Справа № 570/2325/17
Номер провадження 1-кс/570/526/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 липня 2017 року

Слідчий суддя Рівненського районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне вул.П.Могили 24) заяву ОСОБА_2 по кримінальній справі № 1П-1 2007 року,

про скасування арешту майна,
в с т а н о в и в:
покликаючись на те, що накладений слідчим арешт на квартиру та гараж більше 10 років тому перешкоджає йому розпоряджатися своїм майном, при тому, що справа відносно нього закрита, заявник у поданій 07 червня 2017 року заяві просить його скасувати.

У поданій суду заяві просить заяву розглядати у його відсутність, її підтримує.
Дослідивши надані матеріали справи, слідчий суддя прийшов до таких висновків.
Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 27 березня 2017 року на підставі постанови ОВС відділення по розслідуванню ДТП при УМВС в Рівненській області від 29 вересня 2006 року накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 : гараж АДРЕСА_1 .

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 01 лютого 2007 року ОСОБА_2 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченного ч.1 ст.286 КК України у зв"язку з примиренням з потерпілим, провадження по справі закрите. Вирішене питання запобіжного зходу та речових доказів. Питання скасування арешту на майно ні слідчим, ні судом не вирішене і тому арешт на гараж є чиним на даний час.

Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України. Ст.321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. У силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно змісту ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним. Аналогічний висновок викладений і в ч.1 ст.321 ЦК України та ст.1 Першого протоколу Конвенції, де визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В рішенні по справі « Федоренко проти України » від 01 червня 2006 року ЄСПЛ визначив основні критерії, згідно яких необхідно оцінювати дотримання вимог Статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справах, що стосуються втручання в майнові права особи:
- чи мало місце втручання у майно в розумінні Конвенції;
- чи було втручання законним в контексті положень національного законодавства;
-чи переслідувало втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства;
- чи було втручання у право власності справедливим, тобто чи було дотримано "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.
Подібні висновки можна знайти в рішеннях у справах "Стретч проти Сполученого Королівства", «Рисовський проти України», «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», "Спорронг та Льонротт проти Швеції", "Беєлер проти Італії", «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» тощо.
В межах справи «Рисовський проти України» суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.
Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Відповідно до п.9 Розділу ХІ Перехідних положень КПК України арешт майна, застосований під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності КПК 2012 року, продовжує свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Арешт майна носить тимчасовий характер, оскільки остаточне рішення про те, що належить вчинити з майном, яке арештоване, буде вирішено судом при ухваленні вироку.
Таким чином, на даний час наявний арешт на вказане майно заявника, який не вирішений в порядку виконання рішення ні згідно КПК України, який діяв на час вказаних правовідносин, ні згідно діючого КПК України, порушує його право власності. Вважаю, що задоволення заяви забезпечує справедливу рівновагу між інтересами сторін, що узгоджується з положеннями ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, так як незняття арешту з майна за таких обставин порушує передбачені ст.1 Протоколу міжнародної конвенції з прав людини та ст.ст.21, 41 Конституції України права на свободу володіння майном.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.174, 376 КПК України, суд
у х в а л и в:
задоволити заяву ОСОБА_2 по кримінальній справі № 1П-1 2007 року про скасування арешту майна.
Скасувати арешт, накладений на підставі постанови ОВС відділення по розслідуванню ДТП при УМВС в Рівненській області від 29 вересня 2006 року на нерухоме майно ОСОБА_2 : гараж АДРЕСА_1

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Рівненської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1