УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №272/945/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 286 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Городківка Андрушівського району Житомирської області, громадянку України, українку, з вищою освітою, працюючу завідуючою терапевтичним стоматологічним відділенням комунальної установи Житомирська стоматологічна поліклініка №1, вдову, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено обвинувачену ОСОБА_9 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, та встановлено їй іспитовий строк 2 роки, із зобов`язанням періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнуто з обвинуваченої ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі 1055,52 грн., -
Згідно вироку суду, 28.06.2016 року близько 11 години, ОСОБА_9 керуючи технічно справним автомобілем «Тоуоtа Согоllа», державний номер НОМЕР_1 , який належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , рухаючись на 3 км+500м під`їзної дороги від автодороги Житомир-Сквира в напрямку м. Андрушівка Андрушівського району Житомирської області, і при цьому на задньому правому пасажирському сидінні перевозила пасажира ОСОБА_11 , який являється її вітчимом.
На 3 км+500 м вказаної автодороги водій ОСОБА_9 проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінила дорожню обстановку і в порушення вимог п. 1.3; п. 1.10; п. 2.3 та п. 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, після виконання обгону попутного автомобіля «Fiat DоbІо» під керуванням ОСОБА_12 , який рухався у правій смузі, виїхала за межі проїзної частини ліворуч. Після чого, не реагуючи на створену нею аварійну обстановку, та продовжуючи рух, здійснила перевертання керованого транспортного засобу внаслідок зіткнення з деревом.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Тоуоtа Согоllа», державний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 , ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді багаточисельних переломів ребер по багатьом анатомічним лініям справа та зліва, правобічного гемотораксу, крововиливу в заднє середостіння, крововилив в корені обох легенів, забою верхньої та нижньої долі правої легені, розрив нижньої долі правої легені, крововиливу в ліву навколониркову клітковину, розриву правої долі печінки, крововиливи в м`які тканини голови, садна лівої верхньої кінцівки.
Дані тілесні ушкодження за механізмом свого утворення складають тупу поєднану травму тіла, тобто утворились одномоментно, або в короткий проміжок часу одне за одним, від контакту з твердими тупими предметами незадовго до настання смерті, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Порушення водієм ОСОБА_9 п. 1.3; п. 1.10; п. 2.3 та п. 12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_9 та доведеність її вини, просить провести часткове судове слідство, дослідивши характеризуючи дані на ОСОБА_9 та висновок судово-медичної експертизи, вирок суду скасувати, та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. Зазначає, що суд залишив поза увагою і не проаналізував характеру та обсягу допущених обвинуваченою грубих порушень Правил дорожнього руху, а також наслідків вчиненого злочину. Крім того, призначаючи покарання із застосуванням ст.75 КК України без призначення додаткового покарання, яке підлягає призначенню, суд не врахував відсутність пом`якшуючих обставин, та не визнання обвинуваченою ОСОБА_9 своєї вини у вчиненому злочині. Отже судом не застосовано закон, що підлягає застосуванню, таким чином неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Вказує, що кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України віднесено до злочинів проти безпеки руху, тому думка потерпілого щодо виду і розміру покарання сама по собі не є вирішальною в цьому питанні.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора, яке надійшло від захисника ОСОБА_9 ОСОБА_8 , йдеться про необґрунтованість доводів апелянта та скасування вироку суду з ухваленням виправдувального вироку щодо ОСОБА_9 .
Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_8 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_9 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ніким з можливих апелянтів не оспорюється. Дії обвинуваченої ОСОБА_9 за ч.2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.
Вина обвинуваченої ОСОБА_9 підтверджується матеріалами кримінального провадження, які були перевірені судом першої інстанції та яким була надана належна оцінка.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпечності та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, особу обвинуваченої, обставини, що обтяжують та пом`якшують її покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд врахував, що злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, є неумисним тяжким злочином проти безпеки руху.
Обвинувачена ОСОБА_9 позитивно характеризується по місцю проживання та по місцю роботи, до кримінальної відповідальності притягується вперше за вчинення необережного злочину.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_9 судом не встановлено.
Враховуючи викладене, суд призначив обвинуваченій ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції передбаченої ч.2 ст. 286 КК України, з іспитовим строком.
З наведеним погоджується і колегія суддів.
Доводи апелянта про те, що судом не враховано тяжкість злочину та відсутність обставин, що пом`якшують покарання, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції враховано у вироку відсутність вказаних обставин та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.
Також, апелянтом не наведено безумовних доводів, які були б підставою для призначення обвинуваченій ОСОБА_9 покарання у виді реального позбавлення волі.
Допитана в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачена ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнала частково, щиро розкаялася у скоєному, з вироком суду згодна, просила її суворо не карати. Дуже переживає наслідки дорожньо-транспортної події, оскільки загиблий ОСОБА_13 був для неї близькою людиною (вітчим), який її виховував з дитинства.
Крім того, після дорожньо-транспортної події обвинувачена ОСОБА_9 перебувала на лікуванні внаслідок отриманих тілесних ушкоджень і похованням загиблого ОСОБА_13 займався її рідний син ОСОБА_14 , який в подальшому був визнаний потерпілим по даному кримінальному провадженню.
26.05.2017 року син обвинуваченої ОСОБА_9 потерпілий ОСОБА_14 , 1981 року народження загинув.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував до обвинуваченої вимоги ст.75 КК України в частині призначення основного покарання.
Разом з тим, місцевий суд, вважав за можливе не призначати обвинуваченій додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючи те, що при вчиненні дорожньо-транспортної пригоди вона була у тверезому стані, до зазначеної події правил дорожнього руху не порушувала, потребує права керування транспортом для забезпечення своїх потреб та потреб сім`ї, в тому числі з врахуванням стану її здоров`я.
Проте, апеляційний суд не може погодитись з наведеним.
В суді першої інстанції було встановлено, що порушення ПДР України, допущені обвинуваченою ОСОБА_9 знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
Крім того, скоєне обвинуваченою ОСОБА_9 кримінальне правопорушення, передбачене ст.286 КК України віднесено до злочинів проти безпеки руху.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що призначене обвинуваченій ОСОБА_9 основне покарання без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, тобто, судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин, апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора та вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання з наведених мотивів підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку в цій частині.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, апеляційний суд,
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 23 травня 2017 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок.
Вважати ОСОБА_9 засудженою за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, та встановити їй іспитовий строк 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок залишити без зміни.
Вирок набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді: