Справа № 353/105/16-к
Провадження № 1-кп/353/3/17
В И Р О К
11 січня 2017 року м.Тлумач
Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
за участю: cекретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області - ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника адвоката ОСОБА_6
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
представників потерпілих адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
Обвинувачена ОСОБА_5 повторно вчинила заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою.
Кримінальне правопорушення було вчинено при наступних обставинах.
Приблизно у 2005 році в ОСОБА_5 виникло скрутне матеріальне становище та вона, як фізична особа, вирішила отримати грошову позику в знайомих осіб. Після цього ОСОБА_5 , використовуючи довірливі відносини, які в неї склались з жителями сел. Обертин та навколишніх сіл Тлумацького району Івано-Франківської області, в період з 2005 року до квітня 2014 року систематично позичала в них кошти, що оформляла договором позики грошових коштів у вигляді розписки, за умови виплати щомісячних відсотків за їх користування, після чого свої зобов`язання повністю чи частково виконувала. В свою чергу ОСОБА_5 позичені кошти скеровувала на виконання боргових зобов`язань перед іншими позикодавцями.
Так, в перших числах квітня 2014 року, з метою погашення коштів перед іншими позикодавцями, у ОСОБА_5 виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом отримання позики у фізичних осіб. Таким чином, ОСОБА_5 , користуючись довірливими відносинами, продовжила отримувати позики від знайомих їй осіб, але без наміру виконувати у подальшому зобов`язання з повернення боргу.
Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 у період з квітня 2014 року по лютий 2015 року включно заволоділа чужим майном шляхом обману та зловживання довірою громадян, при наступних обставинах .
16 квітня 2014 року ОСОБА_5 , з корисливих спонукань, з метою незаконного збагачення, маючи умисел на заволодіння чужим майном, прийшла по місцю проживання до ОСОБА_15 , що проживає в АДРЕСА_2 . Там, використовуючи довірливі відносини з ОСОБА_15 , що склались внаслідок тривалого знайомства, запропонувала останній передати їй у позику грошові кошти за умови виплати нею 3% у місяць за їх користування. Ввійшовши таким чином в довіру до ОСОБА_15 та не маючи наміру виконувати у подальшому зобов`язання з повернення позики, ОСОБА_5 отримала від потерпілої кошти в сумі 9000 євро, що у гривневому еквіваленті по офіційному курсу Національного банку України на час вчинення кримінального правопорушення становило 141570 грн., про що написала розписку, без обумовлення терміну повернення позики. В подальшому, отримані шахрайським шляхом кошти ОСОБА_5 використала для виконання боргових зобов`язань перед іншими позикодавцями та клієнтами ПАТ «Ощадбанк», а ОСОБА_15 позичені кошти не повернула, чим спричинила їй матеріальну шкоду.
Таким чином, ОСОБА_5 у період з квітня 2014 року по лютий 2015 року включно своїми шахрайськими діями незаконно заволоділа коштами потерпілих на загальну суму 697382,67 грн.
Під час судових дебатів обвинувачена ОСОБА_5 зазначила, що шкодує про вчинене, просила не карати її суворо. Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_6 вказав на те, що лише два епізоди кримінального правопорушення є шахрайством, а саме щодо не здійснення обміну гривневих коштів на валюту. Вважає, що всі інші епізоди стосуються цивільно-правових відносин. При призначення обвинуваченій покарання просив врахувати, що у неї на утриманні перебувають перестарілі батьки та свекруха, обвинувачена позитивно характеризується, до кримінальної відповідальності притягається вперше, а тому просив призначити покарання у виді штрафу, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 190 КК України.
