Дата документу Справа № 331/8483/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/8483/16-к Слідчий суддя в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-сс/778/37/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.584 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 січня 2017 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Владікавказ Республіки Північна Осетія-Аланії, Російської Федерації, документованого паспортом громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
захисник-адвокат ОСОБА_9 , яка діє в інтересах ОСОБА_6 , звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19 грудня 2016 року, якою задоволено клопотання заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_11 та продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі (екстрадиційний арешт) терміном на 60 діб у Запорізькому слідчому ізоляторі. Строк дії ухвали слідчого судді встановлено до 20 лютого 2017 року.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що матеріалами кримінального провадження підтверджено необхідність продовження тримання під вартою ОСОБА_6 для його екстрадиційного арешту, та будь-яких обставин, які б свідчили про зворотне, судом не виявлено. Крім того слідчий суддя послався на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 не має постійного місця проживання на території України, неодноразово змінював місце перебування, на теперішній час знаходиться у міжнародному розшуку.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 просить вищевказану ухвалу слідчого судді щодо ОСОБА_6 скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, з огляду на ст.ст.197, 584 КПК України, встановити строк дії такого запобіжного заходу до 16 січня 2017 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у клопотанні жодним чином не доведено та не підтверджено існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Крім того зазначає, що слідчим суддею не розглянуті та, відповідно, не враховані відомості про ухилення особи у запитуючій стороні, а також відомості та докази того, що ОСОБА_6 має досить стійкі та міцні соціальні зв`язки, у тому числі наявність в нього родини та утриманців. Також, на думку апелянта, слідчим суддею не враховано граничний строк тримання особи під вартою, який згідно із ч.10 ст.584 КПК України, не може перевищувати 12 місяців, та який, відповідно до вимог ч.2 ст.197 КПК України, слід відраховувати з моменту затримання ОСОБА_6 - з 16 січня 2016 року.

Згідно з ухвалою слідчого судді, заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_11 звернувся до Жовтневого районного суду м.Запоріжжя з клопотанням про продовження екстрадиційного арешту за матеріалами відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 .

У клопотанні зазначив, що 17 січня 2016 року о 10-00 годині, співробітниками СВ УСБ України в Запорізькій області, в порядку ст.ст.208, 582 КПК України, затримано ОСОБА_6 , розшукуваного Управлінням по боротьбі з тероризмом 2 Служби ФСБ Росії, для притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.205.2 (участь у діяльності організації, яка відповідно до законодавства визнана терористичною) та ч.3 ст.33, ч.1 ст.205.1 (сприяння терористичній діяльності шляхом організації озброєння особи) КК Російської Федерації.

Ініціатору розшуку 17 січня 2016 року каналами Інтерполу повідомлено про затримання ОСОБА_6 . У відповідь від ініціатора розшуку надійшло підтвердження про отримання вказаного повідомлення та проінформовано про готовність надати документи на підтвердження розшуку ОСОБА_6 та подальший намір клопотати про його видачу (екстрадицію) до Російської Федерації.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2016 року задоволено клопотання заступника прокурора Запорізької області про застосування запобіжного заходу у вигляді тимчасового арешту відносно ОСОБА_6 строком на 40 діб.

До прокуратури Запорізької області через Генеральну прокуратуру України надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу (екстрадицію) ОСОБА_6 для притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.205.2 та за ч.3 ст.33, ч.1 ст.205.1 КК Російської Федерації.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 25 лютого 2016 року задоволено клопотання заступника прокурора області про застосування екстрадиційного арешту відносно громадянина Російської Федерації ОСОБА_6 , в порядку ст.584 КПК України щодо останнього застосовано запобіжний захід у вигляді екстрадиційного арешту строком на 60 діб.

В подальшому, 21 квітня 2016 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя задоволено клопотання заступника прокурора області про продовження ОСОБА_6 строку екстрадиційного арешту строком на 60 діб.

У зв`язку із закінченням вказаного строку, 23 червня 2016 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя задоволено клопотання заступника прокурора області про продовження ОСОБА_6 строку екстрадиційного арешту строком на 60 діб до 23 серпня 2016 року.

В порядку ст.584 КПК України, 22 серпня 2016 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя задоволено клопотання заступника прокурора області про продовження екстрадиційного арешту відносно ОСОБА_6 до 23 жовтня 2016 року.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 21 жовтня 2016 року задоволено клопотання заступника прокурора області про продовження екстрадиційного арешту відносно ОСОБА_6 до 22 грудня 2016 року.

У теперішній час ОСОБА_6 утримується в Запорізькому слідчому ізоляторі.

