Провадження № 11-кп/783/1258/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 29 листопада 2016 року з участю,

прокурора ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_6

встановила:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про звільнення від покарання.

Оскільки ОСОБА_6 подав заяву особисто, що суперечить положенням ст.165 КВК України, в задоволенні такої відмовлено виходячи з того, що він не є особою, яка має право на звернення з відповідною заявою.

На дану ухвалу засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку та постановити нову, якою звільнити його від призначеного покарання.

Вважає, що дана ухвала є необґрунтованою та постановлена з порушенням кримінально-процесуальних норм. Відповідно до положень ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку. Питання, які виникають від час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб або органів у випадках, встановлених законом.

Тому відмова в задоволенні заяви про звільнення від покарання у зв`язку із тим, що засуджений немає права звертатись із відповідною заявою є незаконною та такою, що суперечить нормам КПК України.

Також судом не було враховано фактичних обставин справи, а саме, що під час іспитового строку ним не було вчинено нового злочину, а також не було притягнуто до адміністративної відповідальності. Представник управління УДПС України в судовому засіданні не заперечила проти задоволення його заяви, однак і це залишилось поза увагою суду, що в свою чергу призвело до порушення норм матеріального права.

Заслухавши пояснення ОСОБА_6 на підтримання вимог апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 про обґрунтованість такої, вивчивши матеріали провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Приймаючи рішення за заявою ОСОБА_6 про звільнення від покарання, суд першої інстанції визнав, що він має право бути звільненим від призначеного покарання, однак не є суб`єктом звернення до суду з такою заявою.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Так статтею 539 КПК України, що є спеціальною нормою, передбачено порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку. Частина перша цієї статті передбачає, що питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №461/12950/14-к, ОСОБА_6 був засуджений вироком Галицького районного суду м.Львова від 23 квітня 2015 року за ч.1 ст.15, ч.3 ст.185 КК України на три роки позбавлення волі з застосуванням ст.75 КК України, з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю один рік.

Відповідно до положень ч.1 ст.78 КК України, після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Встановлений вироком суду ОСОБА_6 іспитовий строк тривалістю один рік закінчився ще 23 квітня 2016 року. Даних про те, що він ухилявся від виконання покладених на нього обов`язків, вчинив новий злочин не встановлено. Як вбачається з журналу судового засідання, представник УДПСУ у Львівській області ОСОБА_8 підтримала заяву засудженого про звільнення від покарання.

Оскільки кримінально-виконавча інспекція, станом на квітень 2016 року, яка відповідно до вимог законодавства зобов`язана після закінчення іспитового строку звернутися з поданням до суду про звільнення від призначеного покарання цього не зробила. З врахуванням цих обставин колегія суддів, беручи до уваги положення ст.8 КПК України, яка передбачає, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, ч.1 ст.539 КК України, для недопущення подальшого порушення прав ОСОБА_6 вважає, що подана ним заява підлягає розгляду по суті, а висновок суду першої інстанції що ОСОБА_6 не є суб`єктом звернення до суду з заявою про звільнення від покарання суперечить законодавству та не відповідає фактичним обставинам провадження.

Тому ухвала Галицького районного суду м.Львова від 29 листопада 2016 року підлягає скасуванню. В даному провадженні слід постановити нову ухвалу про звільнення ОСОБА_6 від призначеного вироком Галицького районного суду м.Львова від 23 квітня 2015 року покарання за ч.1 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі з випробуванням, після закінчення іспитового строку тривалістю один рік, задоволивши його апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 537 КПК України, колегія суддів,

постановила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 29 листопада 2016 року про відмову в задоволенні заяви про звільнення ОСОБА_6 від покарання скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 від призначеного вироком Галицького районного суду м.Львова від 23 квітня 2015 року покарання за ч.1 ст.15, ч.3 ст.185 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі з випробуванням, після закінчення іспитового строку тривалістю один рік.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4