Дата документу Справа № 333/354/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/806/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/354/17
Категорія: ст.190 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006088, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 13 лютого 2017 року /а.п. 37-38/ з апеляційною скаргою звернувся захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 /а.п. 44/, в якій просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначивши ОСОБА_9 покарання у вигляді одного року та одного місяця позбавлення волі. Вважає вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд не взяв до уваги обставини, які пом`якшують покарання, такі як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Зазначеним вироком ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 190 КК України до одного року одного місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 30.11.2016 року, остаточно призначено покарання у вигляді одного року трьох місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 постановлено обчислювати з моменту його фактичного затримання з 05.01.2017 року, в який на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахований строк попереднього ув`язнення по 13.02.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_9 раніше судимий:

- 15.03.2007 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 190 КК України; провадження припинено за ст. ст. 447-449 КПК України, ст. 105 КК України;

- 26.09.2013 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді громадських робіт у кількості 80 годин;

- 10.09.2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; знятий з обліку 28.10.2015 року у зв`язку із закінченням іспитового строку;

- 30.11.2016 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Суд першої інстанції визнав обвинуваченого винним та засудив за те, що 16 грудня 2016 року, в період часу з 15 годин 00 хвилин до 16 годин 00 хвилин, ОСОБА_9 , маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, знаходячись на ЗГТ «Південний ринок», розташованій по вулиці Космічній у місті Запоріжжі, підійшов до потерпілого ОСОБА_10 , в якого в той момент знаходився мобільний телефон «Samsung» моделі «ІЗ 2016», вартістю 3 332 гривні 50 копійок. Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, під приводом здійснення телефонного дзвінка, заволодів вищевказаним мобільним телефоном та зник з місця скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись вказаним мобільним телефоном на власний розсуд.

У результаті злочинних дій ОСОБА_9 , потерпілому ОСОБА_10 заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 3 332 гривні 50 копійок.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, був зроблений на підставі його свідчень, а провадження було розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

З урахуванням цього суд першої інстанції встановив фактичні обставини провадження та кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 190 КК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 та правильності кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, відповідно до ч. 2 ст. 394, ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд врахував ступень тяжкості вчиненого ним злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання, судом встановлені не були.

В якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого, суд врахував, що ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий, вчинив злочини в період іспитового строку, тобто на шлях виправлення не став, отримав вогнепальне поранення під час проходження військової служби.

З урахуванням зазначених обставин, суд за вчинений злочин призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України, визнавши це покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже, при призначенні обвинуваченому покарання судом були враховані всі обставини, у тому числі ті, на які іде посилання в апеляційній скарзі.

Виходячи з обставин вчинення обвинуваченим злочину, а також даних про його особу в частині того, що після засудження за попереднім вироком та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, він через нетривалий час в період іспитового строку знову вчиняє умисний злочин з корисливих мотивів, колегія суддів погоджується з призначеним обвинуваченому покаранням і не вбачає підстав для застосування ст. 69, ст. 75 КК України, тобто більш м`якого, ніж призначив суд першої інстанції.

Не наведені такі підстави і в апеляційній скарзі, доводи якої колегія суддів вважає безпідставними.

Виходячи з того, що вироком у строк відбування ОСОБА_9 покарання на підставі ст. 72 ч. 5 КК України зарахований строк попереднього ув`язнення за період з 05.01.2017 року по 13.02.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, та на час апеляційного розгляду обвинувачений тримається у місці попереднього ув`язнення, колегія суддів вважає, що на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, з урахуванням змін, внесених Законом України № 2046-VIII від 18.05.2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», обвинуваченому в строк відбування покарання за вироком підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення за період з 13.02.2017 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 13 лютого 2017 року по кримінальному провадженню щодо обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_9 у строк відбування покарання за вироком строк його попереднього ув`язнення за період з 13.02.2017 року по 20.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з дати її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4