Справа №488/3852/16-к 23.05.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/206/17 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001830 від 17 липня 2016 року, за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2016 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Леніно Кривоозерського району Миколаївської області, громадянина України, українця, який має середню освіту, непрацюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 18 лютого 2016 року Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у сумі 850 грн.,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8 ,
обвинувачений ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_9 .

Зміст вироку суду першої інстанції.
Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України та за правилами ст.72 КК України, за сукупністю злочинів, покарання призначене вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2016 року у вигляді штрафу на користь держави у сумі 850 грн. ухвалено виконувати самостійно.
На підставі ст. 75 КК України, від призначеного покарання ОСОБА_7 звільнено з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки. У відповідності зі ст. 76 КК України зобов`язано обвинуваченого періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 на відшкодування матеріальної шкоди 5 655 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 16 липня 2016 року близько 09.30 години, перебуваючи біля будинку №7 по вул. Рибній м. Миколаєва, з корисливих мотивів, шляхом ривку відкрито заволодів золотою підвіскою вагою 2,85 грам вартістю 3 705 грн. та золотою сережкою вагою 1,5 грам вартістю 1950 грн., належними потерпілій ОСОБА_10 , з викраденим майном з місця правопорушення зник, розпорядившись ним на свій розсуд, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 5 655 грн.
14 серпня 2016 року близько 18.10 годин . ОСОБА_7 повторно, перебуваючи біля Жовтневої ЦРЛ, розташованої по вул. Самойловича м. Миколаєва з корисливих мотивів, шляхом ривку відкрито заволодів золотим ланцюжком вагою 6 грам вартістю 7 800 грн. та золотою підвіскою у виді іконки вагою 2 грама вартістю 2 600 грн, належними потерпілій ОСОБА_11 , з викраденим майном з місця правопорушення зник, розпорядившись ним на свій розсуд, чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 10 400 грн.
Зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині звільнення від відбування покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 72 КК України, покарання, призначене вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2016 року, у виді штрафу у сумі 850 грн. виконувати самостійно.

Не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_12 незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у безпідставному застосуванні судом ст. 75 КК України.

Вказує, що суд недостатньо врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відноситься до тяжких злочинів.

Вказує, що поза увагою суду та без відповідної оцінки залишено дані щодо особи обвинуваченого, про те, що останній на час скоєння злочину мав судимість. Зазначений злочин вчинено через п`ять місяців після засудження його за злочин у сфері обігу наркотичних засобів до покарання у виді штрафу у сумі 850 грн., який не сплачено обвинуваченим, що, на думку апелянта, свідчить про відсутність наміру у обвинуваченого стати на шлях виправлення.

Зазначає, що судом не враховано, що ОСОБА_7 ніде не працює, не має офіційних джерел існування, та обрав для себе незаконний шлях отримання доходів, вчинивши корисливі злочини, а саме, два епізоди грабежу стосовно жінок.

Вважає безпідставним рішення суду про врахування при призначенні покарання ОСОБА_7 такої обставини, як повне відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_11 , так як, згідно обставин кримінального провадження, матеріальна шкода усунута завдяки діям працівників міліції шляхом повернення викраденого, а не в наслідок добровільних дій обвинуваченого.

Стверджує, що під час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 не вжив заходів для відшкодування матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_10 .

Також вважає безпідставним урахування судом при призначенні покарання ОСОБА_7 такої обставини, як активне сприяння розкриттю злочину, оскільки, обвинувачений не надав працівникам правоохоронних органів даних відносно таких обставин, що не були їм відомі.

Вважає, що висновок суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання не сприятиме його виправленню та може створити у обвинуваченого та інших осіб, схильних до вчинення аналогічних злочинів, хибне уявлення про безкарність за вчинення злочинів, і не буде запобігати вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, стверджує, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, а саме, у резолютивній частині вироку суд, пославшись на вимоги ст. 71 КК України, неправильно вказав про сукупність злочинів, яка передбачена ч. 4 ст. 70 КК України.

