Справа № 464/5860/16-к
пр.№ 1-кп/464/290/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.12.2016 Сихівський районний суд м. Львова
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0002016 від 24.06.2016 про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина
України, із середньою освітою, неодруженого,
непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1 ,
раніше судимого: 29.02.2016 Сихівським районним судом
м.Львова за ч.1 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, 70 КК України
до 2 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК України
звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1
рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_6
встановив:
ОСОБА_3 21 червня 2016 року близько 16.40 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи біля третього під`їзду будинку № 5 по вул.Трильовського у м.Львові, скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу викрав належну Асоціації об`єднань співвласників багатоквартирних будинків «Сихівчани» металеву решітку, яка знаходилась на площадці перед вхідними дверима у під`їзд вартістю 215 грн., чим спричинив АОСББ «Сихівчани» матеріальну шкоду на загальну суму 215 гривень.
Допитаний судом обвинувачений ОСОБА_3 винуватість в інкримінованому йому злочині не визнав, категорично заперечив причетність до крадіжки майна, просить виправдати.

Не зважаючи на невизнання своєї винуватості ОСОБА_3 , його винуватість в інкримінованому правопорушенні підтверджується наступними доказами.

Представник потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що 21.06.2016 викрадено решітку, яка знаходилась біля третього під`їзду будинку № 5 по вул.Трильовського у м.Львові. Дана решітка є на балансі АОСББ «Сихівчани», балансова вартість становить 215 грн. Цивільний позов не заявив.
З заяви голови АОСББ «Сихівчани» вбачається, що 21.06.2016 невідома особа викрала решітку по вул.Трильовського, 5 у м.Львові, чим завдано матеріальних збитків. (а.с.39)
З довідки АОСББ «Сихівчани» №17 від 27.06.2016 вбачається, що викрадена решітка є на балансі, балансова вартість становить 215 грн. (а.с.40, 44)
З протоколу огляду предметів від 14.07.2016 вбачається, що при перегляді файла 21062016 запису відеоспостереження ОСОБА_3 впізнав себе як особу, що викрадає металеву решітку біля будинку №5 по вул.Трильовського у м.Львові. (а.с.41)

З постанови про визнання речових доказів від 14.07.2016 вбачається, що СД диск з відеофайлом 21062016 визнано речовим доказом (а.с.42)

Оглянутим безпосередньо в судовому засіданні відеозаписом від 21.06.2016 вбачається, що ОСОБА_3 21.06.2016 підійшов до будинку АДРЕСА_2 , біля третього підїзду викрадає металеву решітку, з якою залишає подвіря будинку.

Суд вважає, що зазначені докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є належними та допустимими.

У вищевказаних доказових матеріалах детально зафіксовані фактичні дані відносно обставин вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення.

При оформленні цих доказів не було допущено істотного порушення прав та свобод обвинуваченого та інших осіб, а інформація, яка в них міститься не дає суду правових підстав для висновку сумніватися у її правдивості.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого щодо невизнання ним вини у вчиненому, сприймає їх як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення та уникнення кримінальної відповідальності. Його позиція з мотивів непричетності до вчинення крадіжки майна АОСББ «Сихівчани» спростовується зібраними та безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема, показаннями представника потерпілого, протоколом огляду предметів, в ході якого ОСОБА_3 впізнав себе на відеозаписі. Цей запис оглянутий судом і на ньому зображено особу обвинуваченого. Показання ОСОБА_8 на непричетність з повідомленням на висунуте ним алібі, а саме перебування в період вчинення інкримінованого правопорушення в с.Дяків, де він допомагав бабці і де відпочивав, суд не приймає до уваги вважає їх непереконливими і надуманими.
Також суд критично оцінює і не бере до уваги, як такі що не знайшли свого об`єктивного підтвердження, доводи захисника. Сторона захисту просить визнати недопустимими протокол огляду предметів від 14.07.2016, постанову про визнання та прилучення речових доказів від 14.07.2016.

Суд вважає доводи сторони захисту безпідставними і не вбачає порушень з боку органу досудового і судового слідства при їх зібранні і дослідженні, тому визнає їх допустимими доказами в порядку, визначеному КПК України. При цьому, враховано, що матеріали справи містять власноручно написану заяву ОСОБА_3 про відмову від захисника, протокол роз`яснення йому права на захист в присутності захисника. Отже, порушень вимог кримінального процесуального закону судом не встановлено, як не встановлено підстав визнавати вказаний протокол огляду предметів від 14.07.2016, постанову про визнання речовим доказом недопустимими.
Впроцесі розгляду справи суд при всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу та в їх сукупності з точки зору достатності і взаємозв`язку, дійшов до переконання про наявність в діяннях ОСОБА_3 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Призначаючи покарання підсудному, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого, який віднесений законодавцем до середньої тяжкості, особу винного, який неодружений, не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, вчинив даний злочин під час іспитового строку, не перебуває на обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах, відсутність обставин, що помякшують чи обтяжують покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст.185 КК України.
З копії вироку Сихівського районного суду м.Львова від 29.02.2016 вбачається, що ОСОБА_3 визначено покарання за ч.1 ст.185 КК України - 1 рік позбавлення волі, за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України визначено остаточне покарання 2 роки позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбування покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком і остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. Тому до покарання за цим вироком слід частково приєднати покарання за попереднім вироком за правилами ст.71 КК України з врахуванням правил ст.72 КК України, згідно з яким менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий (одному дню позбавлення волі відповідає 2 дні обмеження волі).
Питання речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України. Цивільний позов не заявлено.
Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд, -
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити покарання 1 (один) рік обмеження волі.
На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до покарання частково приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком Сихівського районного суду м. Львова від 29.02.2016, за яким ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст. 185, ч.3 ст.15 - ч.2 ст. 185, 70 КК України, у виді 2 років позбавлення волі і з врахуванням правил ст.72 КК України, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання - 2 (два) роки 1 (один) місяць позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня звернення вироку до виконання.
Речові докази: диск з відеозаписом - залишити при справі.
Запобіжний захід, визначений ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередній домашній арешт.
Апеляційна скарга на вирок подається до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя: