ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 7 грудня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6 ,
при секретарі ОСОБА_7 ,
Вироком Подільського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року засуджено:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Києва, українця, громадянина України, непрацюючого, раніше не судимого,
- за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі статей 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 3 роки та покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч. ч. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця м. Києва, українця, громадянина України, непрацюючого, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,
- за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі статей 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 3 роки та покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч. ч. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.
Вироком Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2016 року вирок місцевого суду скасовано та постановлено новий, яким ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 та ОСОБА_8 зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 30.10.2015 року по 15.05.2016 року. В решті вирок залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_5 і ОСОБА_8 визнані винними та засуджені за те, що вони, спільно з особою, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження та іншою невстановленою особою вступили у попередню змову на вчиненого грабежу поєднаного з насильством, що є небезпечним для життя з проникненням до житла.
Відповідно до цієї змови, ОСОБА_8 повинен був через мережу Інтернет познайомитись з чоловіком нетрадиційної орієнтації та домовитись про зустріч за місцем проживання останнього. Після чого, ОСОБА_8 мав посприяти, щоб до квартири проникли ОСОБА_5 з особою, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження та іншою невстановленою особою. Після чого, невставлені особи мали долати опір потерпілого, а ОСОБА_5 і ОСОБА_8 шукати цінні речі у квартирі.
Реалізуючи свій план, ОСОБА_8 у другій половині вересня 2015 року на сайті знайомств познайомився з ОСОБА_9 та, у ході спілкування через мережу Інтернет домовився про зустріч за місцем проживання останнього у кв. АДРЕСА_1 .
22 вересня 2016 року ОСОБА_8 на таксі прибув до місця проживання потерпілого, де він та ОСОБА_9 розпили спиртні напої, а о 2 год. 30 хв., прибув ОСОБА_5 з особою, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження та іншою невстановленою особою, проникли через вікно до під`їзду, оскільки він закривався магнітним замком та повідомили ОСОБА_8 , що вони на місці. ОСОБА_8 попросив господаря відчинити квартиру, повідомивши, що хоче їхати додому, а коли останній зробив це до квартири проникли ОСОБА_5 з особою, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження та іншою невстановленою особою з обличчями, закритими балаклавами. Далі, обвинувачені, завдавши ударів потерпілому, заламали йому руки та запхали до рота кляп, щоб не звав на допомогу, почали шукати цінні речі. Після пошуків, обвинувачені почали з`ясовувати у потерпілого де він зберігає гроші, застосовуючи до нього фізичне насильство: завдавати численних ударів у голову та спину. Потерпілий ОСОБА_9 повідомив, що має близько 3 500 грн та 200 доларів США. Забравши ці гроші, обвинувачені продовжили фізично впливати на потерпілого, внаслідок чого він повідомив, що має ще 4 000 грн на роботі. Далі, ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та інші невстановлені особи почали погрожувати потерпілому фізичною розправою, а також примусили його на камеру телефону розказати, що він є педофілом та вчинив статевий зв`язок з неповнолітнім. Потім повідомили ОСОБА_9 про необхідність перерахувати їм 4 000 грн на картку Приват Банку, яку перед цим знайшли у квартирі.
Внаслідок вчинених злочинних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_8 та інші невстановлені особи заволоділи майном та грошима потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 9 800 грн та майном ОСОБА_10 на загальну суму 2 226 грн 73 коп.
Крім того, у невстановленому місці , невстановлений час, ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження та інша і невстановлена особа повторно вступили у попередню змову на вчинення грабежу, поєднаного із насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я, та проникненням до житла.
Відповідно до домовленостей ОСОБА_8 через мережу Інтернет повинен був познайомитися з чоловіком нетрадиційної орієнтації та домовитися з ним про зустріч за місцем проживання останнього. В подальшому ОСОБА_8 повинен був прибути за місцем проживання чоловіка з нетрадиційною орієнтацією, а через деякий час, оцінивши обстановку, посприяти, щоб до квартири, де проживає останній потрапили ОСОБА_5 та інші. Після цього, згідно попередніх домовленостей, повинні були подолати можливий опір потерпілого, а ОСОБА_8 та ОСОБА_11 слідкувати за обстановкою та шукати у квартирі цінні речі.
Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_8 познайомився з ОСОБА_12 і в ході спілкування через мережу Інтернет домовився про зустріч, яка відбулася 26.09.2015 приблизно о 00 год. в караоке-клуб « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на АДРЕСА_2 , де вони разом вживали алкогольні напої.
В подальшому ОСОБА_8 разом з ОСОБА_12 приїхали на таксі до буд. АДРЕСА_3 , де проживав ОСОБА_12 . Зайшовши до квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_12 зачинив вхідні двері квартири та вони стали розпивати спиртні напої.
При цьому, ОСОБА_8 за допомогою мобільного телефону періодично здійснював переписку з ОСОБА_11 повідомивши адресу, за якою він перебував. ОСОБА_11 в цей час разом з іншими особами прибули за місцем проживання ОСОБА_12 , зайшли до під`їзду та направилися до вхідних дверей квартири, в якій перебували ОСОБА_8 з ОСОБА_12 . Вживаючи спиртні напої, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_12 , що йому стало погано і він хоче їхати додому. Після цього зробив телефонний і дзвінок, стверджуючи, що викликає таксі та продовжив по мобільному телефону переписку з ОСОБА_11 , знаючи, що він разом іншими невстановленими особами перебувають на сходовій площадці біля квартири.
Після цього ОСОБА_8 попросив ОСОБА_12 , щоб той відчинив йому двері, щоб вийти з квартири. Погодившись на прохання ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_12 приблизно о 02 год. 30 хвл., відчинив вхідні двері до квартири, після чого до квартири проникли ОСОБА_11 з іншими особами, обличчя яких було закрите балаклавами. Зайшовши до квартири, потерпілого притиснули до стіни з метою подолання опору, після чого заштовхали до кімнати, де кинули на підлогу та зв`язали ремінцем руки. В цей час ОСОБА_11 слідкував за обстановкою та разом із ОСОБА_8 шукали у шафі, яка знаходилася у кімнаті, цінні речі.
В подальшому, особа щодо якої матеріали виділені в окреме провадження та інша невстановлена особа, завдаючи ногами ОСОБА_12 удари в область тулуба, обличчя та голови, точну кількість яких встановити не видалося можливим, почали з`ясовувати у нього, де знаходяться гроші. Після цього, вийшовши за межі договору, не ставлячи до відома ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , які шукали у квартирі цінні речі та не спостерігали за їх діями, почали застосовувати насильство, яке є небезпечним для життя потерпілого в момент заподіяння, а саме душити, завдавати удари, точну кількість яких встановити не видалося можливим, у тулуб, потилицю та голову ОСОБА_12 , в результаті чого той двічі на незначні проміжки часу втрачав свідомість та приводився до тями поплескуванням по щоках. Після цього вони заставляли говорити ОСОБА_12 , що він неправильної сексуальної орієнтації та має статеві відносини з неповнолітніми, що знімалося на відео одним із присутніх співучасників.
В подальшому ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та інші невстановлені особи залишили місце вчинення злочину, повторно, відкрито, викравши належне ОСОБА_12 майно, на загальну суму 26 517 грн 17 коп.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить змінити вирок Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2016 року, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про його особу внаслідок надмірної суворості. Вважає, що характеристика його особи, щире каяття та визнання вини дають змогу застосувати до нього положення ст. 75 КК України та звільнити від призначеного покарання з випробовуванням та іспитовим строком.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду без зміни, пояснення засудженого та його захисника, які підтримала скаргу, перевіривши матеріали провадження і обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом.
Дії засудженого ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 186 КК України кваліфіковані правильно, що також не оспорюється у касаційній скарзі.
Що стосується доводів скарги засудженого про необхідність пом`якшення покарання та застосування до нього положень ст. 75 КК, то колегія суддів виходить з наступного.
Так, згідно з ч. 2 ст. 65 КК та роз`ясненнями, наведеними в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 75 КК, необхідною умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

Приймаючи рішення про скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_11 покарання, апеляційний суд навів у своєму вироку ґрунтовні мотиви прийнятого рішення. Враховуючи ступінь тяжкості та наслідки скоєного ОСОБА_11 діяння, підстав для ухвалення рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, відповідно до положень ст. 75 КК, колегія суддів не вбачає.

Отже, твердження касаційної скарги засудженого щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого ОСОБА_11 внаслідок суворості, та необхідності звільнення його від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, є необґрунтованими, а виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів неможливо досягти без ізоляції його від суспільства.

Інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і винести законні та обґрунтовані рішення по справі не встановлено.
З урахуванням наведеного, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429, статтями 376, 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів
ухвалила:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3