Прокуратурою області за дорученням Генеральної прокуратури України проводилась екстардиційна перевірка обставин, які можуть перешкоджати видачі ОСОБА_6 компетентним органам Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності, матеріали якої разом із відповідним висновком скеровано до ГПУ.

Під час екстрадиційної перевірки встановлено, що відповідно до наданих російською стороною документів 19 січня 2015 року слідчим в ОВС СУ ФСБ Росії ОСОБА_12 в рамках розслідування кримінальної справи №141446 винесено постанову про притягнення ОСОБА_6 у якості обвинуваченого, відповідно до якої останній обвинувачується у вчиненні ряду умисних злочинів проти громадської безпеки та пов`язаних з терористичною діяльністю.

Зокрема ОСОБА_6 звинувачено в тому, що він не пізніше 2013 року, знаходячись на території Республіки Інгушетія РФ вступив до лав міжнародної терористичної організації «Імарат Кавказ» та отримав від інших учасників організації вказівку щодо організації виготовлення саморобних вибухових пристроїв та їх подальшого транспортування до Північно-Кавказького регіону РФ та Сирійської Арабської Республіки, з метою подальшого вчинення терористичних актів.

Влітку 2013 року ОСОБА_6 , знаходячись на території України у м.Сімферополь схилив ОСОБА_13 до надання пособницької допомоги членам міжнародної терористичної організації «Імарат Кавказ», яка полягала у модернізації схем електронних механізмів до саморобних вибухових пристроїв, виготовленні їх на території м. Москви РФ та подальшого направлення їх до Північно-Кавказького регіону РФ та Сирійської Арабської Республіки.

У період з листопада 2013 року по березень 2014 року ОСОБА_6 знаходячись на території України у м. Сімферополь організував забезпечення осіб, які брали участь у терористичній діяльності міжнародної терористичної організації «Імарат Кавказ» на території м. Хасавюрту Республіки Дагестан РФ. У вказаний період часу ОСОБА_6 за посередництвом ОСОБА_13 на території м. Москви РФ виготовив не менше 120 компонентів саморобних вибухових пристроїв та організував їх передачу керівникові підрозділу міжнародної терористичної організації «Імарат Кавказ» ОСОБА_14 -О.

В ході досудового розслідування вищевказаної кримінальної справи місцезнаходження ОСОБА_6 встановлено не було у зв`язку з чим слідчим в ОВС СУ ФСБ Росії ОСОБА_12 19 січня 2015 року останнього оголошено у розшук.

07 травня 2015 року Лефортовським районним судом м.Москви РФ відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з анкетою Інтерполу - «Individual Report» (документом, на підставі якого здійснюється розшук підозрюваної (обвинуваченої) особи та її затримання до вирішення питання про екстрадицію) ОСОБА_6 перебуває у міжнародному розшуку.

За злочини, вчинення яких інкримінується ОСОБА_6 компетентними органами Російської Федерації, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Злочини, передбачені ч.2 ст.205.2 та ч.3 ст.33, ч.1 ст.205.1 КК Російської Федерації не належать до військових злочинів і не мають політичного характеру.

Злочин, визначений ч.2 ст.205.5 КК РФ, відповідає ч.1 ст.258 КК України і є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років.

Міністерством закордонних справ України повідомлено на адресу прокуратури Запорізької області, що у відповідності до рішення Комітету Ради Безпеки ООН 1267, на підставі резолюції РБ ООН 2161 (2014), у зведеному санкційному списку Комітету РБ ООН щодо організації «Аль-Каїда» і пов`язаних з нею осіб та організацій за номером QDe. 131 міститься організація «ЕМАRАТ КАVКАZ» («Імарат Кавказ»).

Злочин, визначений ч.3 ст.33, ч.1 ст.205.1 КК Російської Федерації відповідає ч.3 ст.27, ч.1 ст.258 КК України і є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Строк давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинені ним злочини, відповідно до ч.2 ст.49 КК України, не закінчився.

За інформацією Державної міграційної служби України від 19 лютого 2016 року №8-993/1-16 та управління ДМС в Запорізькій області від 18 січня 2016 року №2301/01-542 ОСОБА_6 з питань набуття громадянства України, отримання статусу біженця та інших форм захисту до органів міграційної служби України не звертався.

Проте, за інформацією ДМС та ГУДМСУ в Дніпропетровській області, управлінням прийнято до розгляду заяву ОСОБА_6 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. За результатами розгляду вказаної заяви 27 жовтня 2016 року рішенням ДМС України №547-16 ОСОБА_6 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Поряд з цим, згідно з висновком службової перевірки факту визначення наявності або відсутності громадянства Російської Федерації відносно ОСОБА_6 , проведеної УФМС Росії у РСО-Аланія встановлено, що останній у відповідності до ч.1 ст.13 Закону «Про громадянство Російської Федерації» від 28 листопада 1991 року №1948-1 є громадянином Російської Федерації.