Мотиви ухваленого рішення.

Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного судового рішення, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили залишити вирок без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та додатково надані захисником матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції докази досліджені в порядку, передбаченому вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України. Фактичні обставини справи та кваліфікація за ч. 2 ст. 186 КК України апелянтом не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.

Призначаючи ОСОБА_7 вид та розмір покарання, суд у вироку врахував ступінь тяжкості вчиненого, відсутність тяжких наслідків; особу обвинуваченого - раніше судимого, неодруженого, який посередньо характеризується за місцем проживання, знаходження його на 6-місячному курсі реабілітації у християнському центі реабілітації для людей залежних від наркотиків та алкоголю при НПЦХ Нового Заповіту м. Миколаєва, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого - повне визнання вини, каяття у скоєному, відсутність тяжких наслідків від злочинних дій обвинуваченого, повне відшкодування потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди та відсутність від неї претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого, а також активне сприяння обвинуваченого у розкритті злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.
Вид та розмір покарання за ч. 2 ст. 186 КК України призначено судом відповідно до вимог ст. 65 КК України, та апелянтом не оспорюється.

Проте, висновок суду першої інстанції щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України суд апеляційної інстанції визнає хибним.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абзаці 1 пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочину (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Всупереч цьому, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 , суд першої інстанції в повній не врахував вчинення ним тяжких, корисливих злочинів, а саме, двох епізодів грабежу стосовно жінок, їх вчинення через п`ять місяців після засудження його за злочин у сфері обігу наркотичних засобів до покарання у виді штрафу у сумі 850 грн., який не сплачено обвинуваченим на момент ухвалення вироку судом першої інстанції, та повернення потерпілій ОСОБА_11 викраденого у неї майна не обвинуваченим, а працівниками поліції. Судом не враховано, що ОСОБА_7 ніде не працює, не має офіційних джерел існування, та обрав для себе незаконний шлях отримання доходів шляхом вчинення злочинів. Також судом не взято до уваги, що обвинуваченим не вжито заходів для відшкодування майнової шкоди потерпілій ОСОБА_10 .

Враховуючи викладене, апеляційний суд визнає помилковим висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбуття покарання, з застосуванням ст. 75 КК України. Суд першої інстанції неправильно застосував кримінальний закон, а саме, застосував ст. 75 КК України щодо звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, яка не підлягала застосуванню.

Додатково надані характеристики на обвинуваченого не є підставою для застосування ст. 75 КК України. Крім того, характеристики від сусідів належним чином не засвідчені, а характеристика з центру реабілітації свідчить лише про його перебування у цьому центрі.

Окрім того, застосовуючи положення ст. 71 КК України, яка регламентує порядок призначення покарання за сукупністю вироків, суд першої інстанції у резолютивній частині вироку вказав про сукупність злочинів, тобто судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України.

Разом з тим, як свідчать надані захисником дані, обвинуваченим сплачено штраф у розмірі 850 грн. за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2016 року, а тому відсутні підстави для застосування положень ст. 71, 72 КК України та задоволення апеляційної скарги прокурора в цій частині.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судових рішень, зазначених у ч. 1 ст. 392 КПК України, при розгляді справи в апеляційному суді є неправильне застосування кримінального закону.

У зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції зазначеного кримінального закону, що потягло неправильне звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, вирок суду першої інстанції в цій частині та в частині застосування ст. 71, 72 КК України відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку на підставі п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України в бік погіршення становища обвинуваченого.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 420, 424, 426, 532 КПК України,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2016 року відносно ОСОБА_7 у частині звільнення його від відбування призначеного цим вироком покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки на підставі ст. 75 КК України з покладанням на обвинуваченого обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, та у частині застосування ст. 71, 72 КК України скасувати.
Вважати обвинуваченого ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Початок строку відбування покарання обчислювати ОСОБА_7 з моменту звернення вироку апеляційного суду до виконання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, роз`яснивши іншим учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.
Головуючий

Судді: