Справа
Номер провадження 1-кс/556/45/2017
У Х В А Л А
іменем України
Слідчий суддя Володимирецького районного суду Рівненської області ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володимирецького районного суду скаргу ОСОБА_4 на дії слідчого органу досудового розслідування, -
В судовому засіданні ОСОБА_4 подану скаргу підтримав, просив скаргу задовольнити.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважав подану скаргу безпідставною.
Заслухавши думку учасників судового процесу, слідчий суддя вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 п. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає, зокрема, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником, володільцем тимчасово вилученого майна.
Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування слідчий суддя може винести ухвалу про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову в задоволенні скарги.
У ст. 167 КПК зазначається, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Частиною 1 ст. 100 КПК України передбачено, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю.
Частиною 6 названої вище статті передбачено, що речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
ОСОБА_7 звернувся до правоохоронних органів з заявою про повернення транспортного засобу, однак в цьому йому було відмовлено.
Разом з тим, на підставі наданих суду письмових доказів, судом встановлено, що ОСОБА_8 є добросовісним набувачем та законним володільцем каміння бурштину, обіг якого в Україні не заборонений. Вказане каміння було ввезено на митну територію україни та придбано ОСОБА_9 у суб"єкта підприємницької діяльності - ПП "Опус ІД". Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами.
Таким чином, враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що каміння бурштину не перебуває під арештом, і відносно нього не встановлено будь-яких інших обмежень, підстав для відмови в поверненні власнику вилученого майна суд не вбачає.
Подібний висновок суду ґрунтується також і на положеннях міжнародних договорів, які є частиною кримінально-процесуального законодавства України.
Так, у відповідності до ст..1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У практиці Європейського Суду з прав людини, зокрема в справах «Стретч проти Сполученого Королівства» (24.06.2003 року), «Спорронг і Леннрот проти Швеції» (23.09.1982 року), «Гаші проти Хорватії» (13.12.2007 року), визначено критерії оцінки сумісності втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст.1 Першого протоколу, а саме:
чи вважається втручання законним;
чи має воно суспільний, публічний інтерес;
чи вважається такий захід пропорційним до визначених цілей.
Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності розглядається як порушення ст.1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави, пов`язаними з утручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Поняття «справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення між поставленою метою та засобами, які при цьому використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому в питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, ЄСПЛ визнає за державою достатньо широку сферу розсуду, за винятком випадків, коли такий розсуд не грунтується на розумних підставах.
Отже, ст.1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність. В оцінці дотримання справедливого балансу в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
При цьому, ЄСПЛ звертає увагу на недопустимість надмірно тривалого порушення прав володільця майна, якщо це не обумовлено достатнім суспільним інтересом.
З урахуванням викладеного, враховуючи, що в даному кримінальному провадженні доказів вчинення ОСОБА_9 будь-яких протиправних дій не здобуто, законність придбання майна скаржником підтверджена належними та допустимими доказами , слідчий суддя приходить до висновку, що вилучене майно підлягає поверненню, а скарга ОСОБА_10 задоволенню.
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 100, 167, 303, 307, КПК України, слідчий суддя,-
Скаргу ОСОБА_4 задовольнити повністю.
Зобов"язати слідчого Володимирецького ВП Кузнецовського ВП ГУНП або іншого, уповноваженого ним працівника Національної поліції повернути ОСОБА_4 каміння бурштину-сирцю, вилкчене 24.11.2016 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: