Справа № 450/2444/16-к Провадження № 1-кп/450/61/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2017 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч. 4 ст. 407 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000197 від 06.09. 2016 р. стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, гр. України, уродженця м. Моршин, Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», стрільця відділення охорони військової частини НОМЕР_1 ,
який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
сторони кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_4
обвинувачений ОСОБА_3
встановив:
солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України за контрактом, раніше призваним за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, 03.08.2016 року без поважних причин не з`явився вчасно на службу у військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно перебував за її межами до 31.08.2016 року, тобто до моменту повернення у військову частину для продовження проходження військової служби. Отже, солдат ОСОБА_3 вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, тобто вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.
Злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, був вчинений солдатом ОСОБА_3 за таких фактичних обставин:
ОСОБА_3 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця відділення охорони військової частини НОМЕР_1 . В силу вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» кожний зобов`язаний захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України. Згідно вимог ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
У порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів, рядовий ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 рядовий ОСОБА_3 03.08.2016 року без поважних причин не з`явився вчасно на службу у військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно перебував за її межами до 31.08.2016 року, тобто до моменту повернення у військову частину для продовження проходження військової служби. ОСОБА_3 31.08.2016 року самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), де заявив про себе та продовжив проходити військову службу.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та надав суду такі покази:
у серпні 2016 року він (обвинувачений) був відсутній за місцем служби, оскільки 02.08. 2016 року вирішив поїхати до Республіки Польці із дружиною та двома дітьми, які є громадянами цієї країни, що зробити дітям необхідні щеплення. Перебуваючи в Польщі ним ( ОСОБА_3 ) були втрачені документи, що посвідчують його особу, тому повернутися в України він не мав можливості та був вимушений звернутися в посольство України в Республіці Польща, що розташоване в м. Варшаві для отримання документів на повернення в Україну. Отримавши необхідні документи 30.08. 2017 року (він) обвинувачений повернувся в Україну та 31.08. 2017 року з`явився до військової частини. У вчиненому щиро кається та просить суд суворо його не карати. Судом у судовому засіданні з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст обставин кримінально провадження та у добровільному порядку без будь-якого тиску дає свої пояснення, обвинуваченому зрозуміло, що при апеляційному розгляді справи він буде обмежений у праві на оскарження обставин кримінального провадження.
З`ясувавши думку учасників процесу, які не заперечують проти не дослідження доказів, які ніким не оспорюються, суд прийшов до висновку про необхідність визнати недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
За злочин вчинений ОСОБА_3 , останній підлягає покаранню, при визначені виду та міри покарання суд бере до уваги суспільну небезпеку кримінального правопорушення, характер вчиненого злочинного діяння, особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчинені злочину визнав повністю, активно сприяв органу досудового розслідування у розкритті кримінального правопорушення, ці обставини враховуються судом, як такі, що пом`якшують покарання обвинуваченого.
На підставі вищенаведеного, враховуючи:
особу обвинуваченого, який:
раніше не судимий,
має постійне місце проживання;
за місцем проживання характеризується позитивно;
на наркологічному та психо - неврологічному обліку не числиться;
проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця відділення охорони військової частини НОМЕР_1 ;
одружений та має на утриманні двох неповнолітніх дітей;
обставини вчинення злочину, наявність в обвинуваченого стійких соціальних зав`язків, відсутність в обтяжуючи покарання обставин, суд прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та вважає за необхідне обрати йому покарання в межах санкції частини статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за вчинений обвинуваченим злочин у виді позбавлення волі, із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України. Таке покарання є достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та для запобігання вчиненню злочинів як ним, так і іншими особами.
Цивільного позову у кримінальному провадженні не заявлено.
Судових витрат у кримінальному провадженні немає.
Речових доказів у кримінальному провадженні немає.
Сторони клопотань про обрання обвинуваченому запобіжного заходу до вступу вироку у законну силу не заявляли, підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу немає.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,-
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.
Згідно ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбування призначеного йому за цим вироком суду покарання у виді трьох років позбавлення волі, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 повідомляти командира військової частини НОМЕР_1 , а після закінчення контракту, уповноважений орган з питань пробації, про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу засудженому ОСОБА_3 не обирати.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
СуддяОСОБА_1