Справа № 163/1709/16-к
Провадження № 1-кп/163/12/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
про продовження обвинуваченим строків запобіжних заходів
24 березня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області
у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
перекладача ОСОБА_10 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Любомль кримінальне провадження №0000142 про обвинувачення ОСОБА_6 ( ОСОБА_11 ) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.305, ч.3 ст.307, ч.2 ст.309 КК України, ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.305, ч.3 ст.307 КК України,-

в с т а н о в и в :
У даному кримінальному провадженні щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_12 обрано запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, який востаннє продовжено ухвалою суду від 27.01.2017 на 60 днів.
Оскільки строк тримання під вартою обвинувачених закінчується 27.03.2017, а завершити судовий розгляд у зазначений термін не видається можливим, тому за клопотанням прокурора вирішується питання про продовження застосування запобіжних заходів щодо обвинувачених на 60 днів.
Необхідність утримання обвинувачених під вартою прокурор мотивував тим, що останні є громадянами іноземної держави та не мають місця проживання в Україні, а в сукупності з санкціями законів, за якими їм висунуте звинувачення, дає вагомі підстави вважати про їх можливе переховування від суду та перешкоджання об`єктивному розгляду кримінального провадження, а також здійснення незаконного впливу на свідків в даному провадженні. Вважає, що запобігання таким ризикам можливо лише шляхом застосування до обвинувачених виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не забезпечать їх належної процесуальної поведінки.
Заслухавши захисників обвинувачених, які, вказуючи на безпідставність клопотання прокурора, просили змінити їх підзахисним запобіжний захід на інший більш м`який, не пов`язаний із позбавленням волі, думку обвинувачених, суд дійшов висновку, що обрані обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_14 запобіжні заходи необхідно продовжити, виходячи з наступного.
За змістом ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
В силу ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження обвинуваченим запобіжного заходу, суд виходить з необхідності запобігання ризику, визначеного п.1 ч.1 ст.177 КПК України, та із ступеня тяжкості інкримінованих обвинуваченим злочинів, які за своєю тяжкістю відносяться до категорії особливо тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, а також приймає до уваги ту обставину, що перевірка доказів у кримінальному провадженні в повному обсязі не завершена.

Обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , згідно обвинувального акту, інкримінується вчинення злочинів, санкція найтяжчого з яких передбачає покарання від 10 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Обоє обвинувачених є громадянами та жителями іноземної держави Республіки Польща і водночас будь-якого постійного чи тимчасового місця проживання або ж роботи на території України не мають.
Поряд з цим, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 також запроваджено кримінальну справу за підозрою у вчиненні злочину про протидію наркоманії на території Республіки Польща.
Зазначене у своїй сукупності вказує на високу ймовірність переховування обвинувачених від суду, що має на меті уникнення від відповідальності, яка їм загрожує у випадку доведення їх винуватості.
Відповідно до вимог пунктів 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України», особа може триматись під вартою протягом розумного строку, який не може оцінюватись абстрактно. Це має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей кожної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до свободи особистості.
Виконуючи вимоги ч.9 ст.9 КПК України, яка визначає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд враховує характер інкримінованих обвинуваченим злочинів, які мають підвищену суспільну небезпеку і завдають шкоди життю та здоров`ю людей і суспільству в цілому, так як їх суспільна небезпечність визначається тим, що незаконні операції з наркотичними засобами та їх неконтрольований обіг спричиняють поширення наркоманії, що є серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя та благополуччя людей, завдає великої шкоди їх здоров`ю та суспільству в цілому.

Відтак, приймаючи до уваги особливості кримінального провадження, характер інкримінованих обвинуваченим злочинів, продовження обраних їм запобіжних заходів, на думку суду, також вимагають інтереси суспільства.
Таким чином з метою повного та об`єктивного завершення розгляду кримінального провадження, забезпечення встановлення істини у справі та виконання процесуальних рішень, суд дійшов переконання про необхідність задоволення клопотання прокурора.
Поряд з цим, підстав та доцільності у застосуванні відносно обвинувачених менш суворих запобіжних заходів, а ніж тримання під вартою, про що клопочуть захисники, суд не вбачає, оскільки інші заходи не забезпечать запобіганню існуючому ризику та належної поведінки обвинувачених під час розгляду кримінального провадження.
Підстав вважати про відсутність на даній стадії обумовленого ризику, який також попередньо враховувався судом, немає, оскільки обраний щодо кожного обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою уже сам по собі контролював поведінку обвинувачених і забезпечував виконання, покладених на них процесуальних обов`язків, а також слугував достатнім заходом для запобігання цьому ризику.
Разом з тим, безпідставним є посилання прокурора на наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, так як допит свідків у даному кримінальному провадженні проведено в повному обсязі.
З урахуванням викладеного, запобіжні заходи обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_15 у вигляді тримання під вартою слід продовжити на 60 днів з визначенням кожному з них застави у відповідності до п.3 ч.5 ст.182 КПК України.
Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 194, 197, 331 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000142 ОСОБА_6 ( ОСОБА_11 ) та ОСОБА_14 ( ОСОБА_13 ) запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів до 22 травня 2017 року включно.
На підставі ч.3 ст. 183, ч.5 ст.182 КПК України визначити ОСОБА_6 та ОСОБА_14 заставу, кожному, в розмірі триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 480000 (чотириста вісімдесят тисяч) гривень.
Обвинувачені або інша фізична чи юридична особа (заставодавець) мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному цією ухвалою, на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області: , депозитний рахунок № 2504, банк ДКСУ м.Київ, МФО 820172, та надати суду документ, що підтверджує таке внесення.
В разі внесення застави, на обвинувачених ОСОБА_6 ( ОСОБА_11 ) та ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), в порядку ч.5 ст.194 КПК України, покласти такі обов`язки:
- прибувати до суду за першою вимогою;
- не відлучатися за межі м. Луцька Волинської області без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну місця свого проживання.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 22 травня 2017 року включно.
Роз`яснити обвинуваченим, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Територіального управління ДСА України в Волинській області коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі Луцького слідчого ізолятора.
Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Луцького слідчого ізолятора негайно має здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого з-під варти, про що повідомити Любомльський районний суд Волинської області.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, такий обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, в порядку ч.5 ст.194 КПК України.
Копію ухвали вручити обвинуваченим.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуюча: суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3