АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суді в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0006334 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року, яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка Одеської області смт. Велика Михайлівка, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,
визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 30 квітня 2015 року по 1 травня 2015 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишено без зміни.
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка Харківської області Краснокутського р-ну, м. Пархомівки, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,
визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 30 квітня 2015 року по 1 травня 2015 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишено без зміни.
ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Котельва, Полтавської обл., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України, та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Зараховано ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 30 квітня 2015 року по 27 травня 2015 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання залишено без зміни.
Цим вироком вирішено питання цивільного позову, речових доказів та судових витрат.
за участю сторін судового провадження
прокурора - ОСОБА_9
захисників - ОСОБА_10 , ОСОБА_11
обвинувачених - ОСОБА_6
ОСОБА_7
ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винуватими в тому, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та у невстановленому досудовим розслідуванням місці ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_7 , після чого ця особа при тих же обставинах повідомила ОСОБА_6 , про те, що 10 квітня 2015 року близько 17 год. на території Київського міського полового будинку АДРЕСА_5 у нього з невстановленою досудовим слідством особою виникли договірні відносини, в ході яких ця особа порушила їх умови, в результаті чого очікувані якісні наслідки для ОСОБА_8 не настали.
Після цього у ОСОБА_6 виник умисел разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_7 шляхом обману, під виглядом створення нових домовленостей, влаштувати зустріч з вищезазначеною невстановленою досудовим слідством особою і, застосовуючи до неї фізичне насилля, позбавити волі, заволодівши її грошовими коштами. Про свій зазначений намір ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які його також схвалили і погодилися взяти участь у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення, згідно розподілених ролей, таким чином, вступивши з нею у злочинну змову.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі людини, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , згідно попередньо розподілених ролей, за допомогою телефонних дзвінків 30 квітня 2015 року близько 11 год. на зупинці громадського транспорту «Озеро» по вул. Райдужна в м. Києві влаштувала зустріч з ОСОБА_12 .
Після цього ОСОБА_6 під приводом обговорення умов домовленостей провела ОСОБА_12 до гаражу № НОМЕР_1 кооперативу «Блакитний експрес» по вул. Черемшини, 15, в м. Києві, де їх чекали ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які, згідно розподілених ролей, застосовуючи насильство до потерпілого, яке виразилось у нанесенні йому ударів руками, ногами та іншими невстановленими досудовим слідством предметами, завдаючи йому фізичних страждань, схопили, зв`язали, чим унеможливили його вільне пересування, вибір місця перебування, а також можливий опір, після чого, проти його волі, перемістили ОСОБА_12 до автомобіля «Opel Combo» державний номерний знак НОМЕР_2 , і, утримуючи в даному автомобілі проти його волі в період часу з 11 год. до 11.30 год., перевезли ОСОБА_12 до будинку АДРЕСА_6 , де вимагали передати їм грошові кошти в сумі 15000 грн., як умову звільнення, застосовуючи при цьому фізичне насилля, утримували останнього проти його волі, зв`язаним, тобто створивши перешкоди його вільного пересування, вибору місця перебування, до 18 год. 30 квітня 2015 року, коли ОСОБА_12 був звільнений працівниками міліції.

