АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11сс/796/2630/2017 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: скарга Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2017 року місто Київ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5 ,

розглянувши апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 березня 2017 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність Генерального прокурора України щодо не розгляду скарги на постанову про зміну органу досудового розслідування та не прийняття процесуального рішення виді постанови на підставі ч.6 ст. 36 КПК України у кримінальному провадженні № 0000012 та матеріали судової справи, -

в с т а н о в и л а :
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 березня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність Генерального прокурора України щодо не розгляду скарги на постанову про зміну органу досудового розслідування та не прийняття процесуального рішення виді постанови на підставі ч.6 ст. 36 КПК України у кримінальному провадженні № 0000012.

На обґрунтування слідчий суддя послалася на положення ст. ст. 303 та 304 КПК України, зауваживши, що п.1 ч.1 ст. 303 КПК України надає право оскарження бездіяльності слідчого, прокурора щодо нездійснення певної процесуальної дії за умови наявності трьох обов`язкових ознак, а саме: 1) обов`язок згаданих осіб вчинити певну процесуальну дію; 2) обов`язковість вчинення цієї процесуальної дії у визначений КПК України строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим, прокурором не вчинена у встановлений строк.

Вказала слідчий суддя також на наявність, відповідно до п.7 ч.1 ст. 303 КПК України права оскаржити рішення слідчого чи прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій і негласних слідчих (розшукових) дій.

Аналізуючи ж зміст скарги, слідчий суддя визнала, що ця скарга не містить вимоги про зобов`язання слідчого, прокурора вчинити процесуальну дію у визначений строк і виходить за межі переліку рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначені ст. 303 КПК України, чи не прийняття процесуального рішення на підставі ч.6 ст. 36 КПК України, пославшись при цьому на вказані процесуальні норми та узагальнення " про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування" від 16 січня 2017 року.

Не погодившись зі вказаним рішенням, адвокат ОСОБА_7 в інтересах потерпілого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу слідчого судді та призначити новий розгляд його скарги у цьому ж суді першої інстанції.

При цьому апелянт описує фактичні обставини, які спонукали його звернутися зі скаргою до слідчого судді та полягали у отриманні ним листа прокуратури міста Києва від 1 березня 2017 року про направлення кримінального провадження № 0000012 по підслідності до Дніпровського відділу поліції ГУ НП у Дніпропетровській області на підставі постанови процесуального керівника прокуратури міста Києва; вказує на свою принципову незгоду з цим рішенням, яке він оскаржив до Генеральної прокуратури України та отримав відповідь про направлення цієї скарги до прокуратури Дніпропетровської області.

Таким чином, наголошує апелянт, мова фактично іде про спір про підслідність, а цей спір, відповідно до ст. 218 КПК України, повинен бути вирішений керівником прокуратури вищого рівня, у цьому конкретному випадку - керівник Генеральної прокуратури України, бо оскаржене рішення про підслідність кримінального провадження, прийняте прокурором прокуратури міста Києва, отже Генеральний прокурор не мав права делегувати свої повноваження по вирішенню вказаного питання прокуророві нижчого рівня - керівникові прокуратури Дніпропетровської області.

На цих підставах апелянт вважає, що Генеральний прокурор України вчинив бездіяльність, яка полягає у не розгляді його скарги - спору про підслідність та не прийняв процесуального рішення у виді постанови на підставі ч.6 ст. 36 КПК України.

Процесуальне рішення за його скаргою - спором про підслідність - Генеральний прокурор України повинен був прийняти протягом трьох днів з моменту її надходження, що взагалі зроблено не було, отже, за висновком апелянта, і в цій частині слідчий суддя прийняла хибне рішення.

При цьому, звертає увагу апелянт, процесуальний керівник у кримінальному провадженні з числа працівників прокуратури міста Києва, який не є керівником прокуратури регіонального рівня, не вправі, на його думку, приймати рішення про зміну підслідності вказаного вище кримінального провадження, підслідність якого визначено постановою першого заступника Генерального прокурора України ОСОБА_8 від 29 квітня 2-014 року, яка ніким змінена чи скасована не була і має силу закону.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги в сукупності з матеріалами судової справи і додатково наданими апелянтом відомостями, судова колегія визнає наступне.

ч.6 ст. 36 КПК України дійсно надає Генеральному прокурору України, поряд з іншими, визначеними у ній керівниками органів прокуратури, право при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих та підпорядкованих прокурорів у межах строків досудового розслідування, визначених ст. 219 КПК України.

Тобто, всупереч міркуванням апелянта, саме вказана правова норма не встановлює для Генерального прокурора України обов`язку у визначений триденний термін скасувати незаконну чи необґрунтовану постанову, а визначає ці строки межами досудового розслідування.

Тим часом, п.1 ч.1 ст. 303 КПК України, на яку також посилається апелянт, надає право оскаржити бездіяльність прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим кодексом строк.

Отже, у цьому конкретному випадку апелянт оскаржує не прийняття Генеральним прокурором України процесуального рішення у визначений КПК України строк, хоча посилається на правову норму, яка надає право оскаржити бездіяльність слідчого, прокурора щодо не вчинення процесуальної дії у визначений законом строк та ігнорує ту обставину, що ст. 218 КПК України, на яку він посилається, не встановила Генеральному прокурору України конкретного строку для прийняття процесуального рішення, а саме скасування постанови підпорядкованого йому прокурора, визначивши його межами досудового розслідування.

Отже, у вказаній частині доводи апелянта не ґрунтуються на нормах чинного КПК України, а тому повинні бути відхилені.

Інші доводи апелянта, в тому числі і в частині не прийняття Генеральним прокурором процесуального рішення щодо оскарження ним постанови прокурора про зміну територіальної підслідності, заслуговують на увагу, але, відповідно до ст. 303 КПК України, не можуть бути предметом розгляду слідчим суддею під час досудового розслідування, бо ця правова норма надає право учасникам кримінального провадження оскаржити до слідчого судді самі процесуальне рішення, визначені у ній, але будь-якого зі вказаних процесуальних рішень скаржник до слідчого судді не оскаржував.

Отже, слідчий суддя прийняв законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 , вірно також вказавши на можливість захисту законних прав та інтересів його довірителя іншим, передбаченим КПК України, шляхом, а тому в задоволенні апеляційних вимог слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 березня 2017 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність Генерального прокурора України щодо не розгляду скарги на постанову про зміну органу досудового розслідування та не прийняття процесуального рішення виді постанови на підставі ч.6 ст. 36 КПК України у кримінальному провадженні № 0000012 залишити без задоволення, а вказану ухвалу слідчого судді, - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: