Справа №1-03-156/08 26.01.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-16/10 Головуючий суду 1 інстанції:
Категорія: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 115, ОСОБА_1
ч. 2 ст. 342 КК України Доповідач: Войтовський С.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

апеляційного суду Миколаївської області

у складі: головуючого Царюка В.В.

суддів Гребенюк В.І., Войтовського С.А.

за участю прокурора Максимишина О.Л.

засудженого ОСОБА_2

26 січня 2010 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29.10.2009 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, українець, раніше не судимий,

- засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до 7 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 342 КК України до 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено до відбування 7 років позбавлення волі.

Згідно вироку, ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні злочинів при наступних обставинах.

ОСОБА_2, мешкаючи у свого знайомого ОСОБА_3 в с. Трихати по вул. Жовтня,124 Миколаївського району Миколаївської області, допомагав йому по господарству.

24.06.2009 року, о 20 годині, після вживання 3 літрів браги і 250 гр. самогону у ОСОБА_2 виник умисел на вбивство ОСОБА_3 З цією метою ОСОБА_2 пішов на територію господарського подвіря, за місцем проживання ОСОБА_4, де взяв сокиру і ніж та направився до літнього душу, в якому знаходився в цей час потерпілий. Дочекавшись ОСОБА_4, який вийшов з душу, ОСОБА_2 наніс потерпілому удар по голові сокирою та вдарив ножем в область черева, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження у вигляді поранення передньої черевної стінки вище пупка з рановим каналом, проникаючим у черевну порожнину з пораненням тонкого кішковика та брижейки з внутрішньочеревною кровотечею.

В цей час, почувши у дворі шум, вийшла дружина потерпілого ОСОБА_5, яка почала кричати, що викличе працівників міліції. Тоді ОСОБА_6, залишивши потерпілого, спрямував до його дружини, яка злякавшись забігла до будинку. Після цього ОСОБА_2, вважаючи, що свій злочинний намір довів до кінця, поклав на стіл сокиру і ніж та зник з місця вчинення злочину.

Для виявлення ОСОБА_2 24.09.2009 року вночі на місце вчинення злочину прибули працівники міліції, які знайшли його вранці 25.06.2009 року. Оскільки ОСОБА_6 тримав в руках ніж та прямував на працівника міліції оперуповноваженого ОСОБА_7, працівники міліції запропонували ОСОБА_2 кинути ножа, на що останній не реагував. Тоді працівник міліції ОСОБА_7 зробив 2 попереджувальні постріли у повітря, а коли ОСОБА_6 не зреагував, працівник міліції вистрілив на враження, завдавши засудженому поранення ноги.

В апеляції засуджений ОСОБА_2, не оскаржуючи доведеність вини та кваліфікацію дій за ч. 2 ст. 342 КК України, посилається на те, що не мав умислу на вбивство потерпілого. Стверджує, що удари сокирою і ножем наніс потерпілому не умисно, а під час сварки, коли останній підійшов до нього і махав руками, що він сприйняв за агресію. Також посилається на те, що йому під час досудового слідства та в суді не був наданий захисник. Вказує, що він в скоєному розкаявся, потерпілий до нього претензій не має і просить перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання більш мяке, ніж передбачено санкцією даної статті закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_2, який підтримав подану апеляцію, думку прокурора Максимишина О.Л., який вважав вирок законним і обґрунтованим та просив залишити його без зміни, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_2 у скоєні злочинів, за які він засуджений, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами, які досліджені і перевірені в судовому засіданні та викладені у вироку.

Доводи засудженого ОСОБА_2 про відсутність у нього умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_4 являються необґрунтованими та спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_3, даними протоколів відтворення обстановки і обставин події від 08.08.2009 року з його участю та висновками судових експертиз.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_3 слідує, що вдень 24.06.2009 року він з дружиною поїхав на день народження до своєї матері. Вдома залишався ОСОБА_6, який працював у нього. Коли вони повернулись, то ОСОБА_6 вже був в стані алкогольного сп`яніння. Він пригостив його горілкою та пішов в душ. Коли через деякий час він вийшов з душу, то побачив дуже п`яного ОСОБА_2, який стояв біля душу і тримав у руці сокиру. На його запитання, чому він стоїть з сокирою в руках, ОСОБА_6 наніс нею йому удар по голові. При цьому він підставив руку і удар прийшовся не по середині голови, в ліву скроневу область. Від удару він впав на паркан і почув крик своєї дружини. Як ОСОБА_6 наніс йому удар ножем в живіт він не пам`ятає і відчув це в машині, так як болів живіт і з голови йшла кров.

