Справа № 306/975/16-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

31.05.2017 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів :
ОСОБА_1 /головуючої /
ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 ,
Цим вироком:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, непрацюючого, раніше судимого за вироком Свалявського районного суду, Закарпатської області від 06.10.2014 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до чотирьох років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки,
визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та виправдано за відсутністю в його діянні складу вказаного кримінального правопорушення.
Згідно вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 02 грудня 2014 року, біля 12.00 год. знаходячись на території ЗОШ І-ІІ ступенів с. Пасіка, діючи умисно, безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, з особливою зухвалістю наніс потерпілій ОСОБА_6 декілька ударів кулаком по голові, спричинивши останній легкі тілесні ушкодження, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я.
Вирок суду мотивований тим, що стороною обвинувачення не доведено наявність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України. Одночасно у вироку суд констатував, що згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра з діанозом: олігофренія у стадії дебільності, однак слідчим у порушення п. 3 ч. ч. 2 ст. 52 КПК України не було забезпечено обвинуваченому участі захисника у даному кримінальному провадженні, чим порушено його право на захист та справедливий суд та не залучено експерта для проведення психіатричної експертизи. З наведених підстав суд визнав недопустимим доказом, проведений за участі ОСОБА_7 слідчий експеримент. Інші докази суд визнав припущеннями та витлумачив їх на підставі ст. 62 Конституції України в користь ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України , за якою призначити покарання у виді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 71, 72 КК України до призначеного покарання частково при єднати невідбуту частину покарання за вироком Свалявського районного суду від 06.10.2014 та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки один місяць. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що доведеність вини ОСОБА_7 повністю підтверджується наявними доказам, яким суд не дав належної оцінки. Прость врахувати, що висновки суду про порушення права на захист ОСОБА_7 є надуманими, оскільки в матеріалах провадження наявна його заява, що він не бажає мати захисника та свої інтреси хоче захищати сам. Прокурор вважає, що визнаючи недопустимим доказом проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 , суд порушив вимоги ст. 89,ст.. 240 КПК України. Окрім того, вказує, що зміст вироку не відповідає вимогам ч. 3, 4 ст. 374 КПК України , оскільки у ньому не зазначено з яких мотивів суд дійшов висновку про виправдання обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора в підтримання апеляційної скарги, потерпілу ОСОБА_10 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та вважає, що ОСОБА_7 слід визнати винним, хоча і немає до нього претензій, захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 проти доводів апеляційної скарги, прохання про залишення вироку без зміни, провівши судове слідство у справі, перевіривши та дослідивши докази, що містяться у кримінальному провадженні, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Суд першої інстанції, відхиляючи докази обвинувачення вказав на їх недопустимість з тих підстав, що ОСОБА_7 є особою обмежено осудною, а відповідно до вимог закону усі слідчі дії повинні були проводитись за участю захисника. Разом з тим, не вказав, чому відхиляє показання потерпілої та очевидців події, висновок судово-медичного експерта про наявність тілесних ушкоджень у потерпілої.
Апеляційний суд вважає правильним судження суду про те, що такі докази як слідчий експеримент з участю підозрюваного ОСОБА_7 визнаний недопустимим, оскільки проведений без участі захисника, однак не може погодитись з його висновком про необхідність виправдання ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України з наступних підстав.
Як встановлено апеляційний судом, потерпіла ОСОБА_6 з обвинуваченим ОСОБА_7 безпосередньо незнайомі, є односельцями, візуально один одного знають. Потерпіла ствердила апеляційному суду, що ОСОБА_7 безпричинно її ображав у присутності громадян на вулиці біля школи, а також в приміщенні школи, одночасно наносячи їй тілесні ушкодження, очевидцями чого були вчителі та учні. Від своїх показань та від поданої заяви в органи поліції не відмовляється.
Свідок ОСОБА_11 , вчитель школи, ствердила апеляційному суду, що була у класі та чула у коридорі школи крики, коли вийшла, побачила як голосно висловлювався ОСОБА_12 образливими словами, двічі вдарив ОСОБА_6 .
