Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/391/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.05.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0001016 за апеляційними скаргами, обвинуваченого ОСОБА_8 , в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28.02.2017 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кіровограда, українець, громадянин України, освіта середня, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 27.03.2014 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.185 КК України до громадських робіт строком 90 годин;

- 24.11.2014 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ст.ст.185 ч.2, 185 ч.3, 70 ч.1 КК України до позбавлення волі на 3 роки, 18.07.2016 року звільнений умовно-достроково на 9 місяців 27 днів згідно ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.07.2016 року,

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком не відбутої частини покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 24.11.2014 року, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26.09.2016 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за наступних обставин.

22.08.2016 року близько 19.50 год. ОСОБА_8 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи на вулиці Аджамській у с. Аджамка Кіровоградського району Кіровоградської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин наніс ОСОБА_9 один удар ножем, який тримав у правій руці, в область тулубу. Під час нанесення удару ОСОБА_9 збив ніж передпліччям лівої руки та отримав згідно висновку експерта №1626 від 11.10.2016 року тілесні ушкодження у виді: рани в ділянці лівого передпліччя, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я; рани в ділянці лівого підребер`я, що проникає в черевну порожнину з пошкодженням сальника, внутрішньочеревною кровотечею, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння. Після вказаних обставин, ОСОБА_8 добровільно припинив свої дії, а потерпілому ОСОБА_9 надано своєчасну медичну допомогу.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить змінити вирок районного суду в частині визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України та перекваліфікувати його дії на ч.1 ст.124 КК України та призначити покарання відповідно до санкції цієї статті.

Свої вимоги мотивує тим, що суд повинен був критично поставитись до показів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки суд повинен вирішувати питання вини та кваліфікації дій особи за сукупністю всіх доказів по справі, а не лише показів осіб, які перебувають у дружніх відносинах з потерпілим та які не могли бачити, що відбувалось в момент, коли ОСОБА_9 в притул підбіг до ОСОБА_8 .

Крім того вважає, що районний суд не врахував покази обвинувачуваного, який зазначив на те, що ОСОБА_9 не просто підійшов для розмови, а підбіг до нього, та перебуваючи в агресивному стані наніс ОСОБА_8 удар кулаком в щелепу, результаті чого ОСОБА_8 вихопив ніж, який тримав за поясом та наніс один удар в напрямку потерпілого, куди саме не пам`ятає.

Таким чином, захисник вважає, що за вказаних обставин в діях ОСОБА_8 наявний склад злочину передбаченого ч. 1 ст. 124 КК України, а саме умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони, адже у його підзахисного не було умислу на несення тілесних ушкоджень потерпілому, що в результаті відбулось лише з причин протиправної поведінки останнього та подальшого уникнення ОСОБА_8 посягання на його здоров`я.

Вважає, що суд оцінив докази з точки зору сторони обвинувачення проаналізував їх в сукупності та з обставинами події, в результаті чого був

знехтуваний такий базовий принцип судочинства, як принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 також просить перекваліфікувати його дії на ст. 124 КК України. Крім того вказує на те, що в матеріалах провадження відсутні данні та висновки з наркологічного диспансеру та висновки психіатричної лікарні. Слідчий експеримент з його участю проводився у приміщенні відділу поліції. Крім того відсутнє знаряддя злочину та інше. А тому, вважає вирок стосовно нього незаконним.

Заслухавши доповідача, в дебатах, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити їх апеляційні скарги, прокурора, яка заперечила щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів проходить до наступних висновків.

Викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних органами досудового слідства та досліджених у судовому засіданні належних і допустимих доказів, яким суд першої інстанції дав правильну та об`єктивну оцінку.

Так, допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 визнав себе винним у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому, проте не визнав свою вину у вчиненні замаху на умисне вбивство, оскільки не мав умислу позбавляти життя потерпілого. Суду пояснив, що вдень 22.08.2016 року його знайома ОСОБА_12 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , попросила його наносити води. Він наносив води та хотів іти додому, проте ОСОБА_12 запропонувала залишитись, оскільки повинна була прийти ОСОБА_10 і вони могли посидіти. Він залишився. Прийшла ОСОБА_10 та принесла пива, яке вони спільно вживали, спілкувались, жартували. ОСОБА_10 бризнула на нього водою та попала на телефон, а він обризгав ОСОБА_10 у відповідь, проте остання почала сварити його. Він у відповідь віддав їй телефон і сказав повернути кошти, а сам пішов додому. Вдома випив горілки заспокоївся та хотів піти до сусідки поговорити, а попутно зайти наточити столового ножа. Вийшовши на вулицю побачив, як йому на зустріч ішов ОСОБА_9 . Останній мав загрозливий вираз обличчя, а тому він дістав ножа, щоб ОСОБА_9 побачив ножа і зупинився для розмови. Проте ОСОБА_9 підійшов і вдарив його в щелепу, після чого його рука здригнулась та він ударив ОСОБА_9 . Останній відійшов від нього піджавши ліву руку та він побачив кров. Він намагався підійти до потерпілого та поговорити, проте підбігли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які почали кричати. У цей час на дорозі були ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , яка сказала йому іти додому та він пішов. Із ОСОБА_9 знайомим він не був і конфліктів не було.

