УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів за участю прокурора засудженого ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
при секретарі ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні 23 лютого 2017 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого

ОСОБА_5 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 1 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2012 року за ч. 2 ст. 185 КК України та на підставі ч. 4 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами строком 2 роки.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за новим вироком невідбутої частини покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2012 року, ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 1 місяць із позбавленням права керувати транспортними засобами строком 2 роки.

Згідно вироку суду, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 21 квітня 2013 року близько 22.05 год., керуючи автомобілем «Део-Ланос» по вулиці Білицькій зі сторони вулиці Вишгородської в напрямку вулиці Північно-Сирецької в місті Києві, в порушення вимог

п. п. 10.1, 12.2 Правил дорожнього руху України, виїхав за межі проїзної частини та здійснив наїзд на електроопору міського освітлення, в результаті чого пасажир автомобіля «Део-Ланос» ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2016 року вирок суду змінено, виключено з його мотивувальної частини посилання на порушення ОСОБА_5 п. 12.2 Правил дорожнього руху України. За ч. 2 ст. 286 КК пом`якшено основне покарання до 3 років позбавлення волі та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання за новим вироком невідбутої частини покарання, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2012 року, ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 7 місяців. У решті вирок щодо засудженого залишено без зміни.

У касаційній сказі засуджений ОСОБА_5 порушує питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. На обґрунтування своїх доводів зазначає, що досудове розслідування та судовий розгляд проведені однобічно й неповно, з порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, а тому висновки суду щодо доведеності його винуватості за ч. 2 ст. 286 КК України не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтуються на суперечливих доказах. Стверджує, що суд першої інстанції, в порушення ст. 374 КПК України, без належного мотивування змінив у вироку викладення фактичних обставин вчиненого злочину у порівнянні зі зміненим обвинувальним актом, та вийшов за межі висунутого обвинувачення, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Окрім того, суд першої інстанції не надав оцінку розбіжностям у висновках експертів № 30ат від 11.12.2015 року та № 228ат від 26.06.2013 року і не навів мотивів, із яких прийняв до уваги один доказ та відхилив інший. Також посилається на те, що судом не враховано, що він ужив усі необхідні заходи для зменшення швидкості, проте після виїзду за межі проїзної частини не мав технічної можливості зупинити автомобіль, що підтверджується наявністю гальмівного шляху. Вважає, що судом апеляційної інстанції його доводи належним чином не розглянуто, не зазначено жодної підстави через яку апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а доводи апеляції безпідставними.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого на підтримання поданої скарги, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні питання про скасування або зміну вироку, ухвали, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 цього Кодексу і не переглядає судові рішення з підстав однобічності і неповноти досудового розслідування та судового розгляду, щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість, саме такі підстави є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

Із огляду на це, судова колегія при вирішенні питань, поставлених у касаційній скарзі виходить із фактичних обставин кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції і в межах поданої апеляції перевірених колегією суддів апеляційного суду.

Висновки суду щодо доведеності винуватостіОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, обґрунтовані наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Винуватість засудженого підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 про обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 . Окрім того, вони підтвердили, що водій не втрачав свідомості при зіткненні з електроопорою міського освітлення.

Із даних, що містяться у висновку експерта № 30 ат від 11 грудня 2015 року, підтвердженими в судовому засіданні експертом ОСОБА_9 , вбачається, що в даній дорожній обстановці дії водія ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху і знаходилися в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Висновок суду про те, що порушення ОСОБА_5 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 5 листопада 2015 року № 5-218кс15, згідно якого під час розгляду кримінального провадження предметом дослідження має бути питання наявності чи відсутності обов`язкового елементу об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України, - причинного зв`язку між допущеними порушеннями правил безпеки дорожнього руху, якщо такі мали місце та суспільно небезпечними наслідками ( заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень).

А тому, на думку колегії суддів, суд обґрунтовано визнав висновок експерта допустимим, належним і достовірним доказом.

Крім того, винуватість засудженого підтверджується даними, що містяться у протоколах слідчих дій, висновком судово-медичної експертизи та іншими наведеними у судових рішеннях доказами, сумніву щодо їх достовірності немає.

Сукупність наведених у вироку доказів, якими суд дав правильну оцінку, переконливо свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину.

При перевірці кримінального провадження встановлено, що судом досліджені всі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного його вирішення. Проявів упередженості щодо ОСОБА_5 під час судового розгляду не виявлено.

Дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно. Отже, вважати, що судом неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, немає підстав.

Із урахуванням внесених змін судом апеляційної інстанції, покарання засудженому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу засудженого та пом`якшуючих покарання обставин. Із урахуванням усіх обставин в їх сукупності, апеляційний суд дійшов до висновку про пом`якшення ОСОБА_5 основного покарання, належним чином умотивувавши своє рішення. Отже, призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Перевіркою встановлено, що апеляційним судом були надані відповіді на всі доводи апеляційної скарги засудженого, які аналогічні доводам його касаційної скарги, зокрема: щодо розбіжності у висновках експертів № 30 ат від 11.12.2015 року та № 228ат від 26.06.2013 року; щодо відсутності технічної можливості зупинити автомобіль після виїзду за межі проїзної частини; щодо зміни судом у вироку викладення фактичних обставин вчиненого злочину та розгляд провадження за межами висунутого обвинувачення. Свої висновки апеляційний суд належним чином умотивував. Із даними висновками погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну судових рішень, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 434-436 КПК України суд,

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Подільського районного суду м. Києва від 1 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 9 червня 2016 року щодо ОСОБА_5 - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2