Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/829/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Гусятинський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представників установи виконання
покарань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в дистанційному провадженні з державною установою «Копичинська ВК №112» в залі суду в селищі Гусятин клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Олександрівка, Нижньосерогозького району Херсонської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, до засудження не працюючого, раніше не судимого.
Засудженого: 25.02.2009 року Апеляційним судом Львівської області за ст. ст. 115 ч. 2, п.7, 296 ч. 2, 70 ч. 1 КК України на 12 років позбавлення волі, якому ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 03.02.2016 року зараховано в строк відбуття покарання за вироком Апеляційного суду Львівської області від 25.02.2009 року строк попереднього ув`язнення з 29.08.2008 року по 23.06.2009 року, у відповідності до ст. 72 ч.5 КК України з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, -
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України з тих підстав, що він довів своє виправлення.
В судовому засіданні засуджений підтримав клопотання з підстав наведених у ньому, і просив його задовольнити. Крім того, засуджений показав, що він щиро покаявся в скоєних ним злочинах. Своєю поведінкою та ставленням до праці, довів своє виправлення та відбув необхідну частину призначеного судом покарання.
Представник Копичинецької ВК 112 в судовому засіданні заперечував щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання останнього, оскільки клопотання є передчасним. Він погоджується з рішенням комісії про те, що засуджений ОСОБА_5 не довів своє виправлення, а тому вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.
Прокурор в судовому засіданні висловив думку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання. Вказав, що клопотання є безпідставним, в задоволенні якого слід відмовити.
Суд, заслухавши засудженого, представника Копичинецької ВК 112, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, матеріали особової справи засудженого та інші представлені адміністрацією колонії документи щодо засудженого, приходить до висновку, що клопотання не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 25.02.2009 року був засуджений Апеляційним судом Львівської області за ст. ст. 115 ч. 2, п.7, 296 ч. 2, 70 ч. 1 КК України на 12 років позбавлення волі, якому строк відбування покарання вирахувано з часу його затримання під варту - 29.08.2008 року.
Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 03.02.2016 року засудженому ОСОБА_5 зараховано в строк відбуття покарання за вироком Апеляційного суду Львівської області від 25.02.2009 року строк попереднього ув`язнення з 29.08.2008 року по 23.06.2009 року у відповідності до ст. 72 ч.5 КК України з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 29.08.2008 року.
Кінець строку відбування покарання 04.11.2019 року.
Засуджений ОСОБА_5 відбув 3/4 строку покарання 04.11.2016 року.
Відповідно до ч. 2, п.3 ч. 3 ст. 81 КК України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох четвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до роз`яснень п.п. 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким - умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого, представлених документів на засудженого адміністрацією колонії, зокрема з характеристики на засудженого ОСОБА_5 затвердженої начальником державної установи «Копичинської ВК 112» 12.06.2017 року, засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі з 29.08.2008 року. Під час утримання в слідчому ізоляторі засуджений характеризувався посередньо, порушень вимог режиму утримання не допускав. Заохочень та стягнень не мав.
З 25.08.2009 року засуджений відбуває покарання у державній установі «Копичинська виправна колонія (№112)». Станом на 12.06.2017 року за період відбування покарання в Копичинській виправній колонії №112 характеризується негативно. За допущені порушення встановленого порядку відбування покарання 21 раз притягувався до дисциплінарної відповідальності у тому числі 8 разів поміщався в ДІЗО та 1 раз переводився в ПКТ. Допущені порушення виразились у відмові від прибирання території ДКДіР, порушеннях розпорядку дня, невиконанні законних вимог, зберіганні недозволених та заборонених предметів, вживанні спиртних напоїв. Однак, після проведеної із ним індивідуально профілактичної роботи змінив свою поведінку в кращу сторону, стягнення погашені та достроково зняті у встановленому законом порядку і на даний час характеризується посередньо. Дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений 4 рази.
Працевлаштований на виробництві установи в бригаді по виготовленні товарів народного вжитку (№94).
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, яким користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Приймає участь у програмі виховного диференційованого впливу на засуджених «Духовне відродження». Соціально-корисні зв`язки із рідними та близькими підтримує шляхом листування та телефонних розмов. Вину у скоєних злочинах визнав повністю. Виконавчі листи про відшкодування позову на адресу колонії не надходили.