Свідок ОСОБА_13 також підтвердила, що чула шум, а коли вийшла з класу побачила ОСОБА_7 , та біля опалювальної батареї потерпілу, яка спершу сиділа, а потім вже лежала, ОСОБА_7 її копав ногами. На її зауваження « ОСОБА_14 вийди, не роби біди, у нас діти», він звісно послухав та вийшов з приміщення школи. Вона ведучи дітей до іншого приміщення, змушена була йти таким чином, щоб вони цього не побачили, однак, вони все чули. Ствердила, що він був випивший.
Згідно висновку СМЕ № 303 від 04.12.2014 у потерпілої виявлено легкі тілесні ушкодження, а саме у виді синця лівого вуха, яке не потягнуло за собою короткочасний розлад здоров`я чи незначну втрату працездатності та вкладається у час події - 02.12.2014 ( а.с. 62-63).
Отже, показаннями самої потерпілої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , висновком судово-медичної експертизи про наявність тілесних ушкоджень у потерпілої, доводиться вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України - вчинення хуліганських дій, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю .
Показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він назвав потерпілу « ОСОБА_15 », через що вона йому грубо відповіла, що стало наслідком таких його дій, апеляційний суд бере до уваги, однак, така його поведінка відносно потерпілої особи не виправдовує його подальших дій, які з дрібного хуліганства переросли у злісне хуліганство та свідчить про використання нікчемного приводу для вчинення кримінального правопорушення.
Суд першої інстанції виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_7 в повній мірі оцінки доказам не дав, та не мотивував чому відхилив показання потерпілої ОСОБА_6 про вчинення щодо неї у громадському місці хуліганських дій, які супроводжувались образливими словами, чіплянням, нанесенням побоїв , фізичного і морального болю.
Апеляційний суд, оцінюючи здобуті вищенаведені в апеляційному суді докази, вважає апеляційну скаргу прокурора обґрунтованою, вину ОСОБА_7 доведеною та на підставі викладеного приходить до переконання, що оскаржуваний вирок як необґрунтований слід скасувати на підставі ст. 411 та п.3 ч. 1 ст. 420 КПК України та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.1 ст. 296 КК України, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю за таких обставин:
02 грудня 2014 року, біля 12.00 год. знаходячись на території ЗОШ І-ІІ ступенів та у приміщенні школи с. Пасіка, Перечинського району, Закарпатської області, діючи умисно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, безпричинно, з особливою зухвалістю наніс потерпілій ОСОБА_6 декілька ударів по тілу, при цьому ображаючи її лайливими словами, спричинивши останній легкі тілесні ушкодження, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я.
При призначенні покарання апеляційний суд бере до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_7 , те, що він є обмежено осудним, про що свідчить висновок судово-психіатричної експертизи № 763 від 12.02.2015 ( а.с. 102-104), його часткове визнання вини, сімейний та майновий стан що є одинокою та малозабезпеченою особою, зазначені обставини апеляційний суд вважає такими, що пом`якшують покарання, обставин, що обтяжують покарання не встановлено та приходить до висновку, що покарання йому слід призначити у виді арешту в межах мінімального строку , передбаченого санкцією ч.1 ст. 296 КК України, як необхідного, достатнього і доцільного покарання з метою виховання та виправлення особи, що є справедливим.
Апеляційним судом не застосовуються правила ст. 71, ст. 72 КК України, оскільки встановлено, що вирок Свалявського районного суду щодо ОСОБА_7 від 06.10.2014 скасований .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 04 листопада 2016 року, яким ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст. 296 КК України визнано невинуватим на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України і виправдано - скасувати, постановити новий вирок.
ОСОБА_7 визнати винуватим за ч.1 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді арешту строком на один місяць.
На вирок може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3- місяців з дня його проголошення.
Копію вироку невідкладно вручити засудженому.
Судді :