У Х В А Л А

24 січня 2017 року м. Київ

Суддя Верховного Суду України ОСОБА_2., перевіривши заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_1,

у с т а н о в и в:

вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 22 березня 2016 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК на 1 рік позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК на 3 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 289 КК із застосуванням ст. 69 КК на 3 роки позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 71 КК до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточно визначено ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Ухвалою судді Апеляційного суду Рівненської області від 12 травня 2016 року повернуто апеляційну скаргу прокурора на вирок у зв'язку з тим, що прокурор не усунув недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 грудня 2016 року ухвалу судді апеляційного суду залишено без зміни.

19 січня 2017 року заступник Генерального прокурора України подала заяву про перегляд ухвали суду касаційної інстанції з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 445 КПК, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції ч. 2 ст. 396, ч. 1 і п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Заявниця стверджує, що суд касаційної інстанції безпідставно погодився з помилковим тлумаченням зазначених норм судом апеляційної інстанції. На підтвердження вказаної підстави для перегляду прокурор надає копії ухвал касаційного суду від 24 березня 2015 року, 18 червня 2015 року, 17 вересня 2015 року, 3 грудня 2015 року, 20 жовтня 2016 року, якими скасовано аналогічні рішення судів апеляційної інстанції на підставі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Також підставою для перегляду ухвали касаційного суду прокурор вказує невідповідність рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норми права, викладеному в постанові Верховного Суду України від 8 грудня 2016 року (справа № 5-358кс16). Заявниця звертає увагу, що касаційний суд погодився з підставою для повернення апеляційної скарги прокурора на вирок щодо ОСОБА_1 - наявністю суперечностей між її описовою і прохальною частинами, які полягали в тому, що посилаючись на незаконність вироку, прокурор просив скасувати його повністю і ухвалити новий вирок лише в частині призначеного покарання, в той час як Верховний Суд України в зазначеній постанові зробив висновок, що існування в одному кримінальному провадженні двох вироків з одних і тих самих фактичних обставин і стосовно однієї тієї ж особи (у ситуації, якщо вирок скасовано частково і ухвалено вирок судом апеляційної інстанції в частині призначеного покарання) істотно ускладнює як усвідомлення акту правосуддя учасниками кримінального провадження, так і його фактичне виконання, а відтак - створює загрозу реалізації принципу правової визначеності як важливої складової верховенства права. Просить скасувати рішення судів касаційної й апеляційної інстанцій та направити справу на новий апеляційний розгляд.

Згідно з ч. 2 ст. 450 КПК, суддя-доповідач перевіряє відповідність отриманої ним заяви вимогам КПК і в разі, якщо заяву подано без додержання вимог ст.ст. 448 і 449 КПК, письмово повідомляє заявника про недоліки заяви та строк, протягом якого той зобов'язаний їх усунути.

Усупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 448 КПК, в заяві не зазначено належного обґрунтування підстави для перегляду судових рішень, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 445 КПК. Згідно з доктринальними положеннями, норма права складається з гіпотези (опису умов дії правової норми, тобто вказівки на обставини, за наявності яких реалізується її диспозиція), диспозиції (належної або можливої поведінки за наявності передбачених гіпотезою обставин) та санкції (наслідків або заходів державного примусу на випадок недотримання чи порушення припису, визначеного у диспозиції). При цьому юридична техніка допускає розміщення гіпотези, диспозиції та санкції процесуальної норми в межах різних статей КПК. Проте доводи прокурора про неоднакове застосування норми процесуального права викладено без урахування особливостей таких норм.

Положення п. 4 ст. 449 КПК вимагають також у разі подання заяви на підставі, передбаченій п. 3 ч. 1 ст. 445 КПК, додавати до неї копію постанови Верховного Суду України. Однак, долучений до заяви примірник постанови Верховного Суду України від 8 грудня 2016 року, не містить вказівки на джерело його походження, що, виходячи з приписів чинного Закону «Про доступ до судових рішень», унеможливлює використання його при здійсненні судочинства.

Установлені недоліки заяви перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. 450 КПК України,

у х в а л и в:

повідомити заступника Генерального прокурора України про недоліки заяви і надати строк для їх усунення до 24 лютого 2017 року.

Якщо недоліки заяви буде усунуто в установлений строк, вона буде вважатися поданою в день її первинного подання до Верховного Суду України.

У разі, якщо заявниця не усуне недоліки заяви протягом установленого строку, заяву буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_2