку до центральної частини м. Львова, (навпроти буд.№115 вул. Шевченка), порушив чинні вимоги ПДР України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №136 від 06.03.2013 року, а саме: Р.І.п.1.5, п.1.10 (в частині значення термінів "небезпека для руху"), Р.2 п.2.3 п.п. "б" і "д", Р.8 п.8.7.3 п.п."е", Р.12 п.12.3 ПДР України, що проявилось у тому, що він був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, наближаючись до багатоквартирного будинку №115 вул. Шевченка, де в цей час проїзну частину дороги вищевказаної вулиці, зліва на право відносно напрямку руху переходив пішохід ОСОБА_7 , не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, для якого могла бути створена небезпека, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода - наїзд на пішохода, в результаті якого пішохід ОСОБА_7 , від отриманих травм помер у медичному закладі.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_6 вимог правил дорожнього руху України пішохід ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи №122/2015 від 21.12.2015 року отримав наступні тілесні ушкодження: забою головного мозку важкого ступеня, субарахноїдальних крововиливів, гострої субдуральної гематоми зліва, яка на фоні переломів ребер ускладнилась гнійним запаленням легенів, набряком легенів, вторинною ішемією лівої півкулі мозку, набряком-набуханням головного мозку, які призвели до смерті останнього, які утворились від контакту з тупими предметами, могли утворитися 09.09.2015р. в момент дорожньо-транспортної пригоди - наїзді автомобіля (автофургона) з первинним ударом виступаючими частинами об передню поверхню грудної клітки зліва від грудини, удару лобною ділянкою справа до частин кузова автомобіля.

Таким чином, ОСОБА_6 порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що він дійсно 09.09.2015 року, приблизно о 13 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Т4» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по проїзній частині дороги вул. Шевченка у напрямку до центральної частини м. Львова, (навпроти буд.№115 вул. Шевченка), порушив чинні вимоги ПДР України, що проявилось у тому, що він був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, створив загрозу безпеці дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, наближаючись до багатоквартирного будинку №115 вул. Шевченка, де в цей час проїзну частину дороги вищевказаної вулиці, зліва на право відносно напрямку руху переходив пішохід ОСОБА_7 , не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, для якого могла бути створена небезпека, внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода - наїзд на пішохода, в результаті якого пішохід ОСОБА_7 , від отриманих травм помер у медичному закладі. У вчиненому щиро розкаюється та просить суворо не карати.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого. Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження №0000666.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ст. 286 ч.2 КК України, тобто у порушенні правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, його наслідки, особу винуватого, який раніше судимий, позитивно характеризується, щире каяття, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, обставин, яка обтяжує покарання судом не встановлено, вважає, що покарання слід обрати в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та з покладенням на нього передбачених ст.76 КК України обов`язків.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити.

Вирішуючи питання щодо відшкодування потерпілій ОСОБА_4 моральної шкоди в розмірі 35000 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 85112 грн. суд виходить з наступного.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином, суд вважає, що потерпіла ОСОБА_4 має право на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, оскільки судом встановлено, що їй в результаті протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 було заподіяно моральну та матеріальну шкоду.

Між тим, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як слідує з роз`яснюючих положень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (з наступними змінами), вчасності, враховується стан здоров`я потерпілого, характер та тривалість страждань, наслідки тілесних ушкоджень, суттєвість вимушених змін у його життєвих та виробничих відносинах та інше. При цьому необхідно виходити з основ розумності, зваженості та справедливості.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує душевні страждання, які отримала ОСОБА_4 внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , що негативно вплинуло на стан здоров`я потерпілої та її загальне самопочуття, потребувало додаткових зусиль для організації особистого життя та життя у суспільстві.

З урахуванням викладеного, суд вважає розумним та справедливим стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 35 000 грн.

Щодо вимоги потерпілої про відшкодування матеріальної шкоди, то така на думку суду також підлягає задоволенню. З урахуванням викладеного, суд вважає розумним та справедливим стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_4 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 85112 грн., які використані потерпілою на лікування на поховання ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З обвинуваченого ОСОБА_6 слід стягнути в користь держави 1152 грн. витрат за проведення судової автотехнічної експертизи, 920,70 грн. витрат за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи та 1981,80грн. витрат за проведення комісійної судової автотехнічної експертизи.

Речові докази по справі автомобіль марки «Фольксваген Т4» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_6 повернути ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,-

з а с у д и в:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням та призначити йому іспитовий строк терміном на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу Шевченківського районного сектору Львівського міського відділу з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, повідомляти Шевченківський районний сектор Львівського міського відділу з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про заміну місця проживання, періодично з`являтися в Шевченківський районний сектор Львівського міського відділу з питань пробації Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції для реєстрації.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 85112 грн. та моральну шкоду у розмірі 35000 грн.

Стягнути з засудженого ОСОБА_6 в користь держави 1152 грн. витрат за проведення судової автотехнічної експертизи, 920,70 грн. витрат за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи та 1981,80грн. витрат за проведення комісійної судової автотехнічної експертизи.

Речові докази по справі автомобіль марки «Фольксваген Т4» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_6 повернути ОСОБА_6 .

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_1