Не оспорюючи обставини вчинення кримінального правопорушення, визнані судом доведеними, та кваліфікацію дій обвинувачених, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням кримінального закону, який не підлягав застосуванню, що в свою чергу потягло за собою звільнення обвинувачених від реального відбування покарання, що є несправедливим через м`якість та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 2 років позбавлення волі; ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 146 КК України покарання у виді 2 років позбавлення волі; ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 2 років позбавлення волі. В решті вирок суду залишити без змін.
В обгрунування вимог апеляційної скарги, прокурор зазначає, що характеризуючи дані, встановлені судом першої інстанції щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , не дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що звільнення від відбуття призначеного покарання буде необхідним та достатнім для виправлення засуджених і попередження вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.
Зокрема, як зазначає апелянт, обвинувачені вчинили умисний злочин, постійного місця роботи не мають, характеризуються посередньо, соціально-корисною працею не займаються.
Крім того, на думку апелянта, без належної уваги з боку суду залишилось ставлення обвинувачених до вчиненого ними злочину, а саме повне не визнання останніми своєї провини, що свідчить про відсутність у останніх усвідомлення протиправності своїх дій, каяття та бажання виправитись.
Також прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції фактично не врахував конкретні обставини по справі і те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 146 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості та не враховано позицію прокурора у справі стосовно призначення обвинуваченим кожному окремо покарання за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 2 років позбавлення волі із реальним відбуванням покарання у місцях позбавлення волі.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою прокурора, захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 подав заперечення, в яких просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок суду без змін, обґрунтовуючи тим, що прокурор не зазначає, чому менш суворий вид покарання обвинуваченим буде недостатній для виправлення цих осіб і попередження ними нових злочинів, а судом першої інстанції при винесенні вироку не було допущено жодних порушень, що входять до виключного переліку передбаченого ст. 413 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила задовольнити її, обвинувачених та захисників, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченим, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке вони засуджені, за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи й підтверджуються детально викладеними у вироку доказами в їх сукупності, які повно та всебічно досліджені й перевірені судом, взаємодоповнюються й узгоджуються між собою, та яким надана належна оцінка у вироку.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії кожного з обвинувачених правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 146 КК України як незаконне позбавлення волі людини, вчинене з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом при призначенні покарання обвинуваченим не враховані й інші обставини, які впливають на визначення покарання, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 1003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції дотримався вищезазначених вимог.

Так, при призначенні виду та міри покарання кожному з обвинувачених місцевий суд враховував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу кожного з обвинувачених та обставини, що пом`якшують та обтяжують їх покарання. Також судом враховано, що: ОСОБА_6 не працює, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судима, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, характеризується посередньо; ОСОБА_7 не працює, має постійне місце реєстрації та проживання, являється опікуном малолітньої дитини ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судима, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, характеризується посередньо; ОСОБА_8 не працює, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, характеризується позитивно.

З`ясувавши обставини кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу кожного з обвинувачених, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення кожному обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та про можливість виправлення кожного з них без ізоляції від суспільства шляхом застосування ст. 75 КК України, із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України, вважаючи , що саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення винного.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів приходить до висновку, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 кожному - покарання у виді 1 року позбавлення волі, з урахуванням даних про особу кожного з обвинувачених, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин справи, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, не є занадто м`яким або не справедливим для кожного з обвинуваченого, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 працює на посаді слюсаря-сантехніка в Київському міському пологовому будинку № 1 з 2 червня 2015 року, де характеризується позитивно.

При цьому, колегія суддів вважає посилання в апеляційній скарзі про те, що дані, які характеризують особу кожного з обвинувачених, які встановлені судом першої інстанції, дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що звільнення від відбуття призначеного покарання буде необхідним та достатнім для виправлення засуджених і попередження вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки прокурором не наведено і конкретно не зазначено ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду, які ж саме дані, що характеризують особу кожного з обвинувачених, свідчать на підтвердження його доводів.

Крім того, колегія суддів не може погодитися з доводами прокурора про те, що суд першої інстанції фактично не врахував конкретні обставини по справі і те, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 146 КК України, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, а також те, що без належної уваги з боку суду залишилось ставлення обвинувачених до вчиненого ними злочину, а саме повне не визнання останніми своєї провини, що свідчить про відсутність у останніх усвідомлення протиправності своїх дій, каяття та бажання виправитись, оскільки ці обставини враховані при обранні виду та міри покарання кожному з обвинувачених, що випливає зі змісту вироку.

З урахуванням встановлених під час розгляду справи в суді першої інстанції обставин, перевірених апеляційним судом, рішення місцевого суду про можливість виправлення та перевиховання кожного обвинуваченого, попередження нових злочинів з їх боку, без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за поведінкою кожного з них органами з питань пробації за місцем проживання, та звільнення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком, з покладенням на кожного з них обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України, не суперечить вимогам ст. ст. 75, 76 КК України.

За таких обставин, на думку колегії суддів, місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушення норм процесуального права.

Керуючись ст..ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________________________ _______________________________ ___________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2