Незважаючи на те, що обвинувачена свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, визнала частково, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 в скоєнні інкримінованого їй кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 190 КК України, повністю доведена дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами, зокрема, показаннями потерпілих та свідка, а саме:
- допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_15 показала, що передала ОСОБА_5 9000 євро під 5% в місяць, про що остання написала розписку, не зазначивши дату повернення грошей. Також ОСОБА_5 усно обіцяла повернути гроші через 1 рік, пояснивши, що позичає кошти тому, що її син попав в аварію. Зазначила, що ОСОБА_5 їй жодних коштів не повертала. Щодо покарання ОСОБА_5 поклалась на розсуд суду;
- допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 показала, що 25.07.2014 року ОСОБА_5 прийшла до неї додому та благала позичити їй гроші, тому вона віддала ОСОБА_5 4000 євро, а остання через 4 дні вмовлянь написала їй про це розписку. В розписці ОСОБА_5 написала, що бере гроші під 3% в місяць, але дату повернення грошей не зазначила, пообіцявши, що віддасть гроші по першій вимозі. Пізніше ОСОБА_5 кожного дня обіцяла, що віддасть гроші, але їх не повертала. Тому вона звернулась до суду з позовом про стягнення грошей з ОСОБА_5 , який задовольнив її вимоги в повному обсязі, проте за цим рішення суду їй було повернуто лише 1400 грн. Також зазначила, що ОСОБА_5 повернула їй 800 євро, але ці кошти не стосуються позики за розпискою від 25.07.2014 року. Просила покарати обвинувачену суворо;
- допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_17 показала, що ОСОБА_5 переконала її не укладати з банком договір про депозит, а позичити гроші їй особисто. Тому вона 05.11.2014 року передала ОСОБА_5 1000 доларів США під 5% в місяць, про що остання написала розписку, не зазначивши дату повернення грошей. Також ОСОБА_5 усно обіцяла повернути гроші через 6 місяців. Пізніше ОСОБА_5 на її звернення неодноразово обіцяла віддати гроші, але їх не повертала. Тому вона звернулась до суду з позовом про стягнення грошей з ОСОБА_5 , який задовольнив її вимоги в повному обсязі, проте за цим рішення суду їй було повернуто лише 270 грн. через ВДВС. Щодо покарання ОСОБА_5 поклалась на розсуд суду;
- потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що вечором 28.01.2015 року ОСОБА_5 подзвонила йому додому та сказала, що їй треба комусь віддати гроші в євро. 29.01.2015 року він прийшов до відділення Ощадбанку та віддав ОСОБА_5 1200 євро, про що вона написала йому розписку, в якій зазначила про позику грошей під 5% в місяць. Термін повернення грошей в розписці ОСОБА_5 не зазначила, але усно вони домовились, що вона поверне гроші до 05 травня 2015 року. Щодо покарання ОСОБА_5 поклався на розсуд суду;
- потерпіла ОСОБА_21 в судовому засіданні повідомила, що в Обертинському відділенні Ощадбанку в неї був розміщений депозит на 5000 грн. В лютому 2015 року вона прийшла до банку з метою перевірити залишок коштів на депозиті, однак виявилось, що 15.05.2014 року грошові кошти з депозиту були зняті. Також 03.02.2015 року вона віддала ОСОБА_5 в коридорі банку без розписки 500 євро. Усно вони домовились, що за користування грошима ОСОБА_5 повинна сплатити 5% в місяць та повернути кошти через 2 місяці. Просила обвинувачену не карати;
- допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_22 показала, що усно повідомила ОСОБА_5 про те, що до 08.03.2015 року не буде знімати гроші, які надійшли на її пенсійний рахунок. 20.02.2015 року вона прийшла до відділення Ощадбанку з метою отримати частину грошей з свого рахунку, проте ОСОБА_5 переконала її віддати ці гроші їй у позику, а також умовила принести ще частину грошей, які були вдома. Тому вона передала ОСОБА_5 в позику під 3% місячних кошти в сумі 3477 доларів США та 240 євро, про що остання написала розписку без зазначення терміну повернення грошей. Щодо покарання ОСОБА_5 поклалась на розсуд суду;
- потерпіла ОСОБА_24 в судовому засіданні повідомила, що 23.02.2015 року ОСОБА_5 подзвонила їй додому та переконала передати їй у позику грошові кошти терміном на два місяці, за умови виплати 3% у місяць за їх користування. Тому вона принесла ОСОБА_5 кошти в сумі 2175 доларів США, які передала останній в приміщенні аптеки, про що написала розписку без обумовлення в ній терміну повернення коштів. Просила покарати обвинувачену по закону;
- допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_16 показала, що прийшла в липні 2014 року до Ощадбанку зняти пенсію сина. ОСОБА_5 попросила передати їй під відсотки будь-яку суму грошей, на що вона погодилась та через день принесла до банку та передала ОСОБА_5 1000 доларів США з умовою сплати 3% в місяць. Про позику ОСОБА_5 написала розписку, але терміну повернення грошей не зазначила. Усно вони домовились, що гроші та відсотки за їх користування ОСОБА_5 має повернути через рік, але вона їх не повернула;
- ОСОБА_27 допитана в судовому засіданні як свідок, повідомила, що є донькою потерпілої ОСОБА_23 . Зі слів її матері, яка на даний час перенесла інсульт внаслідок незаконних дій ОСОБА_5 , її матір в лютому 2015 року в банку зустрілась з обвинуваченою ОСОБА_5 , яка довго вмовляла її позичити кошти та навіть прийшла за ними додому до матері. Тому в цей день її матір ОСОБА_23 позичила ОСОБА_5 1000 доларів США та 400 Євро, а на наступний день ОСОБА_5 знову прийшла до матері і вона віддала їй ще 5000 грн. Про позичені кошти ОСОБА_5 написала розписку, в якій вказала, що гроші позичає під відсотки, а саме: валюту під 3% в місяць, а гривні під 4%в місяць. На даний момент гроші її матері ОСОБА_23 не повернуті.
Вина обвинуваченої доводиться і підтверджується також даними, що місятяться у матеріалах кримінального провадження, а саме:
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.05.2015 року, згідно якого ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_5 29.01.2015 року взяла у нього 1200 євро та не повернула (Т.3 а.с. 110-111);
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.05.2015 року, згідно якого ОСОБА_21 повідомила, що 03.02.2015 року у приміщенні Обертинської селищної ради ОСОБА_5 шахрайським способом заволоділа її грошовими коштами в сумі 500 євро та не повертає (Т.3 а.с. 117);
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 12.05.2015 року, згідно якого ОСОБА_24 повідомила, що 23.02.2015 року ОСОБА_5 шахрайським способом позичила у неї 2175 доларів США та не повертає (Т.3 а.с. 123, 125);
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.05.2015 року, згідно якого ОСОБА_22 повідомила, що 20.02.2015 року ОСОБА_5 , ввійшовши в довіру, взяла у неї під розписку 3477 доларів США, 240 євро та не повертає (Т.3 а.с. 126, 129);
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.05.2015 року, згідно якого ОСОБА_8 повідомив, що 24.10.2014 року ОСОБА_5 шляхом обману, ввійшовши в довіру, шахрайським способом позичила у нього1200 доларів США та не повертає (Т.3 а.с. 130);
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.05.2015 року, згідно якого ОСОБА_17 повідомила, що 05.11.2014 року ОСОБА_5 шляхом обману позичила у неї 1000 доларів США та не повертає (Т.3 а.с. 131, 134);
