Номер провадження: 11-кп/785/803/17
Номер справи місцевого суду: 502/719/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.06.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 на ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 15.05.2017 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000250 від 13.03.2016 року відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, повернутий прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області для усунення недоліків,-

встановив:
оскаржуваною ухвалою районного суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №0000250 від 13.03.2016 року відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, повернутий прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області для усунення недоліків, як такий, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції в своїй ухвалі, послався на те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки в ньому не вірно зазначені анкетні дані обвинуваченої, та під час досудового розслідування було порушено право на захист.

Не погодившись з ухвалою районного суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність прийнятого судом рішення, просить його скасувати, а обвинувальний акт направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на те, що він відповідає вимогам ст.291 КПК України, а зазначені в оскаржуваній ухвалі недоліки обвинувального акту, не є підставою для його повернення.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

За змістом частин 1, 3 статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Зокрема, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.
Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.
Із наведених положень кримінального процесуального закону слідує, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акта прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Посилання районного суду на порушення органом досудового розслідування вимог ст..ст. 48, 49, 52 КПК України як на підставу повернення обвинувального акту є безпідставними, оскільки таке порушення не може бути компенсоване поверненням обвинувального акту прокурору, а також не є питанням, які суд у відповідності до положень ст.314 КПК України вирішує на даній стадії.

Таким чином, доводи суду про порушення права на захист обвинуваченої, як підстави повернення обвинувального акту відносно ОСОБА_8 прокурору, не є обґрунтованими.

Разом з цим, вирішуючи питання щодо можливості призначення обвинувального акту до розгляду, суд в цілому вірно прийшов до висновку про існування обставин, які унеможливлювали призначення судового розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_8 .

Стаття 2 КПК України визначає завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відноситься публічність. Ст. 25 КПК України зобов`язує прокурора та слідчого вжити всіх передбачених заходів для встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Під час підготовчого судового засідання районним судом було встановлено, що до суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 , але анкетні відомості щодо неї були зазначені в обвинувальному акті недостовірно, зокрема щодо її громадянства, освіти та місця реєстрації. Більш того, під час підготовчого судового засідання, судом було встановлено, що особа, яка з`явилася в підготовче судове засідання не має документу, який посвідчує її особу, а з пояснень особи стало відомо, що вона взагалі не отримувала таких документів. Прокурор також заявив районному суду, що орган досудового розслідування та прокурор встановили особу обвинуваченої з її слів, але документи щодо цієї особи встановлені не були.

Апеляційним судом встановлено, що матеріали кримінального провадження не містять документів, які б посвідчували особу обвинуваченої ОСОБА_8 , що є грубим порушенням вимог ст.ст. 42, 224, 276, 277, 291 КПК України.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості обвинуваченого. В той же час, з матеріалів кримінального провадження взагалі не вбачається, яким чином орган досудового розслідування та прокурор встановили особу, якій було повідомлено про підозру та висунуто обвинувачення. За таких умов апеляційний суд приходить до висновку про неможливість встановлення обставин про те, чи саме винна особа була притягнута до кримінальної відповідальності в рамках зазначеного кримінального провадження, та чи відносно саме винної особи було складено обвинувальний акт.

Таким чином, ігнорування органом досудового розслідування та прокурором встановлення на стадії досудового розслідування особи, яка відповідно до обвинувального акту була притягнута до кримінальної відповідальності, свідчить про невиконання положень кримінально-процесуального законодавства України, які регламентують загальні засади кримінального судочинства та загальні засади кримінального провадження.

За таких обставин, з урахуванням не встановлення органом досудового розслідування особи, якій було пред`явлено підозру та висунуто обвинувачення, та відсутності достовірних анкетних даних обвинуваченої, апеляційний суд приходить до висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що доводи апеляції прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам закону є безпідставними та не вбачає підстав, передбачених ст.409 КПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали районного суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції. Разом з цим, з урахуванням того, що частина доводів апеляції прокурора щодо необґрунтованості мотивів з яких районний суд повернув обвинувальний акт прокурору, заслуговує на увагу, апеляційний суд, відповідно до положень ст.407 КПК України, вважає за необхідне змінити мотивувальну частину ухвали районного суду, виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на недоліки обвинувального акту, доповнивши мотивувальну частину недоліками обвинувального акту, встановленими апеляційним судом та викладеними в цій ухвалі.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Кілійського районного суду Одеської області від 15.05.2017 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №0000250 від 13.03.2016 року відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, повернутий прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області для усунення недоліків, як такий, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України змінити.
Виключити з мотивувальної частини ухвали Кілійського районного суду Одеської області від 15.05.2017 року посилання суду на недоліки обвинувального акту, як на підстави повернення обвинувального акту прокурору, та доповнити мотивувальну частину іншими підставами невідповідності обвинувального акту, які є підставами його повернення прокурору для усунення недоліків, встановленими апеляційним судом.
В решті ухвалу районного суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4