Провадження № 11-кп/792/105/17
Справа № 688/3609/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 грудня 2012 року за №0000038, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шепетівського міськрайонного суду від 30 листопада 2016 року,

у с т а н о в и л а :
Вироком Шепетівського міськрайонного суду від 30 листопада 2016 року

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт Теофіполь Хмельницької області, без постійного місця проживання, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не працює,
визнаний винуватим:

-за ч.4 ст.187 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла;

-за ч.2 ст.121 КК України на 9 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 10 років позбавленні волі з конфіскацією майна, крім житла.

Ухвалено зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 04 травня 2016 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Судом вирішено питання про судові витрати та речові докази.

За вироком суду, близько 20-ї години 30 листопада 2008 року ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , якого засуджено вироком Теофіпольського районного суду від 23 листопада 2010 року за ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України, з метою заволодіння грошовими коштами та іншими матеріальними цінностями, вчинили розбійний напад на особу похилого віку ОСОБА_10 , поєднаний із заподіянням їй тяжкого тілесного ушкодження.

Так, ОСОБА_7 з ОСОБА_9 за попередньою домовленістю на заволодіння майном потерпілої, у вказаний день на автомобілі марки «ВАЗ-2107», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_11 , приїхали в смт Теофіполь до Ведмежого озера та попросили ОСОБА_11 зачекати їх. Реалізуючи свій умисел, вони підійшли до будинку ОСОБА_10 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , наділи рукавиці та маски з тканини чорного кольору з прорізами для очей, зняли скло з вікна ванної кімнати та проникли до будинку. Виявивши в одній з кімнат потерпілу ОСОБА_10 , почали вимагати у неї кошти. Отримавши відмову, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зв`язали їй руки та ноги мотузкою, позбавивши тим самим можливості пересуватись та чинити опір. З метою спонукання її до виконання своїх вимог, ОСОБА_7 приніс з кухні бутиль із самогоном та облив ним потерпілу, пригрозивши спаленням. Для демонстрації серйозності намірів, підпалив покривало запальничкою, після чого загасив його.

У подальшому ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обшукали будинок та заволоділи жіночим годинником «Луч» вартістю 600 грн., чоловічим золотим годинником «Луч» вартістю 1 100 грн., ОСОБА_7 зняв з руки потерпілої золотий перстень, вартістю 1 300 грн. та зірвав з шиї ланцюжок вартістю 1 450 грн.

Отримавши чергову відмову надати гроші, ОСОБА_7 знов облив потерпілу самогоном та підпалив її, потім зірвав зі стіни килим, щоб погасити полум`я та накрив ним ОСОБА_10 . Після цього вони покинули будинок, залишивши потерпілу в такому стані, заволоділи майном на загальну суму 4 450 грн., яке здали в ломбард, а виручені кошти обернули на власну користь.

Унаслідок полум`я ОСОБА_10 отримала опікові рани обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, яке небезпечні для життя в момент заподіяння, від яких остання померла в лікарні.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив вирок суду змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.4 на ч.3 ст.187 КК України та призначити покарання на підставі ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.

Посилався на невідповідність фактичним обставинам кримінального провадження висновків суду про заподіяння потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, поєднаних з розбоєм, оскільки такі мали на меті її залякування, а не заволодіння її майном, що підтверджуються показаннями ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 .

Тому уважав, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 слід перекваліфікувати на ч.3 ст.187 КК України.

Крім того, на переконання апелянта, призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді 10 років позбавлення волі, судом залишено поза увагою, що його співучаснику ОСОБА_9 , який не визнавав свою вину, призначене менш суворе покарання.

Зазначав, що ОСОБА_7 визнав вину, щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочинів, позитивно характеризується, а тому в суду були достатні підстави для призначення йому покарання відповідно до ст.69 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу про зміну вироку суду з викладених у ній мотивів; прокурора у заперечення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає задоволенню.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України за обставин, викладених у вироку, ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину визнав частково. Показав, що 30 листопада 2008 року погодився на пропозицію ОСОБА_9 викрасти гроші з будинку ОСОБА_10 . На автомобілі ОСОБА_11 вони біля 20-ї години приїхали в смт Теофіполь, де разом з ОСОБА_14 , одягнувши маски та рукавиці, проникли до її будинку. Зв`язавши потерпілу, вони обшукали будинок та не виявивши грошей, він зняв з потерпілої золотий ланцюжок та перстень. ОСОБА_9 приніс з кухні бутиль з самогоном, облив ОСОБА_10 та підпалив, відразу загасивши полум`я, після чого вони продовжували шукати гроші. Коли йшли з будинку, ОСОБА_9 облив потерпілу самогоном та пригрозив, щоб не зверталась до міліції. Він ( ОСОБА_7 ), не маючи наміру підпалювати потерпілу, запалив запальничку, від чого її одяг спалахнув і щоб загасити його він накрив ОСОБА_10 килимом.