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.05.2015 року, згідно якого ОСОБА_23 повідомила, що 23.02.2015 року ОСОБА_5 шляхом обману, шахрайським способом позичила у неї 5000 грн., 400 євро, 1000 доларів США та не повертає (Т.3 а.с. 135, 137);
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.05.2015 року, згідно якого ОСОБА_15 повідомила, що ОСОБА_5 16.04.2014 року позичила у неї 9000 євро та не повернула (Т.3 а.с. 138, 141);
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.05.2015 року, згідно якого ОСОБА_10 повідомила, що ОСОБА_5 25.07.2014 року прийшла до неї додому та, увійшовши до неї в довіру, позичила у неї 4000 євро та не повернула (Т.3 а.с. 142, 144);
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 04.06.2015 року, згідно якого ОСОБА_16 повідомила, що ОСОБА_5 16.07.2014 року виманила у неї 1000 доларів США та не повернула (Т.3 а.с. 152-153, 155);
- даними висновку експерта від 01.07.2015 року № 09/03-205 про проведення судової почеркознавчої експертизи, за яким рукописні написи (основний текст) та підпис від імені ОСОБА_5 у розписці на ім`я ОСОБА_7 від 29.01.2015 року виконані ОСОБА_5 (Т.3 а.с. 163-169);
- даними висновку експерта від 25.06.2015 року № 09/03-206 про проведення судової почеркознавчої експертизи, за яким рукописні написи (основний текст) та підпис від імені ОСОБА_5 у розписці на ім`я ОСОБА_18 від 12.11.2014 року виконані ОСОБА_5 (Т.3 а.с. 172-177);
- даними висновку експерта від 03.07.2015 року № 09/03-207 про проведення судової почеркознавчої експертизи, за яким рукописні написи (основний текст) та підпис від імені ОСОБА_5 у розписці на ім`я ОСОБА_9 від 15.10.2014 року та у розписці на ім`я ОСОБА_24 від 23.02.2015 року виконані ОСОБА_5 (Т.3 а.с. 180-185);
- даними висновку експерта від 03.07.2015 року № 09/03-208 про проведення судової почеркознавчої експертизи, за яким рукописні написи (основний текст) та підпис від імені ОСОБА_5 у розписці на ім`я ОСОБА_22 від 20.02.2016 та у розписці на ім`я ОСОБА_23 від 23.02.2015 року виконані ОСОБА_5 (Т.3 а.с. 187-192);
- даними висновку експерта від 25.06.2015 року № 09/03-209 про проведення судової почеркознавчої експертизи, за яким рукописні написи (основний текст) та підпис від імені ОСОБА_5 у розписці на ім`я ОСОБА_15 від 16.04.2014 року виконані ОСОБА_5 (Т.3 а.с. 195-200);
- даними висновку експерта від 13.09.2015 року № 09/03-266 про проведення судової почеркознавчої експертизи, за яким рукописні написи (основний текст) та підпис від імені ОСОБА_5 у розписці на ім`я ОСОБА_16 від 16.07.2014 року виконані ОСОБА_5 (Т.3 а.с. 203-208);
- даними висновку експерта від 19.10.2015 року № 09/03-305 про проведення судової почеркознавчої експертизи, за яким рукописні написи (основний текст) та підпис від імені ОСОБА_5 у розписці на ім`я ОСОБА_17 від 05.11.2014 року та у розписці на ім`я ОСОБА_10 від 25.07.2014 року виконані ОСОБА_5 (Т.3 а.с. 211-218);
- даними протоколу огляду документів від 14.11.2015 року, за яким потерпілі добровільно видали розписки про позику коштів, написані ОСОБА_5 , а саме: ОСОБА_7 розписку від 29.01.2015 року, ОСОБА_18 розписку від 12.11.2014 року, ОСОБА_22 розписку від 20.02.2015 року, ОСОБА_23 розписку від 23.02.2015 року, ОСОБА_17 розписку від 03.11.2014 року, ОСОБА_15 розписку від 16.04.2014 року, ОСОБА_16 розписку від 16.07.2014 року, ОСОБА_9 розписку від 15.10.2014 року, ОСОБА_10 розписку від 25.07.2014 року, ОСОБА_24 розписку від 23.02.2015 року (Т.2 а.с. 225-226);
