Справа № 204/1848/17
Провадження № 1-кс/204/409/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

скаржника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення незаконно позбавленої свободи особи із під варти, -
ВСТАНОВИВ:
29 березня 2017 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення незаконно позбавленої свободи особи із під варти. В обґрунтування скарги зазначено, що 25.01.2017 року, згідно з вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засуджено за ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187 та ч. 3 ст. 263 КК України, та на підставі ст. 70 КК України, тобто за сукупністю злочинів засуджено до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та враховуючи вимоги ст. 72 КК України, перераховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 29.09.2015 року до вступу вироку в законну силу. На даний час Апеляційним судом Дніпропетровської області відносно ОСОБА_4 відкрито апеляційне провадження, в тому числі і за поданою адвокатом ОСОБА_3 апеляційною скаргою на вирок суду першої інстанції. 22 березня 2017 року, в Апеляційному суді, засідання по справі було відкладено на іншу дату, а клопотання про продовження строків тримання під вартої обвинувачених, прокурором заявлено не було. На теперішній час, всі строки перебування під вартою ОСОБА_4 спливли. У відповідності до ч. 1 ст. 197 та ст. 331 КПК України, строк запобіжного заходу не повинен перевищувати - 60 днів з моменту його застосування, а в даному випадку відраховуючи з моменту винесення вироку 25.01.2017р., який на даний час не набрав законної сили. Незважаючи на закінчення строку дії запобіжного заходу, ОСОБА_4 , не звільнений з місця позбавлення свободи, та перебуває під вартою в Дніпропетровській установі виконання покарань № 4 управління Державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області, без судового рішення, яке набрало законної сили. При цьому, посилаючись на ст.ст. 3, 8, 29, 55, 64 Конституції України, лист ВССУ «Про судову практику застосування судами першої та апеляційної інстанції процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року, зазначив, що ОСОБА_4 перебуває під вартою без рішення суду, яке набрало законної сили, у зв`язку з чим просив терміново звільнити ОСОБА_4 з під варти Дніпропетровської установи виконання покарань № 4 Управління державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області.
У судовму засіданні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтрива та просив її задовольнити.
У зв`язку з ненадходженням від учасників судового провадження відповідних клопотань, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалося, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
Дослідивши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 та матеріали його особової справи, витребуваної з Дніпропетровської установи виконання покарань № 4, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 206 КПК України якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Судом встановлено, що вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 263 КК України і на підставі ст. 70 КК України йому призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 - тримання під вартою, залишено без змін до вступу вироку в законну силу. Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання - з 29 вересня 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2017 року.

Відповідно до вищевказаного вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2017 року, запобіжний захід застосований до ОСОБА_4 тримання під вартою, залишено без змін до вступу вироку в законну силу. Тобто, судом першої інстанції застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили з метою забезпечення виконання остаточного судового рішення, яким засудженому призначено покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк. На теперішній час вказаний вирок суду не набрав законної сили, оскільки у справі подано апеляційні скарги та Апеляційним судом Дніпропетровської області відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника.

Отже, оскільки вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2017 року вирішено питання щодо застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначено строк його застосування до вступу вироку в законну силу, після системного аналізу вимог ст. 206 КПК України, вимог глави 18 КПК України та вимог ст.ст. 373-374 КПК України, приходжу до переконання про відсутність обґрунтованої підозри, що в межах територіальної юрисдикції Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться особа, яка позбавлена свободи за відсутності на те правових підстав, а тому суд не вбачає підстав для вирішення питання про законність позбавлення його волі, інакше як в порядку розділу V глави 31 КПК України, шляхом апеляційного оскарження вироку суду.

За таких обставин слід зазначити, що підстав для постановлення ухвали щодо здійснення доставки ОСОБА_4 до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення його свободи, судом не встановлено.
Оскільки заявник вважає, що ОСОБА_4 як засуджений утримується під вартою незаконно без вироку відповідного суду та без ухвали щодо обрання відносно нього запобіжного заходу, слід дослідити це питання щодо правомірності його вимог відповідно до норм діючого законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 374 КПК України вирок суду складається зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин.

Частиною 4 статті 374 КПК України передбачено, що у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються - рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому, дія запобіжного заходу у відношенні особи, щодо якої винесено обвинувальний вирок, може бути обрано, змінено та продовжено судом до моменту набрання судовим рішенням законної сили, тобто не обмежується визначеним строком застосування.

Таким чином, у випадку якщо вироком суду особу засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, та вирішено питання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою до набрання вироком законної сили, єдиною підставою для звільнення такої особи з-під варти буде рішення відповідного суду вищої інстанції про скасування вироку суду першої інстанції та виправдання засудженого, або зміну раніше призначеного йому покарання на інше, не пов`язане з позбавленням волі.

Оскільки при постановленні вироку Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 25.01.2017 року приймалося рішення про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, слідчий суддя під час розгляду заяви в порядку ст. 206 КПК України не наділений повноваженнями щодо надання оцінки рішенням інших судів при вирішенні питання про обрання, зміну та продовження строків тримання осіб під вартою, а перевіряє лише їх наявність.

За таких обставин, приходжу до висновку, що у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , про звільнення незаконно позбавленої свободи особи із під варти слід відмовити у зв`язку з наявністю судового рішення, яким вирішено питання про застосування відносно засудженого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначено строк його застосування до вступу вироку в законну силу, а отже наявністю правових підстав для позбавлення свободи ОСОБА_4 та тримання його під вартою.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 24, 202, 206, 309, 374 КПК України, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення незаконно позбавленої свободи особи із під варти - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1