Справа № 183/5922/15
№ 1-кп/183/134/16
В И Р О К
іменем України
09 грудня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянув у підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000326 відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Артемівка Печенізького району Харківської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, судимого: 28.03.2013 року Печенізьким районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 3 роки, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням строком 2 роки, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчинені злочину передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
24 лютого 2015 року на підставі Указу Президента України № 15 від 14 січня 2015 року, ОСОБА_5 призвано за мобілізацією до Збройних Сил України.
25 лютого 2015 року наказом № 7 командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 та призначено на посаду курсанта 5 навчального взводу 3 навчальної роти 2 навчального батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-XII зі змінами, визначено, що особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
За наведених обставин, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.
Однак, 07 березня 2015 року солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 , самовільно залишив військову частину без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
11 квітня 2015 року солдат ОСОБА_5 повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_2 .
Таким чином, 07 березня 2015 року солдат ОСОБА_5 , в порушення вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, без поважних причин самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби по 11 квітня 2015 року.
Обвинувальний акт надійшов до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з угодою про визнання винуватості, відповідно до якої під час досудового розслідування підозрюваний повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, взяв зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, прокурор та підозрюваний узгодили покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 3 400 гривень.

У підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення узгодженого покарання.
Захисник не заперечував проти затвердження угоди.
У обвинуваченого в підготовчому судовому засіданні з`ясовані всі питання, визначені ст. 474 КПК України та роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, угода відповідає вимогам Розділу VI КПК України.

Суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_5 встановленою та його дії кваліфікуються як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду за ч. 4 ст. 407 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд вважає за необхідне призначити узгоджену між сторонами міру покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки ОСОБА_5 з`явився із зізнанням, щиро розкаявся в скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, за місцем служби характеризується задовільно.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 475 КПК України, суд,-

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України.

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 08 вересня 2015 року між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та ОСОБА_5 з участю захисника ОСОБА_4 .

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 3 400 гривень.

Вирок Печенізького районного суду Харківської області від 28.03.2013 року виконувати самостійно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.
Суддя ОСОБА_1