- розпискою на ім`я ОСОБА_7 , з якої вбачається, що ОСОБА_5 29.01.2015 року взяла у нього 1200 євро під 5% місячних та зобов`язалась щомісячно виплачувати відсотки, проте терміну повернення грошей не зазначила (Т.3 а.с. 242, конверт з речовими доказами);
- розпискою на ім`я ОСОБА_24 , з якої вбачається, що ОСОБА_5 23.02.2015 року взяла у неї 2175 доларів США під 3% місячних строком на два місяці (Т.3 а.с. 242, конверт з речовими доказами);
- розпискою на ім`я ОСОБА_22 , з якої вбачається, що ОСОБА_5 20.02.2015 року взяла у неї 3477 доларів США та 240 євро під 3% місячних, проте терміну повернення грошей не зазначила (Т.3 а.с. 242, конверт з речовими доказами);
- розпискою на ім`я ОСОБА_17 , з якої вбачається, що ОСОБА_5 05.11.2014 року взяла у неї 1000 доларів США під 5% місячних та зобов`язалась щомісячно виплачувати вісотки, проте терміну повернення грошей не зазначила (Т.3 а.с. 242, конверт з речовими доказами);
- розпискою на ім`я ОСОБА_23 , з якої вбачається, що ОСОБА_5 23.02.2015 року взяла у неї 1000 доларів США, 400 євро під 3% місячних та 5000 грн. під 4% місячних строком на два місяці та з щомісячною виплатою відсотків (Т.3 а.с. 242, конверт з речовими доказами);
- розпискою на ім`я ОСОБА_15 , з якої вбачається, що ОСОБА_5 16.04.2014 року взяла у неї 9000 євро під 5% місячних, проте терміну повернення грошей не зазначила (Т.3 а.с. 242, конверт з речовими доказами);
- розпискою на ім`я ОСОБА_10 , з якої вбачається, що ОСОБА_5 25.07.2014 року взяла у неї 4000 євро під 3% місячних та зобов`язалась щомісячно проводити виплату, проте кінцевого терміну повернення грошей в розписці не зазначила (Т.3 а.с. 242, конверт з речовими доказами);
- розпискою на ім`я ОСОБА_16 , з якої вбачається, що ОСОБА_5 16.07.2014 року взяла у неї 1000 доларів США під 3% місячних, проте терміну повернення грошей в розписці не зазначила (Т.3 а.с. 242, конверт з речовими доказами);
- даними Постанови про визнання речей речовими доказами та долучення до матеріалів справи від 25.01.2016 року, за яким розписки про позику коштів на ім`я потерпілих ОСОБА_7 від 29.01.2015 року, ОСОБА_18 від 12.11.2014 року, ОСОБА_22 від 20.02.2015 року, ОСОБА_23 від 23.02.2015 року, ОСОБА_17 від 03.11.2014 року, ОСОБА_15 від 16.04.2014 року, ОСОБА_16 від 16.07.2014 року, ОСОБА_9 від 15.10.2014 року, ОСОБА_10 від 25.07.2014 року, ОСОБА_24 від 23.02.2015 року визнано речовими доказами (Т.2 а.с. 227);
- рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15.04.2015 року, яке набрало законної сили, за яким було стягнуто з ОСОБА_5 4000 євро (114000 грн.), оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_5 одержала в позику від ОСОБА_10 4000 євро та не повернула (Т.3 а.с. 146);
- копіями чеків УДППЗ «Укрпошта» від 09.07.2015 року, з яких вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_18 було переказано гроші по 1000 грн. кожній (Т.3 а.с. 223-224).
Посилання обвинуваченої на те, що вона шахрайства не вчиняла, не мала умислу на заволодіння грошовими коштами потерпілих та хотіла ці кошти в подальшому їм повернути, суд оцінює критично, оскільки дані посилання спростовуються аналізом вище наведених доказів, показаннями самої обвинуваченої ОСОБА_5 , яка ствердила, що брала кошти у потерпілих навіть тоді, коли знала, що уже не може сплачувати відсотки та в подальшому не зможе повернути отримані кошти взагалі; показаннями потерпілих та свідка, які ствердили, що ОСОБА_5 , ввійшовши в довіру, шляхом обману, вмовлянь та обіцянок заволоділа їх коштами та не повернула; розписками, в більшості яких ОСОБА_5 свідомо не зазначала дату повернення позичених коштів; висновками експертиз, які підтвердили, що розписки про отримані кошти були написані саме ОСОБА_5 , тощо.
