Ухвала
іменем україни

10 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі за участю прокурора ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002440, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз: вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 січня 2008 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого крім житла, звільненого по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст. ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на засудженого певних обов`язків.

Вироком Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року вирокрайонного суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасовано. Постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

В решті вирок районного суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить змінити вирок апеляційної інстанцій в частині призначеного покарання, вважаючи його занадто суворим, вказує про те, що після вчинення злочину в жовтні 2014 року інших злочинів не вчиняв, і тому вважає, що у суду є достатньо підстав для зменшення йому міри призначеного покарання та застосування ст. 75 КК України.

Як убачається з вироку суду ОСОБА_7 засуджено за те, що він, 29 листопада 2013 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, перебуваючи неподалік зупинки громадського транспорту в селі Чубинське, Бориспільського району, Київської області, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, підбіг до громадянки ОСОБА_9 схопив її руками за шию та волосся, повалив на землю та почав зривати з плеча жіночу сумку вартістю 300 гривень, в якій знаходився гаманець вартістю 200 гривень з грошовими коштами в розмірі 200 гривень. Однак, довести свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_7 не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий випадковими перехожими.

Заслухавши доповідь суді, думку прокурора ОСОБА_5 , який не підтримав касаційну скаргу засудженого та просив залишити її без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок апеляційного суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України у касаційній скарзі не оскаржується.

Як убачається з вироку апеляційного суду, кримінальна справа розглядалась за апеляцією прокурора, в якій порушувалось питання про скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції кримінального закону, а саме, ст. 75 КК України та невідповідністю призначеного судом першої інстанції покарання засудженому внаслідок м`якості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій в разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Задовольняючи апеляцію прокурора апеляційний суд правильно зазначив про необхідність призначення ОСОБА_10 покарання, яке він має відбувати реально, необхідного й достатнього для його виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо призначення ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, колегія суддів апеляційного суду виходила з того, що відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд обґрунтовано визначив ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_11 кримінального правопорушення, соціальну небезпеку вчиненого винним, дані про його особу, обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також те, що засуджений раніше судимий за вчинення аналогічного злочину, вчинив новий злочин через нетривалий проміжок часу після відбуття покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком, однак на шлях виправлення не став, а продовжив вчиняти злочини проти власності, переховувався під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Обираючи покарання ОСОБА_10 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини справи, дані про особу засудженого, обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, та призначив покарання в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, а тому підстав для пом`якшення ОСОБА_7 покарання, колегія суддів не вбачає.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни судового рішення щодо ОСОБА_7 , колегією суддів не встановлено, а тому підстав для зміни або скасування судових рішень, колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3