Не зважаючи на часткове визнання ОСОБА_8 своєї вини, його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підтверджується сукупністю зібраних по справі достовірних доказів.

Так, допитаний в якості потерпілого ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що ввечері 22.08.2016 року після роботи він із ОСОБА_11 прийшов у домоволодіння ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_2 , де перебувала його співмешканка ОСОБА_10 . Остання розповіла йому, що вдень за вказаною адресою приходив ОСОБА_8 , якому вона намочила мобільний телефон, а тому ОСОБА_8 сказав їй повернути кошти за телефон. Після цього, він із ОСОБА_10 пішли додому, а ОСОБА_11 пішла з ними, оскільки їм іти в одному напрямку. Коли вони йшли, то побачили незнайомого йому чоловіка та ОСОБА_10 повідомила йому, що це ОСОБА_8 , який ішов їм на зустріч. Він пішов у перед поговорити з ОСОБА_8 , а жінки залишились позаду. Підійшовши до ОСОБА_8 він запивав, які саме кошти останньому винна його співмешканка. ОСОБА_8 дістав ніж і наніс йому один удар ножем, який тримав у правій руці, в область тулубу, а він захищаючись збив ніж передпліччям лівої руки, після чого отримав поранення передпліччя лівої руки та живота. У цей час підбігли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які почали кричати та зупиняти ОСОБА_8 , а він почав відходити назад, оскільки боявся нанесення наступних ударів. У цей час по вулиці проходила місцева мешканка, яка сказала ОСОБА_8 зупинитись, після чого останній пішов додому. Вони викликали поліцію та лікарів. Свідомість не втрачав. Будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_8 не має.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вдень 22.08.2016 року вона прийшла до ОСОБА_12 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , де був ОСОБА_8 . Вони спільно пили пиво. ОСОБА_8 бризнув на неї водою, а вона на нього та попросила більше не бризкатись. ОСОБА_8 дістав із кармана мобільний телефон і кинув у миску з водою. Вона дістала телефон і перевірила, телефон працював. ОСОБА_8 сказав їй, що вона винна йому кошти за телефон. Вона відповіла, що він сам кинув телефон у воду та вона йому нічого не винна. ОСОБА_8 почав погрожувати їй та ОСОБА_12 , а потім пішов додому. Ввечері прийшов її співмешканець ОСОБА_9 , якому вона розповіла про ОСОБА_8 . Після цього вони пішли додому, а ОСОБА_11 пішла з ними, оскільки їм іти в одному напрямку. Коли вони йшли, то побачили ОСОБА_8 , який ішов їм на зустріч. ОСОБА_9 пішов у перед поговорити з ОСОБА_8 , а вона з ОСОБА_11 залишились позаду. Коли ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_8 вона бачила як блиснув ніж і ОСОБА_9 піджав ліву руку та виступила кров. Вона з ОСОБА_11 почали кричати ОСОБА_9 тікати, а самі підбігли до ОСОБА_8 та намагались зупинити криками. У цей час на дорозі були жінки, одна з яких сказала ОСОБА_8 іти додому та він пішов. Вони викликали поліцію та лікарів.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що ввечері 22.08.2016 року на АДРЕСА_1 , вона бачила ОСОБА_8 , який не мав ознак сп`яніння та повідом їй, щоб йому не телефонували, оскільки він втратив телефон, після чого пішов додому. Через кілька хвилин по вулиці біг невідомий їй на той час чоловік у роздратованому та агресивному стані, який хотів побити ОСОБА_8 та запитав про місце проживання останнього, а вона відповіла, що тут такий не проживає та сказала йти додому. Вказаний чоловік ОСОБА_9 . За останнім позаду бігли дві жінки, одна з яких ОСОБА_11 , яка показала місце проживання ОСОБА_8 , після чого ОСОБА_9 із жінками побігли у напрямку будинку ОСОБА_8 . Через незначний проміжок часу біг ОСОБА_9 із піджатою рукою назад по вулиці, проте тілесних ушкоджень вона на ньому не бачила, а жінки бігли позаду та кричали «Підрізали». Позаду біг ОСОБА_8 , а вона почала кричати на останнього, щоб він заспокоївся, після чого ОСОБА_8 зупинився та пішов додому. Як нанесено тілесні ушкодження вона не бачила.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що ввечері 22.08.2016 року вона відвела ОСОБА_9 у домоволодіння ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_2 , де перебувала ОСОБА_10 , яка розповіла про конфлікт із ОСОБА_8 з приводу телефону. Потім, вона з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 пішли додому. Коли вони йшли, то побачили ОСОБА_8 , який ішов їм на зустріч, а ОСОБА_9 пішов уперед поговорити з ОСОБА_8 . Вона з ОСОБА_10 залишились позаду. Коли ОСОБА_9 розмовляв із ОСОБА_8 , то останній наніс один удар ножем, а ОСОБА_9 відскочив і піджав руку. Вона з ОСОБА_10 підбігли та почали кричати. У цей час на вулиці була місцева мешканка, яка сказала ОСОБА_8 зупинитись, після чого останній пішов додому. Вони викликали поліцію та лікарів.

Вина також підтверджується підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування та дослідженими судом, а саме:

- рапортом чергового Кіровоградського РВП Кропивницького ВП ГУНП у Кіровоградській області від 22.08.2016 року, згідно якого зафіксовано повідомлення про спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 (а.п.83);

- довідкою від 22.08.2016 року, згідно якої ОСОБА_9 госпіталізовано до Кіровоградської обласної лікарні з ножовими пораненнями руки та живота (а.п.84);

- протоколом огляду місця події від 22.08.2016 року відповідно якого оглянута АДРЕСА_1 , де виявлено сліди бурого кольору (а.п.85-86);

- листом №4498/01-19/15 від 31.08.2016 року, згідно якого ОСОБА_9 знаходився на лікуванні у хірургічному відділенні Кіровоградської обласної лікарні з 22.08.2016 року по 30.08.2016 року з колото-різаними ранами живота та передпліччя (а.п.90);

- протоколом слідчого експерименту від 07.09.2016 року, згідно якого ОСОБА_9 розповів і показав, як йому нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_8 (а.п.91-93);

- протоколом слідчого експерименту від 07.09.2016 року, згідно якого ОСОБА_10 розповіла та показала, як ОСОБА_8 нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_9 (а.п.94-96);

- висновком експерта №1626 від 11.10.2016 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: рани в ділянці лівого передпліччя, що утворилася від дії предмету маючого ріжучі властивості та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я; рани в ділянці лівого підребер`я, що проникає в черевну порожнину з пошкодженням сальника, внутрішньочеревною кровотечею, що утворилася від дії предмету маючого ріжучі властивості та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння. Ушкодження утворилися від не менше двох травматичних впливів. Виключається можливість отримання ушкоджень від падіння з положення стоячи. Ушкодження могли утворитись за обставин, які вказано ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у протоколах слідчого експерименту від 07.09.2016 року (а.п.101-102);

- протоколом слідчого експерименту від 31.10.2016 року, згідно якого ОСОБА_8 розповів і показав обставини заподіяння ОСОБА_9 тілесних ушкоджень (а.п.104-105).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дослідивши та проаналізувавши зібрані докази в їх сукупності, прийшов до правильного висновку, що вину ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України органами досудового розслідування не доведено та дії останнього кваліфіковано не правильно, як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а тому суд вірно зробив висновок з відповідним мотивуванням, що дії ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Аналізуючи зібрані по справі та перевірені у судовому засіданні докази у їх сукупності, судова колегія вважає доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

А тому доводи сторони захисту та обвинуваченого про те, що дії ОСОБА_8 неправильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, є необґрунтованими, та такими, що спростовуються показами потерпілого ОСОБА_15 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , узгоджуються з письмовими належними та допустимими доказами, які викладені вище.

Апеляційні доводи захисника та обвинуваченого про те, що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ст. 124 КК України як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони, оскільки вказане підтверджується як показаннями самого обвинуваченого, котрий свою винуватість за ч. 1 ст. 121 КК України визнав частково, пояснивши, що діяв в стані самозахисту, так і показаннями свідка по кримінальному провадженні ОСОБА_14 , при цьому, на переконання сторони захисту, показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 слід оцінювати критично, оскільки вказані особи перебувають у дружніх відносинах з потерпілим судова колегія вважає також необґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до с. 124 Кк України умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони або у разі перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця.