Також суд не приймає до уваги твердження захисника обвинуваченої про те, що за винятком епізодів, коли ОСОБА_5 взяла гроші в гривні для обміну на валюту та цього не зробила і гроші не повернула, по решта епізодах між обвинуваченою та потерпілими виникли виключно цивільні-правові відносин, оскільки це було встановлено рішеннями Тлумацького районного суду від 15.04.2015 року по цивільних справах за позовами ОСОБА_10 та ОСОБА_17 . Проте, на думку суду, обов`язок обвинуваченої повернути потерпілим кошти не виключає наявності кримінальної відповідальності обвинуваченої, яка мала умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами потерпілих та заволоділа цими коштами шляхом обману та зловживання довірою, оскільки вже в момент заволодіння грошовими коштами потерпілих ОСОБА_5 мала на меті їх привласнити, а зобов`язання не виконувати. Написання ОСОБА_5 розписок про отримання коштів в позику суд розцінює як спосіб приховування справжнього характеру дій обвинуваченої, спрямованих на незаконне безоплатне заволодіння чужим майном. До того ж, таку позицію обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника адвоката ОСОБА_6 суд розцінює як спробу обвинуваченої уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення або бажання пом`якшити кримінальну відповідальність за вчинені діяння.
Тобто наявність формальних (навіть належним чином оформлених) цивільно-правових відносин, за допомогою яких ОСОБА_5 як суб`єкт злочину прагнула завуалювати свій злочинний умисел не є перешкодою для оцінки скоєного як злочину, передбаченого статтею 190 КК України.
Аналогічну думку висловила Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України в Постанові від 24 листопада 2016 року по справі № 5-250кс(15)16.
До того ж, таку позицію обвинуваченої ОСОБА_5 та її захисника адвоката ОСОБА_6 суд розцінює як спробу обвинуваченої уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення або бажання пом`якшити кримінальну відповідальність за вчинені діяння.
Після аналізу досліджених судом доказів, які суд вважає належними, допустимими, достовірними і в своїй сукупності достатніми для постановлення вироку, суд вважає доведеною вину обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, оскільки вона шахрайським способом, шляхом обману заволоділа грошовими коштами потерпілих на загальну суму 697382,67 грн., та її дії кваліфікує за ч. 2 ст.190 КК України, як повторне заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою.
При обранні міри покарання обвинуваченій, суд згідно із вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності притягається вперше, кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченою, відноситься до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості, у неї є двоє перестарілих батьків.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.
Враховуючи вище вказане, ОСОБА_5 за вчинене кримінальне правопорушення слід призначити покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 190 КК України, у виді двох років позбавлення волі, яке буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченої, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст. 100 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Тому, з врахуванням наведеного з ОСОБА_5 слід стягнути процесуальні витрати на користь держави за залучення експертів для проведення експертиз згідно довідок експертної установи: в сумі 921,60 грн. за експертизу № 09/03-205 від 01.07.2015 р.; в сумі 921,60 грн. за експертизу № 09/03-206 від 25.06.2015 р.; в сумі 921,60 грн. за експертизу № 09/03-207 від 03.07.2015 р.; сумі 921,60 грн. за експертизу № 09/03-209 від 25.06.2015 р.; в сумі 1075,20 грн. за експертизу № 09/03-266 від 13.09.2015 р.; в сумі 1228,80 грн. за експертизу № 09/03-305 від 19.10.2015 р.; в сумі 921,60 грн. за експертизу № 09/03-334 від 11.11.2015 р.; в сумі 921,60 грн. за експертизу № 09/03-208 від 03.07.2015 р.
Керуючись ст. ст. 373-375 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, і призначити їй покарання - 2 (два) роки позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту взяття її під варту після вступу вироку в законну силу.
Речові докази у кримінальному провадженні: оригінали розписок, написаних ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_7 від 29.01.2015 року, ОСОБА_18 від 12.11.2014 року, ОСОБА_22 від 20.02.2015 року, ОСОБА_23 від 23.02.2015 року, ОСОБА_17 від 03.11.2014 року, ОСОБА_15 від 16.04.2014 року, ОСОБА_16 від 16.07.2014 року, ОСОБА_9 від 15.10.2014 року, ОСОБА_10 від 25.07.2014 року, ОСОБА_24 від 23.02.2015 року залишити у матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_5 користь держави 7833,60 грн. (сім тисяч вісімсот тридцять три гривні 60 коп.) процесуальних витрат.
Вручити сторонам кримінального провадження копію вироку негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча ОСОБА_1