Справа № 703/2224/17
1-м/703/1/17

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 серпня 2017 р. Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
з участю секретаря: ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Російської Федерації у відповідність із законодавством України стосовно засудженої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , одруженої, має на утриманні 3-х малолітніх дітей, не працюючої, засудженій вироком Зюзінського районного суду м. Москва від 17 серпня 2016 року за ч.4 п. «г» ст. 228-1, за ч. 3 ст. 30, ч. 4, п. «г» ст. 228-1, ч.3 ст. 69 КК Російської Федерації до покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму, -
У С Т А Н О В И В :
До Смілянського міськрайонного суду Черкаської області 14 липня 2017 року надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Зюзінського районного суду м. Москва від 17 серпня 2016 року щодо засудженої ОСОБА_4 , яку визнано винною у вчинені злочинів, передбачених ч.4 п. «г» ст. 228-1, за ч. 3 ст. 30, ч. 4 п. «г» ст. 228-1, ч.3 ст. 69 КК Російської Федерації у відповідність із законодавством України і призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з відбуванням у виправній колонії загального режиму.
Строк відбування покарання, з урахуванням попереднього тримання під вартою, постановлено рахувати з 25 березня 2016 року.
Вирок набрав законної сили 6 вересня 2016 року.

Заступник директора Департаменту - начальник Управління міжнародної правової допомоги Департаменту міжнародного права Міністерства юстиції України ОСОБА_5 звернулась до суду з письмовим клопотанням в порядку ст. 602 КПК України про приведення вищезазначеного вироку у відповідність з законодавством України.

Представник Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, в клопотанні зазначено про розгляд справи за відсутності представника.

Відповідно до положень ч.1 ст.610 КПК України неявка представника Міністерства юстиції України не перешкоджає розгляду справи, у зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе проводити розгляд клопотання у відсутність заявника, виходячи з доводів клопотання та доданих до нього матеріалів.

Засуджена ОСОБА_4 , як вбачається з внесеного клопотання, відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 2 УФСВП Росії по Чуваській Республіці-Чувашії». Матеріали клопотання містять заяву засудженої про переведення її для подальшого відбування покарання на територію України.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання заявниці, посилаючись на наявність всіх правових підстав для її задоволення, просив привести вирок суду іноземної держави відносно громадянки України ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України та визначити норми Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Суд, вивчивши клопотання та долучені до нього документи, приходить до наступного висновку про те, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню з таких підстав:

Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 КК України, громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Виконуючи вище вказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21березня 1983року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28 травня 1970 року, які ратифіковані Україною 22 вересня 1995 року та 26 вересня 2002 року, відповідно.

Згідно із ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» , чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Пунктом b ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21березня 1983 року передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11цієї Конвенції.

Згідно із п.п. а, с, d, ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21березня 1983 року у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку.

Замінюючи вирок, компетентний орган повинен:

- враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку;

- зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі;

- не посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.

Відповідно до ч. 3 ст. 610 КПК України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

За вироком Зюзінського районного суду м. Москва від 17 серпня 2016 року ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою групою осіб, 22 березня 2016 року близько 7 год. незаконно збула наркотичний засіб, а 25 березня 2016 року, вчинила замах на незаконний збут наркотичних засобів у великому розмірі, групою осіб.

Її визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 п. «г» ст. 228-1, за ч. 3 ст. 30, ч. 4 п. «г» ст. 228-1, ч.3 ст. 69 КК Російської Федерації.

Відповідно до законодавства України відповідальність за вищевказані кримінальні правопорушення передбачені ч. 2 ст. 307 КК України, як «незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів у великих розмрах, вчинене групою осіб».

Крім того, необхідно врахувати ту обставину, що злочин не було доведено до кінця, з причин, які не залежали від волі особи, а, отже, необхідно застосувати ч. 2 ст. 15 КК України: «Замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі».

Тому дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати ще й за ч.2ст. 15, ч.2 ст. 307 КК України, як замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений за попередньою змовою групою осіб у великому розмірі.

Остаточне покарання ОСОБА_6 , відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, призначене за сукупністю злочинів.

Згідно з ч. 4 ст. 610 КПК України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків:

1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;

2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Окрім положень ч. 4 ст. 610 КПК України, суд при визначені засудженій ОСОБА_4 основного покарання у виді позбавлення волі за ч. 1 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України враховує вимоги ч. 3 ст. 68 КК України, згідно яких за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті.

Також, враховуючи, що покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку, суд не застосовує до ОСОБА_6 додаткове покарання у виді конфіскації майна, що передбачене ч. 2 ст. 307 КК України як обов`язкове додаткове покарання, оскільки за вироком суду Російської Федерації таке покарання їй не призначалось. При цьому підлягають застосуванню положення ст. 69 КК України.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня1983 року, ст. ст. 602, 603, 610 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання Міністерства юстиції України задовольнити.

Визнати та виконати на території України вирок Зюзінського районного суду м. Москва від 17 серпня 2016 року, яким громадянку України ОСОБА_4 визнано винною і засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч.4 п. «г» ст. 228-1, за ч. 3 ст. 30, ч. 4, п. «г» ст. 228-1, ч.3 ст. 69 КК Російської Федерації до покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_4 засудженою:

- за ч.2 ст. 307 та ч.2 ст. 69 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 69 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді 9 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з 25 березня 2016 року.

В строк відбування покарання засудженій ОСОБА_6 зарахувати час тримання її під вартою в період з 25 березня по 17 серпня 2016 року включно та відбутий строк покарання в Російській Федерації.

Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити без змін - тримання під вартою.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайсуд протягом семи днів з дня її оголошення органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором.

Головуючий: ОСОБА_1