Згідно з довідкою ОСК ГУНП України в Запорізькій області №173-18012016/23210 ОСОБА_6 правоохоронними органами України, у зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності, не розшукується.

Стан здоров`я ОСОБА_6 задовільний.

Обставини, передбачені ст.589 КПК України та міжнародними договорами, які перешкоджають видачі ОСОБА_6 до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності, наразі не встановлено.

Відповідно до доручення Генеральної прокуратури України, на цей час рішення за запитом Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_6 не прийнято, у зв`язку із поданням останнім заяви про визнання його біженцем або особою яка потребує додаткового захисту, з урахуванням цього існує необхідність у вирішенні питання щодо вжиття заходів, передбачених ст.584 КПК України.

Заслухавши доповідь судді; захисника - адвоката ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважала, що ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи ухвалу слідчого судді у межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.584 КПК України, при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України та ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства та застосовуються в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

У відносинах між Україною та Російською Федерацією з питань екстрадиції застосовується Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, Протоколом до неї від 29 березня 1997 року, ратифікованим Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР, Європейська Конвенція про видачу правопорушників 1957 року.

Згідно з приписами статті 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, статті 56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, договірні сторони зобов`язуються на вимогу видавати одна одній осіб, які перебувають на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності.

Статтею 2 Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року, частиною другою статті 56 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, видача правопорушників здійснюється за правопорушення, за які відповідно до законів запитуваної та запитуючої сторін передбачено покарання на максимальний строк не менше одного року позбавлення волі.

Відповідно до положень статті 60 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року (в редакції Протоколу до неї від 29 березня 1997 року), після отримання вимоги про видачу запитувана сторона негайно вживає заходів до розшуку і взяття під варту особи, видача якої вимагається, за винятком тих випадків, коли видачу не може бути здійснено.

У пункті f статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

За змістом пункту 6 частини 2 статті 183 КПК України, до особи, яку розшукують компетентні органи іноземної держави за кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким може бути вирішено питання про видачу особи (екстрадицію) такій державі для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку.

Порядок та підстави застосування до особи екстрадиційного арешту визначені статтею 584 КПК України.

Згідно з вимогами ч.ч.6,8 цієї статті, строки тримання особи під вартою та порядок їх продовження визначаються КПК України. При розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.

За змістом цієї статті, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання особи під вартою, відповідно до положень ст.199 КПК України має дослідити подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу та з`ясувати конкретні причини тривалого тримання особи під вартою.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону при розгляді вищевказаного клопотання слідчий суддя дотримався.

З наданих суду матеріалів провадження вбачається, що наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку екстрадиційного арешту ОСОБА_6 перевірялись слідчим суддею при розгляді клопотання. При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора та захисника, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні вказаного питання.

Слідчим суддею встановлено, що в матеріалах провадження наявні відомості про перебування ОСОБА_6 у міжнародному розшуку для притягнення компетентними органами Російської Федерації до кримінальної відповідальності; відомості про те, що за злочин, вчинення якого інкримінується ОСОБА_6 , передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років; інкриміновані ОСОБА_6 не належать до військових злочинів та не мають політичного характеру; злочин, передбачений ч.2 ст.205.2 КК Російської Федерації, відповідає злочину, передбаченому ч.1 ст.258-3 КК України, та є екстрадиційним, оскільки за нього КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років; в матеріалах провадження міститься запит компетентних органів Російської Федерації про видачу ОСОБА_6 .

Також у судовому засіданні перевірено, чи є обставини, передбачені ст.589 КПК України та міжнародними договорами, які перешкоджають видачі ОСОБА_6 до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності, досліджено питання щодо можливості перебування ОСОБА_6 в умовах СІЗО за станом здоров`я та питання щодо соціальних зв`язків останнього.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя ретельно дослідивши відомості, що містяться у документах, доданих до клопотання заступника прокурора Запорізької області, дав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження екстрадиційного арешту ОСОБА_6 на строк, зазначений в оскаржуваній ухвалі.

Доводи захисника адвоката ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про недоведеність прокуратурою Запорізької області ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, спростовуються відомостями, що містяться у матеріалах провадження, згідно з якими, ОСОБА_6 є громадянином Російської Федерації, де обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, перебуває у міжнародному розшуку, на території України постійного місця проживання не має, неодноразово змінював місце свого проживання на території різних регіонів України.