1. Об`єктом злочину виступає здоров`я особи .

2. Об`єктивна сторона злочину характеризується: 1) діями; 2) наслідками у вигляді тяжких тілесних ушкоджень; 3) причинним зв`язком між зазначеними діями та наслідками, а також 4) певною обстановкою.

Ст. 124 містить склад привілейованого умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. Заподіяння таких ушкоджень підлягає кваліфікації за цією статтею у трьох випадках, а саме, у разі його вчинення при перевищенні:

1) меж необхідної оборони. У цьому випадку діяння характеризується заподіянням шкоди у вигляді тяжких тілесних ушкоджень тому, хто посягає, при захисті від суспільне небезпечного посягання, але з перевищенням меж необхідної оборони, тобто при явній невідповідності зазначеної шкоди небезпечності посягання або обстановці захисту. Про умови правомірності необхідної оборони та поняття перевищення такої оборони див. ст. 36 та коментар до неї;

2) меж захисту в обстановці уявної оборони. Тяжкі тілесні ушкодження заподіюються за обставин, коли реального суспільне небезпечного посягання з боку потерпілого не було і винна особа, неправильно оцінюючи дії потерпілого, лише помилково припускала наявність такого посягання. Про умови правомірності уявної оборони та поняття перевищення такої оборони див. ст. 37 та коментар до неї;

3) заходів, необхідних для затримання злочинця. Діяння полягає У заподіянні тяжкої шкоди у вигляді тяжких тілесних ушкоджень особі, яка вчинила злочин, при її затриманні, але з перевищенням заходів, необхідних для затримання злочинця, тобто при явній невідповідності зазначеної шкоди небезпечності посягання або обстановці затримання злочинця.

Обов`язковою умовою кваліфікації заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження за ст. 124 КК України є перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони, уявної оборони або в умовах необхідності затримання злочинця. Якщо буде встановлено, що винний не перебував у такій обстановці, вчинене ним за наявності підстав слід кваліфікувати за ст. 121 КК України.

Згідно ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони, визнається умисне заподіяння тому хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Як вбачається з пункту 5 постанови Пленуму ВСУ України «Про судову практику у справах про необхідну оборону» № 1 від 26.04.2002 року, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Обов`язковою умовою кваліфікації заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження за ст. 124 КК України є відповідна обстановка вчинення злочину перебування винного при вчиненні цього діяння у стані необхідної оборони.

Обставинами кримінального правопорушення, доказами по кримінальному провадженні встановлено дії потерпілого ОСОБА_9 не були таким суспільно небезпечним посяганням, зокрема, нападом, не були безпосередньо спрямовані на заподіяння обвинуваченому ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень або такої негайної та невідворотної шкоди, яка вимагала від обвинуваченого діяти в стані необхідної оборони, тим більше із застосуванням ножа.

Тобто, - обвинувачений ОСОБА_8 не перебував при вчиненні злочинного діяння у стані необхідної оборони, а отже в його діях відсутня об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 124 КК України.

Окрім того, показами потерпілого, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які колегія суддів вважає правдивими, послідовним та такими , що узгоджуються між собою та підтверджуються письмовими доказами, також спростовуються вказані апеляційні доводи захисника та обвинуваченого.

А тому, колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів правдивість показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , як на тому наполягає сторона захисту у апеляційних скаргах.

Позицію захисника та обвинуваченого, яка полягає у невизнанні ОСОБА_8 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та посилання на вчинення ним заподіяння тяжких тілесних ушкоджень при перевищенні меж необхідної оборони, колегія суддів оцінює як обраний спосіб захисту.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні вимоги захисника ОСОБА_7 , що дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ст.124 КК України є безпідставні та не ґрунтуються на доказах у кримінальному провадженні та Законі. Стороною захисту не наведено доказів, на підтвердження вказаних доводів. За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, як того вимагає сторона захисту.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проживання посередньо, не перебуває на обліку лікаря психіатра, раніше судимий, обставини, які пом`якшують покарання, - не встановлено, обставина, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, та прийшов до правильного висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише за умови його ізоляції від суспільства, призначив йому покарання, в межах санкції частини 1 статті 121 КК України.

На думку колегії суддів, призначене районним судом покарання, є виваженим та сприятиме його виправленню.

За вищевикладених обставин, колегія суддів визнає за необхідне апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок районного суду стосовно ОСОБА_8 - без змін.

Керуючись ч.2 ст.376, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28.02.2017 року стосовно ОСОБА_8 за ч.1 ст.121 КК України, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання її копії.
Судді:Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2