Проте, вина ОСОБА_7 повністю підтверджена показаннями потерпілої ОСОБА_10 від 01 грудня 2008 року, оголошеними в судовому засіданні. Відповідно до них вона вказувала, що до її будинку проникли двоє чоловіків в масках та рукавичках: один був вищий за зростом та розмовляв російською мовою з акцентом, схожим на вірменський, а другий нижчий зростом та розмовляв українською мовою. Вони зв`язали їй руки та ноги мотузкою та почали вимагати гроші. При цьому чоловік з вірменським акцентом поводив себе жорстоко та агресивно, приніс з кухні бутиль з самогоном та погрожував спалити її живцем, підпаливши покривало, після чого вони продовжили шукати гроші. Хтось з них зняв з її руки золоту обручку та з шиї золотий ланцюжок. Вищий зростом чоловік облив її самогоном, пригрозив спаленням на її відмову дати їм гроші, підпалив запальничкою її одяг. Як тільки полум`я спалахнуло, хтось з нападників зірвав зі стіни килим і накинув на неї, після чого вони пішли з будинку, пригрозивши не звертатись до міліції. Крім ланцюжка та обручки нападники викрали у неї два золотих годинники.

Аналогічні показання дала потерпіла ОСОБА_12 , якій про обставини події стало відомо зі слів її тітки ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_11 в суді показав, що близько 8 років тому підвозив ОСОБА_7 з ОСОБА_9 в смт Теофіполь провідати їх однокласника. Через 40 хвилин вони повернулись і він відвіз їх у с. Строки.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджена даними протоколів огляду місця події від 30 листопада та 01 грудня 2008 року, даними протоколів огляду та вилучення з будинку потерпілої ОСОБА_10 її одягу з пошкодженнями тканини від високої температури, висновками експертів №141 від 13 березня 2009 року, №290 від 22 липня 2016 року, відповідно до яких генетичні ознаки клітин, виявлених на недопалку цигарки, вилученої 30 листопада 2008 року під час огляду місця події із житлового будинку ОСОБА_10 , збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_7 .

Згідно висновку експерта №77 від 16 грудня 2008 року та додаткового висновку №77 від 13 квітня 2009 року, у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді опікових ран обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, що могли утворитись від дії полум`я, які є тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя в момент спричинення та перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням смерті. Причиною смерті ОСОБА_10 стала опікова токсемія, яка розвинулась як ускладнення опіків обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, 3-4 АВ ст. Не виключається, що якби потерпіла не змогла самостійно звільнитись від засобів зв`язування і в такий спосіб уникнути дії полум`я, смертельні наслідки могли наступити одразу.

Відповідно до вироку Теофіпольського районного суду від 23 листопада 2010 року, співучасник вчинення розбійного нападу ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством небезпечним для життя та здоров`я та з погрозою застосування такого насильства, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що має характер особливого мучення, що спричинило смерть потерпілої та засуджений за ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України.

Ураховуючи викладене, доводи апеляційної скарги захисника про те, що заподіяння тяжкого тілесного ушкодження не було поєднано з розбоєм, а було вчинено з метою залякування потерпілої, спростовуються наведеними доказами та на увагу не заслуговують.

При вирішенні питання щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_15 умислу на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, вчиненому способом, що має характер особливого мучення, що спричинило смерть потерпілої, місцевий суд урахував характер та спосіб умисних дій обвинуваченого, їх цілеспрямованість.

Ретельно проаналізувавши докази, суд дав їм належну оцінку в їх сукупності й дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя та здоров`я та з погрозою застосування такого насильства, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, що має характер особливого мучення, що спричинило смерть потерпілої і правильно кваліфікував його дії за ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України.

Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.4 на ч.3 ст.187 КК України, про що наголошується в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням тяжкості вчинених ним злочинів, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, судом визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Вчинення злочину щодо особи похилого віку є обставиною, що обтяжує покарання.

Ураховуючи викладене, тяжкість наслідків, що настали, а також те, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, тривалий час ухилявся від судового слідства та суду, позицію потерпілої ОСОБА_12 , яка не має претензій до обвинуваченого, суд дійшов переконливого висновку про можливість його виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства та необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч.4 ст.187, ч.2 ст.121 КК України без застосування положень ст.69 КК України.

Таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Тому навіть за наявності наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого декількох пом`якшуючих покарання обставин, зокрема, щире каяття та сприяння розкриттю злочину, немає підстав для пом`якшення призначеного йому покарання, у т.ч. застосування ст.69 КК України.

Призначення Теофіпольським районним судом співучаснику злочину ОСОБА_9 менш суворого покарання, на переконання колегії суддів, не дає підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_7 , оскільки суд відповідно до ст.68 КК України урахував характер та ступінь участі кожного з них у вчиненні злочину, зокрема те, що саме ОСОБА_7 облив потерпілу самогоном та підпалив її.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону, істотних порушень норм кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, які б потягнули зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, призначене покарання справедливим, а відтак апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишає без задоволення.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Вирок Шепетівського міськрайонного суду від 30 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в його інтересах без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) у строк відбуття покарання ОСОБА_7 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 04 травня 2016 року по 25 січня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому її копії.
Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду ОСОБА_2