справа №622/767/17
провадження №1-кс/619/1018/17
Ухвала
Іменем України
19 серпня 2017 року м. Дергачі
Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської областіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
встановив:
У судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання з підстав, які зазначені у ньому.
Відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання про арешт тимчасово вилученого майна без повідомлення підозрюваного, інших власників майна, захисника.
Слідчий суддя на підставі наданих матеріалів кримінального провадження, доводів сторони обвинувачення, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання з наступних мотивів.
Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
В статті 2 КПК України зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. В такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України є земельна ділянка як об`єкт права власності. Земельна ділянка - це частина земельної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами субєктів власності. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, на водні обєкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки (ст. 79 ЗК).
Жодних доказів на те, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, стороною обвинувачення не надано.
Крім того, злочин передбачений ч.1 ст.197-1 КК України є злочином з матеріальним складом, при цьому в матеріалах клопотання відсутні будь-які дані, які б могли підтвердити завдання значної шкоди або посилання на це.
Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України є земельні відносини власності щодо володіння, користування і розпорядження землею.
Разом з тим, сільськогосподарські культури не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, а тому правових підстав для накладення арешту, з підстав зазначених в клопотанні прокурора, на таке майно немає, санкція ч.1ст.197-1 КК України не містить додаткового покарання у вигляді конфіскації врожаю.
Також, у клопотанні не обґрунтовано наявність інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження за ч.1 ст. 197-1 КК України, в тому числі, що дана сільськогосподарська культура являється предметом чи була об`єктом кримінально протиправних дій, або набута кримінально протиправним шляхом.
Також, слідчий суддя враховує, що за даним видом кримінального правопорушення спеціальна конфіскація або конфіскація майна як виду покарання не передбачена.
Окрім того, слідчий суддя приходить висновку, що прохання слідчого про накладення арешту на посіви (врожай) сільськогосподарської культури «соя» не узгоджується з вимогами ст.171 КПК України, щодо необхідності зазначення точної кількості та індивідуальних характеристик майна про арешт якого йдеться у клопотанні прокурора.
Крім того, слідчий суддя зазначає, що відповідно до ст.55 КПК потерпілим у кримінальному провадженні може бути, крім іншого, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обовязки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Дане кримінальне провадження відкрито на підставі самостійного виявлення прокурором кримінального правопорушення. Прокурором з метою захисту права територіальної громади Золочівської селищної ради дане кримінальне провадження не порушувалось. Орган, уповноважений на захист інтересів територіальної громади Золочівської селищної ради Харківської області, до участі у провадженні не залучався, їх представники не допитані по кримінальному провадженню.
Згідно ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
З огляду на наведене, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 170-173, 175, 309, 310, 395 КПК України, слідчий суддя
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1