АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/1843/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/106/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
9 лютого 2017р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
розглянула дистанційно, в режимі відеоконференції з Вольнянською виправною колонією (№20) Запорізької області у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2016р. відносно
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу
Дніпропетровської області, який мешкав за
адресою: АДРЕСА_1 ,
відбуває покарання в Софіївській виправній колонії
УДПтСУ в Дніпропетровській області (№45),
про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 щодо застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
засуджений ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції від 8 грудня 2016 року та постановлення нової, якою просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
Софіївський районний суд Дніпропетровської області в оскаржуваній ухвалі від 8 грудня 2016р., відмовляючи ОСОБА_6 у задоволенні його клопотання, дослідив документи, додані до клопотання, та матеріали особової справи, оцінивши поведінку засудженого за весь період відбування покарання, зазначив, що засуджений за час відбування покарання характеризується негативно, за порушення відбування покарання, мав стягнення.
До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
Суд також зазначив, що засуджений ОСОБА_6 перебуває на обліку, як схильний до членоушкодження та суїциду.
За вироком суду має позов у сумі 982,80 грн., але виконавчі листи до установи не надходили.
Відповідно до ст.123 КВК України, не бере участі у реалізації диференційного виховного впливу, відповідно до ст.126 КВК України, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, відповідно до ст.127 КВК України, не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально- корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу, соціально-корисні зв`язки простежуються слабо.
Суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 не став на шлях виправлення, оскільки своїм ставленням до роботи не довів свого виправлення, у зв`язку з чим, він не заслуговує на умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на невідбутий термін.
Засуджений ОСОБА_6 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що рішення суду першої інстанції відносно нього є незаконним і необґрунтованим, при цьому він вказує, що суд першої інстанції неналежно дослідив матеріали справи, що характеризують його особу, не врахував його стан здоров`я, не врахував, що він з дитинства є інвалідом другої групи по зору, а також, що на його утриманні знаходиться хвора матір і неповнолітня дитина.
Крім того, засуджений звертає увагу на те, що з моменту відбування покарання, незважаючи на свій хворий стан здоров`я, він постійно працював, виконуючи різні види робіт.
ОСОБА_6 вважає, що з 14 жовтня 2016р. у нього по строку відбутого покарання відкрилася пільга на застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, і він своєю поведінкою і сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, тому підлягає умовно-достроковому звільненню від призначеного вироком покарання.

Засуджений ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду в судовому засіданні, підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, скасувати ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2016р., ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання і звільнити умовно-достроково від подальшого відбування призначеного покарання.
Прокурор, в судовому засіданні при апеляційному розгляді, заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, зазначив, що ОСОБА_6 своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши копії документів з матеріалів особової справи засудженого, вислухавши думку учасників процесу, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, порівнявши їх з матеріалами, що знаходяться у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції неналежно дослідив матеріали справи, що характеризують його особу, стан здоров`я, не врахував обставини які мають суттєве значення, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З матеріалів кримінального провадження в якому знаходяться ксерокопії документів із особової справи вбачається, що ОСОБА_6 відбуває покарання, призначене йому 10.11.2015р. вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст.304, ч.3 ст. 27, ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України, за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 4р. (ар.пр.5-8).
Виходячи з вимог ч.5 ст.72 КК України, 23.02.2016р. Софіївський районний суд Дніпропетровської області, у строк відбування покарання призначеного вироком суду, зарахував ОСОБА_6 строк переднього ув`язнення з 29.07.2014р. по 15.12.2015р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що становить 2р. 9міс. 1дн. (ар.пр.9).
Аналізуючи данні характеризуючи особу засудженого за весь час відбування покарання, суд першої інстанції встановив, що з 30.07.2014р. ОСОБА_6 перебуваючи в місцях позбавлення волі, під час утримання в Криворізькому слідчому ізоляторі характеризувався негативно, допустив дев`ять порушень вимог режиму утримання, мав дев`ять стягнень(ар.пр. 12-17, 19).
З 27.01.2016 року ОСОБА_6 відбуває покарання в Софіївській ВК (№45) УДПТС України у Дніпропетровській області (а.пр.19).
З характеристики, виданої начальником відділення СПС №6 установи виконання покарань встановлено, що за час відбування покарання в Софіївській виправній колонії ОСОБА_6 характеризується негативно, за допущені порушення установленого порядку відбування покарання, 01.02.2016р. притягувався до дисциплінарної відповідальності (ар.пр.17-зворот), мав одне заохочення 03.08.2016р. у вигляді подяки (ар.пр.18).
До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
Засуджений не бере участі у реалізації диференційного виховного впливу, не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально- корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу, соціально-корисні зв`язки простежуються слабо.
Засуджений ОСОБА_6 перебуває на обліку, як схильний до членоушкодження та суїциду.
За вироком суду має позов у сумі 982,80 грн., але виконавчі листи до установи не надходили (ар.пр.19)
Згідно витягу з протоколу №5 від 04.03.2016р. засідання комісії при Софіївській виправній колонії Дніпропетровської області (№45) засудженому було відмовлено у застосуванні ст.81 КК України, в умовно-достроковому звільненні як такому, який не довів свого виправлення (а.пр.10).
Колегія суддів вважає доводи засудженого ОСОБА_6 , викладені в апеляційній скарзі про те, що суд при вирішенні питання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не дослідив належним чином матеріалів справи, що характеризують його особу, не врахував його стан здоров`я, наявність на утриманні хворої матері і малолітньої дитини, його участь у роботі установи такими, таким що не відповідають дійсності.
Як вбачається із оскарженої ухвали суду, вищезазначені обставини були предметом розгляду в суді першої інстанції та досліджувались судом безпосередньо в судовому засіданні, і їм було надано правильну оцінку.
Суд першої інстанції, відповідно до ст.81 КК України, при вирішенні питання про застосування чи відмову у задоволенні питання про застосування умовно-дострокового звільнення засудженого враховує поведінку засудженого за весь час його відбування покарання в установі, а не поведінку, що передувала ухваленню рішень судів першої та апеляційної інстанцій, покарання за якими він відбуває.
Колегія суддів, виходячи з положень ст.81 КК України та п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" від 26.04.2002 року №2, після з`ясовування ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, даних щодо праці, додержання вимог режиму, даних про його особу, за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінуючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину, та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_6 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає апеляційну скаргу засудженого такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржену ухвалу законною і обґрунтованою, такою, що підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2016р., якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, призначеного йому 10.11.2015р. вироком Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст.304, ч.3 ст. 27, ч.2 ст.289 КК України із застосуванням ст.69 КК України, за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 4р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 ОСОБА_4