За статейними ознаками заохочувальній нормі закону щодо зміни умов тримання згідно ст. ст. 100, 101 КВК України підлягав після фактичного відбуття 1/2 частини призначеного судом строку покарання - 29.08.2014 року. Проте, постійно - діючою комісією державної установи «Копичинської виправної колонії №112» не розглядався.
За статейними ознаками заохочувальній нормі закону щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким у відповідності до ст. 82 КК України підлягав після фактичного відбуття 2/3 частини призначеного судом строку покарання - 04.11.2015 року. Проте, 11.03.2016 року (протокол №6) постійно - діючою комісією державної установи «Копичинської виправної колонії (№112)» засудженому було відмовлено у застосуванні даної заохочувальної норми закону, як такому, що не став на шлях виправлення.
За статейними ознаками заохочувальній нормі закону у вигляді умовно - дострокового звільнення від відбування покарання у відповідності до ст.81 КК України підлягав після фактичного відбуття 3/4 частини призначеного судом строку покарання - 04.11.2016 року. Проте, 09.11.2016 року (протокол № 30) постійно - діючою комісією державної установи «Копичинської виправної колонії (№112)» засудженому було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми закону у вигляді умовно-дострокового звільненню від відбування покарання, як такому, що довів свого виправлення.
Як вбачається з матеріалів клопотання, особової справи засудженого ОСОБА_5 , останній відбув передбачений п.3 ч.3 ст.81 КК України строк, у зв`язку з чим виникла можливість вирішення питання щодо умовно - дострокового звільнення від призначеного судом покарання.
09 листопада 2016 року рішенням постійно - діючої комісії державної установи «Копичинської ВК №112» відмовлено засудженому ОСОБА_5 в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів свого виправлення. Рішення комісії про відмову у застосуванні ст.81 КК України засуджений ОСОБА_5 не оскаржував. Дане рішення набрало законної сили.
При цьому, згідно матеріалів особової справи та довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_5 останній за час відбування покарання допустив 21 порушень встановленого порядку відбування покарання, за вчинення яких накладалися стягнення, які на даний час погашені та одне з них достроково зняте у встановленому законом порядку.
Такі висновки адміністрації Копичинецької ВК 112 суд бере до уваги, так як вони для вирішення питання мають пріоритетне значення, оскільки саме на адміністрацію установи покладені обов`язки по виправленню і перевихованню засуджених та дослідженню їх морально психологічних чинників, які впливають на цей процес.
При цьому, суд бере до уваги, що протягом періоду з 25 серпня 2009 року по 07.06.2017 року, тобто з моменту знаходження засудженого в установах виконання покарань до звернення засудженого ОСОБА_5 із вказаним клопотанням до суду, засуджений ОСОБА_5 адміністрацією установи заохочувався та має 4 заохочення.
Проте, факт відбуття засудженим 3/4 строку покарання на думку суду не є підставою та достатніми при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 ..
Слід звернути увагу і на те, що 21 погашене стягнення, і наявність 4 заохочень у засудженого не може свідчити про виправлення засудженого.
Крім того, на переконання суду, незважаючи на те, що на час розгляду клопотання 21 дисциплінарне стягнення ОСОБА_5 були вже погашені та одне з них достроково зняте, їх наявність підтверджує посередню характеристику засудженого.
Враховуючи вимоги закону, встановленні обставини, позицію засудженого про те, що він довів своє виправлення є передчасною і не обумовлена достатніми підставами, оскільки матеріали клопотання, особової справи засудженого та інші матеріали, представлені Копичинецькою ВК 112 в своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки передбаченої частиною 2 ст.81 КК України обов`язкової підстави умовно дострокового звільнення засудженим ОСОБА_5 на даний час не виконано, засуджений на час звернення до суду не довів своє виправлення, а тому у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід відмовити.
На підставі наведеного та керуючись ст.81 КК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким, ст.ст. 537, 539, 392 КПК України суд,-
Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги через Гусятинський районний суд Тернопільської області протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим у той же строк, з моменту вручення копії ухвали.

Суддя-підпис
З оригіналом вірно
Суддя Гусятинського районного суду ОСОБА_1