Дата документу Справа № 329/665/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 329/665/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/449/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2017 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
головуючого- судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
21.03.2003 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 121, ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі, звільнився умовно-достроково 20.03.2009 року, невідбутий строк 1 рік 5 місяців 4 дні;
18.06.2010 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 122 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнився 16.12.2011 року по відбуттю строку покарання;
31.07.2012 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185. ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік. Згідно постанови Чернігівського районного суду Запорізької області від 19.11.2012 року скасовано іспитовий строк та направлено в місця позбавлення волі. Звільнився по відбуттю строку покарання 19.05.2014 року,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, повернуто прокурору Чернігівського відділу Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Токмацького районного суду Запорізької області від 08.12.2016 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, призначити новий розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_7 у Токмацькому районному суді Запорізької області.
При цьому прокурор зазначає, що з мотивувальної частини ухвали суду вбачається, що обвинувальний акт начебто не містить конкретного формулювання обвинувачення ОСОБА_7 , суд вважає, що в обвинувальному акті не описана складова об`єктивної сторони злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_7 така як напад, а фактичні обставини справи описані як грабіж.
Вважає, що доводи суду, викладені в ухвалі, є необґрунтованими і надуманими з наступних підстав.
Так, згідно вимог ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити в т.ч. виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так, у фактичному викладі обвинувачення зазначено, що з метою реалізації свого злочинного умислу на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 умисно наніс ОСОБА_9 два удари рукою в обличчя. Після цього, виходячи з кімнати, ОСОБА_7 з метою пригнічення волі потерпілої ОСОБА_9 , умисно застосував до неї насильство, небезпечне для життя та здоров`я, а саме наніс їй один удар кулаком в обличчя, від якого остання закрилась правою рукою та отримала внаслідок удару закритий перелом п`ятої п`ясної кістки правої кисті.
Тобто ОСОБА_7 вчиняв активні дії шляхом завдання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, небезпечних для життя та здоров`я.
Крім того, в подальшому в обвинувальному акті зазначені дії ОСОБА_7 кваліфіковано саме як напад.
При цьому, як далі зазначає прокурор, кваліфікація кримінального правопорушення за ст.186 КК України (грабіж) застосовується у разі застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я. Тому доводи про те, що в обвинувальному акті описано фактичні обставини злочину як грабіж, не є правильними.
У зв`язку з викладеним, вимога закону щодо встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення в тому числі із зазначення вчинення кримінального правопорушення, органом досудового розслідування повністю виконані.
До того ж відповідно до ст. 338 КПК України прокурору надано право змінити обвинувачення та скласти новий обвинувальний акт, у якому з урахуванням даних, отриманих під час судового розгляду, уточнити фактичні обставини кримінального правопорушення.
Вважає, що під час складання обвинувального акту жодних істотних порушень кримінального процесуального закону не допущено, як порушень, що можуть перешкодити суду в подальшому ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України і підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачається, оскільки кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. З ст. 187 КК України є вірною.
Захисник в підготовчому судовому засіданні заперечувала проти призначення судового розгляду, посилаючись на те, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та просить його повернути прокурору, оскільки зі змісту ухвали апеляційного суду Запорізької області від 24.11.2016 року, якою був скасований вирок Токмацького районного суду Запорізької області, вбачається, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення є неконкретним.
Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні підтримав думку свого захисника.
Потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в підготовче судове засідання не з`явилася, згідно інформації, наданої прокурором, вона померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується актовим записом про смерть №05 від 12.01.2016 року.
Відповідно до ч.6 ст. 55 КПК України, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи, потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Відповідно до ч. 7 ст. 55 КПК України, якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.
На час проведення підготовчого судового засідання жоден близький родич чи член сім`ї померлої ОСОБА_9 не подав до суду заяву про залучення їх до даного провадження як потерпілих.
За даних обставин суд вважає за можливе проведення підготовчого судового засідання у зв`язку з відсутністю потерпілого по даному кримінальному провадженню.
Вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали обвинувального акту з додатками, колегія суддів приходить до висновку про те, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні підлягає поверненню прокурору у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунутому в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, та формулювання обвинувачення.
Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Як вбачається зі змісту обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується у тому, 10.04.2015 року близько 14-00 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи злочинний намір на заволодіння чужим майном, через не заперті двері проник в квартиру АДРЕСА_2 . Реалізуючи злочинний намір, ОСОБА_7 дістав з холодильника, а також взяв з крісла в квартирі шматки вершкового масла, халви, пакет з яблуками, а також ліхтарик.
Знаходячись в квартирі, ОСОБА_7 зіткнувся з мешканкою квартири ОСОБА_9 , 1935 року народження, яка намагалася його зупинити. З метою реалізації свого злочинного умислу на заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 умисно наніс ОСОБА_9 два удари рукою в обличчя, спричинивши садно та синець на обличчі, від чого остання впала на диван.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, ОСОБА_7 знайшов в шкатулці, яка знаходилися в залі, грошові купюри в сумі 2600.00 гривень та заволодів ними, поклавши до своєї кишені. Після цього, виходячи з кімнати, ОСОБА_7 з метою пригнічення волі потерпілої ОСОБА_9 до супротиву, умисно застосував до неї насильство, небезпечне для здоров`я, а саме наніс їй один удар кулаком в обличчя, від якого остання закрилася правою рукою та отримала внаслідок удару закритий перелом п`ятої п`ясної кістки правої кисті.
Заволодівши грошима потерпілої ОСОБА_9 в сумі 2600.00 грн., вершковим маслом в кількості 1,4 кг, загальною вартістю 112 грн., халвою в кількості 0.5 кг вартістю 12.5 грн яблуками «Джонатан» вартістю 17 грн., а також ліхтариком, що для потерпілої не має матеріальної цінності, ОСОБА_7 зник з місця скоєння злочину, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2741,5 грн.
Згідно висновку судової медичної експертизи № 47 від 30.04.2015 року, виявлені у ОСОБА_9 закритий перелом п`ятої п`ясної кістки правої кисті має ознаки тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, оскільки потребує для свого загоєння часу більше ніж 21 день, синець та садно на обличчі ознаки легких тілесних ушкоджень.
Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний із проникненням у житло.
Аналізуючи обвинувальний акт, складений щодо ОСОБА_7 на предмет відповідності його вимогам ст. ст. 91, 291 КПК України, суд дійшов висновку, що він не в повній мірі відповідає зазначеним нормам закону, а обвинувачення є неконкретним і таким, що позбавляє ОСОБА_7 можливості ефективно захищатися від нього.
Так, в обвинувальному акті не описана складова об`єктивної сторони злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_10 , така як напад.
Відповідно до п. б Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року розбій як злочин проти власності (ст.187 КК) - це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.
Саме за цією ознакою розбій відрізняється від інших корисливих злочинів - крадіжки та грабежу. Склад розбою є усіченим. Розбій вважається закінченим з моменту нападу поєднаного із застосуванням або з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, чи заволоділа винна особа чужим майном. Однак в обвинувальному акті не зазначено в який момент відбувся напад, а фактичні обставини злочину описані як грабіж, тобто сформульоване обвинувачення суперечить правовій кваліфікації інкримінованого злочину, наведеній в обвинувальному акті.
На неконкретність пред`явленого обвинувачення та невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України наголошує Апеляційний суд Запорізької області в ухвалі від 24.11.2016 року, якою вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 22.07.2015 року було скасовано та призначено новий судовий розгляд.
Висновки і мотиви суду апеляційної інстанції, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.(ч. 3 ст. 415 КПК України)
Також, статтею 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Свропейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Підпунктом «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року
зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділятиособливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» п. 79). Крімтого, Європейський суд з прав людини вказує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливийсудовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальноїінформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку судможе дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. З ст. 6 Конвенції (рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54). Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Таким чином, для призначення справи до судовою розгляду суд повинен пересвідчитись у доведенні до відома обвинуваченого деталей вчинення інкримінованого злочину в передбаченій законом формі. Тільки у такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.
Суд, не оцінюючи доведеність обвинувачення, а лише перевіряючи його з приводу виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, з метою забезпечення права обвинуваченого знати в чому його обвинувачують, констатує, що обвинувачення є неконкретним і не містить, як того вимагає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, відомостей щодо всіх складових злочину.
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні не може бути призначений до судового розгляду та підлягає поверненню прокуру як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Під час підготовчого судового засідання клопотань учасниками судового провадження зміну чи скасування запобіжного заходу, у виді тримання під вартою, обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , не заявлено. А відтак, відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_10 під час досудове розслідування, вважається продовженим.
Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу,обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та доводи, які викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Аналізуючи обвинувальний акт, складений щодо ОСОБА_7 на предмет відповідності його вимогам ст. ст. 91, 291 КПК України, суд правильно дійшов висновку, що він не в повній мірі відповідає зазначеним нормам закону, а обвинувачення є неконкретним і таким, що позбавляє ОСОБА_7 можливості ефективно захищатися від нього.
Так, в обвинувальному акті не описана складова об`єктивної сторони злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_10 , така як напад. Окремо, в обвинувальному акті не зазначено в який момент відбувся напад, а фактичні обставини злочину описані як грабіж, тобто сформульоване обвинувачення суперечить правовій кваліфікації інкримінованого злочину, наведеній в обвинувальному акті.
На неконкретність пред`явленого обвинувачення та невідповідність обвинувального акту вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України вказав Апеляційний суд Запорізької області в ухвалі від 24.11.2016 року, якою вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 22.07.2015 року було скасовано та призначено новий судовий розгляд.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що місцевий сул правильно дійшов до висновку, що обвинувальний акт у даному кримінальне провадженні не може бути призначений до судового розгляду та підлягає поверненню прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
В своїй ухвалі суд зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_7 під час досудового розслідування, вважається продовженим, а тому колегія суддів вважає за правильне вирішити питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, приймаючи до уваги при цьому, що ризики, які передбачені ст. 177 КПК України та враховані судом при обранні запобіжного заходу, а також обґрунтованість підозри не зникли.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
апеляційну скаргу прокурора Чернігівського відділу Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 року залишити без задоволення.
Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2016 року,
Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 продовжити до 24 березня 2017 року.
Ухвала апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:1. 2. 3.