У Х В А Л А

13 січня 2017 року м. Київ

Суддя Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України ОСОБА_2, розглянувши заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2016 року щодо нього,

в с т а н о в и в:

Вироком Апеляційного суду Львівської області від 19 вересня 2001 року, залишеного без зміни ухвалою Верховного Суду України від 29 січня 2002 року, ОСОБА_1 засуджено за пунктами «г», «ж» статті 93, частиною другою статті 17 і пунктами «г», «ж» статті 93, частиною першою статті 223, частиною першою статті 222 Кримінального кодексу України 1960 року (далі - КК) до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області ухвалою від 17 травня 2016 року частково задовольнив клопотання засудженого ОСОБА_1 про зарахування строку попереднього ув'язнення у строк покарання. Зараховано засудженому ОСОБА_1 у строк відбутого за вироком Апеляційного суду Львівської області від 19 вересня 2001 року покарання у виді довічного позбавлення волі, строк попереднього ув'язнення у період з 20 вересня 2000 року по 29 січня 2002 року з розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 06 липня 2016 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 17 травня 2016 року - без зміни.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2016 року засудженому ОСОБА_1 відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 17 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 06 липня 2016 року на підставі пункту 1 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) з тієї підстави, що касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Засуджений ОСОБА_1 подав до Верховного Суду України заяву, в якій порушував питання про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2016 року.

Ухвалою судді Верховного Суду України від 07 грудня 2016 року засудженого ОСОБА_1 повідомлено про невідповідність його заяви вимогам статей 445, 448 і 449 КПК і встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків до 10 січня 2017 року. Також заявнику було роз'яснено, що у разі, якщо зазначені в ухвалі недоліки не буде усунуто в установлений строк, заяву буде йому повернуто.

Зокрема, у заяві засудженого ОСОБА_1 не було конкретно зазначено, з яких саме підстав, передбачених частиною першою статті 445 КПК її подано. Заява не містила належного обґрунтування жодної з підстав для перегляду судового рішення Верховним Судом України. Всупереч вимогам статті 449 КПК, до заяви не були додані належні копії різних за змістом судових рішень касаційної інстанції відповідно до підстави, з якої була подана заява.

Долучені ж до заяви копії ухвал Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 17 травня 2016 року та Апеляційного суду Чернігівської області від 6 липня 2016 року не були завірені належним чином, як це передбачено Інструкцією з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173.

На виконання ухвали судді, в установлений строк, засуджений ОСОБА_1 надіслав уточнену заяву. Незважаючи на те, що ОСОБА_1 в уточненій заяві зазначив про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2016 року з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 445 КПК, доводи виклав аналогічні доводам у попередній заяві. При цьому, у своїй заяві він повторно не навів відповідних обґрунтувань на підтвердження неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норм права, викладеному у постановах Верховного Суду України від 24 березня 2016 року та 11 лютого 2016 року.

Додані засудженим ОСОБА_1 на підтвердження неоднакового правозастосування копії ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 31 жовтня 2016 року про витребування матеріалів провадження та 01 листопада 2016 року про закінчення підготовки у справі, не можуть бути прикладом для порівняння, оскільки лише опосередковують рух кримінального провадження у касаційній інстанції і не містять висновку про правильне чи неправильне застосування судом норм права, передбачених частиною другою статті 424 та частиною п'ятою статті 539 КПК.

Долучена до заяви копія ухвали суду касаційної інстанції від 22 грудня 2016 року про закриття касаційного провадження також не містить висновку про правильне чи неправильне застосування зазначених норм КПК.

Що стосується доводів засудженого стосовно невідповідності оскаржуваного рішення касаційного суду висновку щодо застосування норм права, викладеному в постановах Верховного Суду України від 24 березня 2016 року та 11 лютого 2016 року, то в цих постановах суд виклав свою правову позицію, згідно з якою, касаційне оскарження судових рішень про застосування (незастосування) амністії узгоджується з положеннями Конституції України та КПК, які не встановлюють заборони на оскарження в касаційному порядку рішень суду щодо амністії. Висновку про можливість оскарження в касаційному порядку судового рішення, в якому ставилося питання про зарахування строку попереднього ув'язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до вимог Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув'язнення у строк покарання» у цих постановах Верховного Суду України не міститься.

Таким чином, протягом установленого строку засуджений ОСОБА_1 зазначені в ухвалі судді недоліки повністю не усунув, у зв'язку з чим заява підлягає поверненню заявнику на підставі пункту 1 частини четвертої статті 450 КПК.

Відповідно до частини п'ятої статті 450 КПК повернення заяви на підставах, передбачених у частині четвертій цієї статті, не перешкоджає повторному зверненню у разі належного оформлення заяви або на інших підставах, ніж ті, які були предметом розгляду, та у строки, визначені статтею 447 КПК.

На підставі наведеного та керуючись статтею 450 КПК,

у х в а л и в:

заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2016 року щодо нього повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_2