Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/1125/17
н/п 1-кп/490/481/2017
ВИРОК
Іменем України
10 квітня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого та його захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0000546, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Веселинове Миколаївської області, є громадянином України, раніше не судимим, неодруженим, має повну загальну середню освіту, проходить військову службу за контрактом у військовому званні солдат в розпорядженні командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
25 липня 2016 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_5 , проходячи військову службу за контрактом у військовому званні солдат на посаді навідника 3-го десантно-штурмового взводу 3-ї десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , не маючи поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, з метою ухилення від військової служби назавжди, самовільно залишив вказану військову частину та до 06 березня 2017 року продовжував ухилятися від військової служби.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, винним себе визнав повністю та повідомив, що дійсно він, проходячи військову службу за контрактом у військовому званні солдат навідника 3-го десантно-штурмового взводу 3-ї десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , у липні 2016 року через те, що розчарувався у військовій службі, зокрема у тому, що командири до нього ставилися придирливо і завжди на відміну від інших військовослужбовців доручали йому виконувати важку роботу з розвантаження та переносу матеріальних цінностей військової частини, яку йому було важко виконувати через стан його здоров`я, самовільно залишив військову частину з метою назавжди ухилитися від військової служби, оскільки не бажав її продовжувати та не мав наміру повертатися на службу. Іще до потрапляння до військової частини НОМЕР_1 внаслідок великих фізичних навантажень під час навчань в навчальному центрі в нього почала боліти права нога, з приводу чого він звертався до санчасті. Через фізичні навантаження, викликані переносом матеріальних цінностей у військовій частині НОМЕР_1 , нога почала боліти іще більше, і 04 липня 2016 року він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де проходив стаціонарне лікування. Після виписки з лікарні він вирішив не повертатися на військову службу. Під час розгляду кримінального провадження судом він усвідомив неправомірність свого вчинку та його наслідки і добровільно повернувся до військової частини та приступив до виконання своїх службових обов`язків. У вчиненому щиро кається та бажає проходити військову службу.

Крім власних показань обвинуваченого ОСОБА_5 його винуватість у вчиненні зазначеного вище злочину об`єктивно підтверджується дослідженими судом та наведеними нижче доказами.

Як слідує з копії контракту від 16.03.2016, 16 березня 2016 року ОСОБА_5 уклав контракт про проходження військової служби строком дії на термін особливого періоду (але не менше одного місяця) або до оголошення рішення про демобілізацію.

Допитані у ході судового розгляду свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтвердили, що на післяобідньому шикуванні 25 липня 2016 року о 14 год. 00 хв. було виявлено відсутність обвинуваченого.

З власноруч написаної 06 лютого 2017 року заяви ОСОБА_5 слідує, що 25 липня 2016 року він самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та повертатися туди відмовляється у зв`язку з тим, що у подальшому не бажає проходити військову службу в лавах збройних сил України.

З наданого стороною захисту акту № 28 від 19.01.2017 судово-медичного дослідження документів слідує, що 04 липня 2016 року об 11 год. 20 хв. ОСОБА_5 звернувся до Веселинівської ЦРЛ, де проходив стаціонарне лікування до 13 липня 2016 року з діагнозом: артрозо-артрит в таранно-пятковому сполученні правої стопи, який міг виникнути внаслідок травми, а також захворювання. Виписаний 13 липня 2016 року з рекомендацією вибути у госпіталь.

Згідно довідки військово-лікарської комісії за наслідками проведення 27 січня 2017 року медичного огляду ВЛК в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_5 станом на 27 січня 2017 року здоровий та придатний до військової служби.

Дослідивши наведені вище докази та оцінивши їх у сукупності суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині. Наявне в ОСОБА_5 станом на 04 липня 2016 року та на 13 липня 2016 року захворювання на артрозо-артрит в таранно-пятковому сполученні правої стопи не надавало йому права всупереч встановленого законом порядку відмовлятися від проходження військової служби, оскільки згідно наведеного вище висновку ВЛК він є придатним до такої служби.

Дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 408 КК України як дезертирство, тобто самовільне залишення військовослужбовцем військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до ст. 65 КК України враховує, що він вчинив умисний тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він має постійне місце проживання, є раніше не судимим та вперше притягається до кримінальної відповідальності, за місцем служби характеризуються негативно, за місцем проживання - позитивно, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та як обставину, що його пом`якшує щире та дієве каяття обвинуваченого.

Крім цього, суд вважає можливим відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України врахувати як обставину, що пом`якшує покарання те, що вчинення ОСОБА_5 злочину було зумовлено наявністю в нього зазначеного вище захворювання.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне за вчинений злочин призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, яке вважає таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину.

Разом з цим, враховуючи те, що ОСОБА_5 є раніше не судимим і вперше притягається до кримінальної відповідальності, має певне місце проживання, щиро покаявся у вчиненому злочині і повернувся до військової служби та бажає її проходити, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, а тому й можливим, на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням строком на два роки, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374 КПК України, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом двох років від дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконуватиме покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: