АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/2016/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , та накладено арешт на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0528 га (кадастровий номер 00:79:697:0014), яка належить на праві власності ОСОБА_8 з цільовим призначенням: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва; із забороною проведення будь - яких будівельних, земельних, шляхових та інших робіт на вказаній земельній ділянці.

Відповідно до ухвали, слідчий суддя врахувавши наявність правових підстав для накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні слідчого, прийшов до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат зазначає, що слідчий суддя, в порушення вимог ч. 3 ст. 173 КПК України в оскаржуваній ухвалі не вказав підстави для арешту майна, а така підстава, як захист об`єктів археології, не передбачена жодною статтею глави 17 КПК України.

Далі апелянт зазначає, що відсутність декларації про початок будівельних робіт у період з 29.12.2016 року по 27.02.2017 року не становить складу кримінального правопорушення, з урахуванням того, що в даний період будівельні роботи не проводились.

Також адвокат вказує, що з постанови про визнання речовими доказами неможливо встановити, яким саме критеріям ст. 98 КПК України відповідає арештована земельна ділянка та зазначає, що речовим доказом визнана земельна ділянка за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_1 . Додає про відсутність у матеріалах провадження доказів на підтвердження наявності або відсутності незаконного будівництва по АДРЕСА_1 .

Крім того апелянт зазначає, що 27 лютого 2017 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України в місті Києві зареєстрована декларація про початок будівельних робіт №КВ 48 на об`єкті «Реконструкція житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 », яка станом на 23 березня 2017 року є чинною, а тому, як стверджує апелянт, ОСОБА_8 здійснюється будівництво на земельній ділянці в АДРЕСА_1 на підставі зареєстрованих дозвільних документів.

Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування пропуску строку вказує, що копію оскаржуваної ухвали ОСОБА_8 отримала 23 березня 2017 року, під час проведення слідчими обшуку.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 , задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що власник майна та його представник участі у судовому засіданні не приймали, копію оскаржуваної ухвалиапелянтом отримано 23 березня 2017 року, а апеляційна скарга подана 27 березня 2017 року, пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.

При апеляційному розгляді встановлено, що у даному кримінальному провадженні слідчим суддею обґрунтовано застосовано такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна та правильно визначені правові підстави для цього.

Як вбачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000221, відомості про яке 22.02.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

Старший слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_6 , звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_8 , яке 03 березня 2017 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98цього Кодексу.

Задовольняючи дане клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 0000221, про накладення арешту на майно, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого, та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, про наявність підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_8 , з метою забезпечення збереження речових доказів.
З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні.
Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на земельну ділянку, яка належить на праві власності ОСОБА_8 , діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.

Посилання апелянта на те, що слідчим суддею не зазначені підстави для накладення арешту на майно, є неогбгрунтованими, оскільки спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення. Підстав вважати ухвалу слідчого судді такою, що не відповідає вимогам ст. 170 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Твердження апелянта про невідповідність арештованого майна критеріям ст. 98 КПК України, слід визнати непереконливими, оскільки відповідно до постанови старшого слідчого ОСОБА_9 від 27.02.2017 року, вказана земельна ділянка визнана речовим доказом по справі та може бути використана як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є підстави вважати, внаслідок її використання вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 364 КК України.

Посилання апелянта на те, що речовим доказом визнана земельна ділянка за іншою адресою, колегія суддів не бере до уваги, з урахуванням даних про кадастровий номер земельної ділянки.

Доводи автора апеляційної скарги щодо відсутності декларації про початок будівельних робіт та про те, що такі роботи в період з 29.12.2016 року по 27.02.2017 року не проводились, колегія суддів визнає необгрунтованими, оскільки обставини правомірності здійснення будівельних робіт мають бути з`ясовані під час розгляду справи по суті.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172 ,173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 03 березня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 та накладено арешт на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_8 - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_4