На думку колегії суддів, факт того, що, ОСОБА_6 одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей та, згідно з наданими стороною захисту відомостями, дружина та діти ОСОБА_6 , які зареєстровані у м.Бахчисарай, органами соціального захисту населення взяті на облік як внутрішньо-переміщені особи з фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не спростовують висновків слідчого судді про наявність підстав для продовження строку екстрадиційного арешту щодо ОСОБА_6 .

Факт того, що ОСОБА_6 на цей час оскаржує рішення ДМС України про відмову у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на думку колегії суддів, також не перешкоджає продовженню щодо нього строку екстрадиційного арешту, оскільки, у розумінні положень ч.4 ст.590 КПК України, вказана обставина є перешкодою лише для прийняття рішення про видачу (екстрадицію) ОСОБА_6 до остаточного розгляду його заяви.

З доводами захисника про неправильне обчислення слідчим суддею строків тримання під вартою ОСОБА_6 колегія суддів також не погоджується з наступних підстав.

Захисник посилається на положення ч.2 ст.197 КПК України та вважає, що строк тримання під вартою ОСОБА_6 слід відраховувати з дня затримання останнього, яке, як стверджує сторона захисту, фактично відбулось 16 січня 2016 року.

Дійсно, згідно з положеннями ч.2 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Згідно з матеріалами провадження, 17 січня 2016 року співробітниками СВ УСБ України в Запорізькій області в порядку ст.ст.208, 582 КПК України ОСОБА_6 був затриманий у зв`язку з перебуванням у міжнародному розшуку, ініціатором якого є Управління по боротьбі з тероризмом 2 Служби ФСБ Росії для притягнення до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.205.2, ч.1 ст.205.1 КК Російської Федерації (сприяння терористичній діяльності шляхом організації озброєння особи).

Об`єктивних даних, які б спростовували ці відомості, суду не надано.

Відповідно до вимог ч.1 ст.583 КПК України, до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт до сорока діб або інший встановлений відповідним міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу.

Згідно з положеннями п.9 ч.1 ст.541 КПК України, тимчасовий арешт - взяття під варту особи, розшукуваної за вчинення злочину за межами України, на строк, визначений цим Кодексом або міжнародним договором України, до отримання запиту про видачу (екстрадицію).

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19 січня 2016 року за клопотанням заступника прокурора Запорізької області до ОСОБА_6 застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб - до 26 лютого 2016 року.

Відповідно до вимог ч.2 ст.583 КПК України, у разі якщо максимальний строк тимчасового арешту, передбачений частиною першою цієї статті, закінчився, а запит про видачу цієї особи не надійшов, особа підлягає негайному звільненню з-під арешту, що, відповідно до частини 8 цієї статті, не перешкоджає застосуванню до неї екстрадиційного арешту в разі подальшого отримання такого запиту.

Згідно з положеннями п.9 ч.1 ст.541 КПК України, екстрадиційний арешт - застосування запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою з метою забезпечення її видачі (екстрадиції).

Тобто адміністративний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичну передачу та не може тривати більше дванадцяти місяців (ч.10 ст.584 КПК України).

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень КПК України, в т.ч. положень ст.584 КПК України, єдиною підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) є надходження відповідного запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України.

Згідно з матеріалами провадження, після надходження до прокуратури Запорізької області через Генеральну прокуратуру України запиту Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу (екстрадицію) ОСОБА_6 заступник прокурора Запорізької області звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до ОСОБА_6 екстрадиційного арешту.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 25 лютого 2016 року вказане клопотання задоволено та до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі (екстрадиційний арешт) терміном на 60 діб, який в подальшому продовжувався у встановленому законом порядку.

З цієї дати, відповідно до положень ч.9 ст.583 КПК України, ухвала слідчого судді про застосування до ОСОБА_6 тимчасового арешту втратила юридичну силу.

Оскільки до застосування екстрадиційного арешту до ОСОБА_6 застосовувався тимчасовий арешт, а підстави для застосування цих заходів є різними, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк екстрадиційного арешту, передбачений ч.10 ст.584 КПК України, слід відраховувати з моменту його застосування.

Доводи захисника-адвоката ОСОБА_9 , викладені в апеляційній скарзі, на думку колегії суддів, правильність вищевказаних висновків слідчого судді не спростовують, тому підстав для задоволення вказаної апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.199, 407, 422, 584 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 19 грудня 2016 року, якою задоволено клопотання заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_11 , та продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі (екстрадиційний арешт) терміном на 60 діб у Запорізькому слідчому ізоляторі, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3