Справа № 515/2064/16-к
Провадження № 1-кп/515/29/17

Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

01 лютого 2017 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

представників потерпілих-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Татарбунари кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Бурлачени, Вулканештського району, республіки Молдова, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, б/п, не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 121 ч.1, ст.125 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

14 квітня 2015 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, ОСОБА_9 , перебуваючи на АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, вступив в сварку з ОСОБА_6 та, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс останньому не менше трьох ударів кулаком руки в область голови.

Внаслідок своїх умисних, протиправних дій, ОСОБА_9 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді садна в лівій скроневій області, на тильній поверхні лучезап`ясного суглоба і забитої рани в тім`яній ділянці зліва, які не були небезпечними для життя, тягнуть за собою розлад здоров`я тривалістю не більше 6 діб, і за цим критерієм, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995 року), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

В цей час, 12.04.2015 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, на вказаній АДРЕСА_2 , перебуваючи біля будинку №23, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , помітивши, що ОСОБА_9 наносить тілесні ушкодження ОСОБА_6 , прийшли останньому на допомогу, де ОСОБА_10 встав між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , а ОСОБА_5 поряд на відстані 2-3 метрів від них.

Побачивши, що між ним та ОСОБА_6 став ОСОБА_4 , ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_4 не менше трьох ударів кулаком руки в область голови, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у формі забою головного мозку, забійної рани, садна і синця голови; перелому щелепо-орбітального комплексу зліва у вигляді перелому стінки лівої верхньощелепної пазухи, переломів зовнішньої і верхньої стінок лівої верхньощелепної пазухи, подвійного перелому лівої дуги без зміщення кісткових уламків та перелому зовнішньої стінки лівої орбіти.

Зазначені тілесні ушкодження не були небезпечними для життя, тягнуть за собою розлад здоров`я, пов`язаний зі стійкою втратою загальної працездатності не менш ніж на одну третину (не менш 33%), призвели до асиметрії лівої половини обличчя, западання лівого очного яблука, очна щілина зліва відрізняється по формі, є наслідком перенесеної травми, носять стійкий характер, що самі по собі (з плином часу і під впливом не хірургічних методів лікування) не зникнуть і суттєво не змінять своїх властивостей, тобто носять невиправний характер та є спотворюючими і за цими критеріями, відповідно до п.п.2.1.6, 2.1.8 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Наказ №6 МОЗ України від 176.01.1995 року) належать до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм розладу здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою загальної працездатності не менш ніж на одну третину (не менш 33%) та невиправного спотворення обличчя.

Після чого, 12.04.2015 року, приблизно о 18 годині 35 хвилин, на вказаній АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 , діючи на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_5 , який також намагався перешкодити нанесенню тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , не менше одного удару кулаком руки в область голови, спричинивши ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: садна на лівій виличній дузі і синця на передній поверхні лівої вушної раковини, які не були небезпечними для життя, тягнуть за собою розлад здоров`я тривалістю не більше 6 діб, і за цим критерієм, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винним себе у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, не оспорював фактичних доказів по справі, у вчиненому розкаявся та пояснив суду обставини вчинення ним неправомірних дій щодо потерпілих, підтвердивши, що дійсно 12.04.2015 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, коли він зупинився на своєму автомобілі на узбіччі вулиці Перемоги с. Струмок Татарбунарського району Одеської області, через те, що дорогу переходила отара овець, до нього підійшов чабан овець ОСОБА_6 , тримаючи в руках шланг, та почав на нього кричати, що викликало його незадоволення, на ґрунті чого між ними виникла сварка, в ході якої він наніс останньому приблизно три удари кулаком в область голови. В цей час до них підійшов ОСОБА_4 , який став між ними, тому він наніс і йому приблизно три удари в область голови кулаком, а згодом наніс один удар в обличчя рукою і ОСОБА_5 , який також намагався захищати ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_6 підтвердив в судовому засіданні, що 12.04.2015 року приблизно о 18.30 годині на узбіччі вулиці Перемоги с. Струмок Татарбунарського району Одеської області між ним та обвинуваченим ОСОБА_9 виникла сварка, оскільки останній, проїжзджаючи на своєму автомобілі через село, різко загальмував, ледь не збивши його з ніг, коли дорогу переходила отара овець, яку він пас. Після чого, вийшовши з машини, обвинувачений почав його бити кулаком в область голови, завдавши декілька ударів в ліву сторону, в результаті чого він отримав легкі тілесні ушкодження. Потім йому на допомогу прийшли ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яким ОСОБА_9 також спричинив тілесні ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_4 підтвердив пояснення потерпілого ОСОБА_6 , додавши, що йому обвинувачений наніс спочатку два удари кулаком в область голови, в результаті чого він впав, а підвівшись, знову отримав два удари в обличчя від обвинуваченого, в результаті чого у нього була розсічена брова, на яку згодом наклали шов в Татарбунарській ЦРЛ, куди від звернувся за медичною допомогою, де його госпіталізували. А коли стан його здоров`я через декілька днів погіршився, направили в обласну лікарню, де з`ясувалось, що у нього наявні переломи кісток обличчя, в результаті чого він лікувався протягом 24 днів. Він підтвердив, що через декілька днів після цього інциденту, він розмовляв з обвинуваченим, який хотів вирішити питання про відшкодування йому шкоди, однак на той час він ще не знав наслідків отриманої травми та розміру завданої йому шкоди.

Потерпілий ОСОБА_5 підтвердив пояснення потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , додавши що обвинувачений ОСОБА_9 був дуже агресивний, наносячи тілесні ушкодження потерпілим і він втрутився в інцидент лише тоді, коли побачив, що обвинувачений повторно почав бити потерпілого ОСОБА_6 , який впав на землю. Йому особисто обвинувачений наніс один удар кулаком в ліву частину голови. В цей же день вони втрьох звернулись за медичною допомогою в Татарбунарську ЦРЛ.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому діянні, ніхто з учасників провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав за недоцільне проводити дослідження всіх доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченого, потерпілих та дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо характеризуючих даних на обвинуваченого.

Таким чином, суд повно, усестороннє, об`єктивно аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні докази, приходить до висновку, що умисні дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою стратою працездатності не менше як на одну третину та непоправне знівечення обличчя потерпілому ОСОБА_4 та за ст. ст. 125 ч.1 КК України, за ознаками нанесення умисних легких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

При обранні покарання обвинуваченому, суд враховує суспільну небезпеку вчинених ним кримінальних правопорушень та особу обвинуваченого у їх сукупності.

Також суд враховує повне визнання вини обвинуваченим в судовому засіданні, його щире каяття у вчиненні кримінальних правопорушень, активне сприяння розкриттю злочинів, наявність на його утриманні малолітньої дитини, а також те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності та позитивну характеристику на нього, наданої за місцем його мешкання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не виявлено. Доводи представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_8 щодо перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння під час скоєння злочину, суд не може прийняти до уваги, оскільки це є лише припущенням останнього, так як не доведено належними та допустимими доказами.

З урахуванням вказаних обставин, ступеня тяжкості вчинених злочинів, які за ст.12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості, щодо нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а також до тяжкого злочину щодо потерпілого ОСОБА_4 , суд, у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що обвинуваченому ОСОБА_9 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді громадських робіт в межах санкції статті, передбаченої ч.1 ст.125 КК України, а за ч.1 ст.121 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією данної статті. При цьому, судом враховуються відношення обвинуваченого до вчиненого та наслідки вчинених кримінальних правопорушень, мотив, мета та спосіб вчинення злочинних діянь. При визначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів, суд керується нормами ч.1 ст.70 КК України, визначивши остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Разом з тим, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_9 щиро розкаявся у вчиненні кримінальних правопорушень, вперше притягуються до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину та позитивно характеризується, суд вважає, що виправлення та перевиховання останнього можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд, на підставі ст.75 КК України, вважає доцільним звільнити його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 ст.69 КК України з призначенням іншого, більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією інкримінуємої йому ч.1 ст.121 КК України за тяжкий злочин, суд не вбачає.

Вказане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, судові витрати відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст.125 ч.1 та ст.121 ч.1 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.1 ст.125 КК України - 200 (двісті) годин громадських робіт;

- за ч.1 ст.121 КК України 5(п`ять) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України визначити ОСОБА_9 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 5(п`яти) років позбавлення волі.

Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробовуванням на 2(два)роки.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_9 обчислювати з 01 лютого 2017 року відповідно до ч.1 ст.165 КВК України.

Контроль за виконанням вироку покласти на Татарбунарське РВ пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України, копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржено впродовж 30 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Семенюк