Показання потерпілого ОСОБА_3 підтверджуються даними протоколу відтворення обстановки і обставин події від 08.08.2009 року з його участю, в ході якого потерпілий на місці розповів та показав, як ОСОБА_6 наніс йому удар сокирою по голові, а потім він також виявив ножове поранення живота. Вказував, що претензій до ОСОБА_6 не має.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №2262 від 21.08.2009 року, потерпілому ОСОБА_3 було спричинено поранення лобно-скроневої області зліва з переломом зовнішньої пластини скроневої кістки, забій головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також поранення передньої черевної стінки вище пупка з рановим каналом, проникаючим у черевну порожнину з пораненням тонкого кішковика та брижейки з внутрішньочеревною кровотечею, яке за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Як вбачається з висновків судово-цитологічної експертизи №175/Ц від 17.08.2009 року, сліди крові на сокирі, яка була вилучена з місця події, можуть походити від потерпілого ОСОБА_3

Посилання засудженого ОСОБА_6 при розгляді справи в апеляційній інстанції на те, що під час сварки з потерпілим він, розвертаючись, випадково вдарив його по голові сокирою, яку ніс на плечі, а потім під час падіння неумисно наніс удар в живіт ножем, який тримав в другій руці, як і його твердження в апеляції про нанесення ударів із-за агресивності потерпілого, являються надуманими.

Як вбачається з показань засудженого ОСОБА_6, даних в ході досудового слідства в якості підозрюваного, обвинуваченого та в судовому засіданні, він взагалі не пам`ятав подій, які відбувались 24.06.2009 року між ним і потерпілим ОСОБА_4 після вживання ним великої кількості спиртних напоїв.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №475 від 28.07.2009 року, ОСОБА_2 психічними захворюваннями не страждав і не страждає. Під час вчинення злочину міг давати звіт своїм діям та керувати ними. Він також не знаходився в стані фізіологічного афекту, як психологічної підстави сильного душевного хвилювання, яке суттєво вплинуло б на його свідомість та поведінку. Експертами зазначено, що злочин ОСОБА_8 вчинений в стані простого алкогольного сп`яніння.

Знаряддя, яке використовувалось ОСОБА_8 і характер дій засудженого, а саме те, що він наносив удари ОСОБА_4 в життєво важливі органи сокирою в голову та відразу після цього ножем в живіт свідчать про те, що умисел його був направлений на позбавлення життя потерпілого.

Таким чином, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд обґрунтовано прийшов до висновку про винність ОСОБА_2 у вчиненні замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_3, який він не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Дії ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Доведеність вини та кваліфікація дій за ч. 2 ст. 342 КК України, як опір працівникам правоохоронних органів під час виконання ними службових обовязків, апелянтом не оспорюється.

Посилання засудженого на порушення права на захист є необґрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи, при затриманні ОСОБА_6 вказав, що послуг захисника не потребує. В подальшому він відмовився від захисника і постановою слідчого від 06.2009 року така відмова була прийнята. Як на досудовому слідстві, так і в суді ОСОБА_6 не заявляв клопотання про надання йому захисника, а відповідно до вимог ст.45 КПК України участь захисника по даній справі не є обовязковою.

Що стосується покарання, то воно призначено засудженому ОСОБА_2 у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, один з який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, даних про його особу та обставин, на які посилається апелянт, в тому числі, його позитивної характеристики, щирого каяття та першої судимості.

З урахуванням всіх обставин справи та особи засудженого, суд призначив йому за сукупністю злочинів мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.115 КК України.

Підстав для зміни вироку і пом`якшення покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2009 року відносно ОСОБА_2 без зміни.

Головуючий

Судді