АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/1557/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 79,5 м. кв., загальною вартістю 66 278 гривень, що належать ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності, із забороною ОСОБА_8 будь-яким чином відчужувати зазначене майно.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував завдання арешту майна у даному кримінальному провадженні, та прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність і необґрунтованість, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, представник зазначає, що матеріали клопотання не містять документального підтвердження вручення, в розумінні ст. 278, 135, 136 КПК України, ОСОБА_8 повідомлення про підозру у даному кримінальному провадженні, оскільки не містить її підпису про його отримання. Додає, що вказаний документ вручений ОСОБА_12 , який не є родичем та не проживає спільно з підозрюваною, а опис про направлення ОСОБА_8 повідомлення про підозру поштою не містить доказів отримання такого повідомлення останньою.

Далі в апеляційній скарзі, адвокат зазначає, що ОСОБА_8 та її представник не повідомлялися про дату, час і місце розгляду клопотання, чим порушено право підозрюваної за захист.

Крім того, апелянт стверджує, що оскаржувана ухвала не містить жодної підстави та посилання на норми конкретної частини статті 170 КПК України, які обґрунтовують необхідність накладення арешту, як не містить і оцінки доказів, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку. Додає, що посилання слідчого судді на відповідність майна критеріям, визначеним уст. 98 КПК України є помилковим та не містить правового підґрунтя.

Одночасно, автор апеляційної скарги зазначає, що копію оскаржуваної ухвали отримано 03.03.2017 року, а тому строк на апеляційне оскарження не є порушеним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу адвоката та просив її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_9 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України перебувають матеріали кримінального провадження № 0000703, відомості про яке 28.04.2014 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Слідчий в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , за погодженням із прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_11 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_8 , на праві приватної власності, із забороною ОСОБА_8 будь-яким чином відчужувати зазначене майно, яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 року задоволено.

Жодних об`єктивних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання слідчого, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.

Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися.

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України,може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Задовольняючи дане клопотання слідчого, внесене в межах кримінального провадження № 0000703, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого, дослідивши матеріали, додані до клопотання, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно зазначене у клопотанні слідчого, з метоюконфіскації майна як виду покарання, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого корисливого злочину проти власності, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якого передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, з метою конфіскації майна як виду покарання; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170 173 КПК України, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого і накладення арешту на майно, яке належить підозрюваній ОСОБА_8 .

Зважаючи на вищезазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, яке належить ОСОБА_8 , діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Підстав сумніватися в співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження у колегії суддів не виникає.

Доводи апелянта щодо відсутності у даному кримінальному провадженні документального підтвердження вручення ОСОБА_8 повідомлення про підозру, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються доданими до клопотання слідчого матеріалами, а саме повідомленням про підозру від 24.02.2017 року (а.с. 27-43), протоколом повідомлення про підозру від 24.02.2017 року (а.с. 44), відповідно до якого повідомлення про підозру вручено ОСОБА_12 для передачі ОСОБА_8 . Крім того, повідомлення про підозру 24.02.2017 року направлено поштою, що підтверджується описом (а.с.50,51). Порушень ч. 2 ст. 135 та ч. 1 ст.278 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Посилання апелянта на те, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без повідомлення власника майна та його представника, є необгрунтованими, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна, що мало місце в даному випадку.

Твердження апелянта про те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не підпадає під критерії зазначені у статті 98 КПК України, а ухвала є необґрунтованою, не заслуговують на увагу, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Підстави вважати клопотання слідчого таким, що не відповідає вимогам ст. 171 КПК України, відсутні.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172 ,173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень у сфері економіки Департаменту з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 79,5 м. кв., загальною вартістю 66 278 гривень, що належать ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності, із забороною ОСОБА_8 будь-яким чином відчужувати зазначене майно, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_13 ОСОБА_4