Справа № 539/1068/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2017 року м. Лубни
Слідчий суддя Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Лубни клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 звернулась до слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України про скасування арешту майна.
В обґрунтування своїх вимог заявник вказує на той факт, що 19.11.2009 року реєстратором : Першою лубенською державною нотаріальною конторою за № 9264032 внесено відомості про тип обтяження: арешт нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_4 двохкімнатної квартири, що розташована в будинку АДРЕСА_1 . Заявником обтяження виступив слідчій в ОВС СУ ГУ МВС України в Полтавській області ОСОБА_6 . Підставою для обтяження являлася постанова про накладення арешту на майно № 34/Л/506 від 19.11.2009 р.
Крім того, 22.06.2002 року реєстратором : Полтавська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за № 12654633 внесено відомості про тип обтяження : арешт всього нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_4 . Заявником обтяження виступило СУ УМВС України в Полтавській області. Підставою для обтяження являлася постанова про накладення арешту на майно від 15.06.2012 року по кримінальній справі № 09140423.При зверненні до слідчого управління ГУНП в Полтавській області, яке являється правонаступником СУ ГУ МВС України в Полтавській області та СУ УМВС України в Полтавській області, було з`ясовано, що нумерація кримінальних справ за номером 34/Л/506 у правоохоронній системні ніколи не здійснювалася. Кримінальна справа № 09140423 порушена у 2009 році Лубенським МРВ УМВС України в Полтавській області за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. В ЄРДР із 2012 року перереєстрація не проводилася. Дана справа з 28.12.2009 року зупинена на підставі п.3 ст.206 КІІК України.
В подальшому було з`ясовано, що слідчий СУ ОСОБА_6 виніс постанову про арешт майна ОСОБА_4 в межах кримінальної справи № 09140423.
При повторному зверненні до СУ ГУНП в Полтавській області, листом від 15.03.2017 року, ОСОБА_4 рекомендовано відповідно до ст.174 КГІК України 2012 року звернутися до місцевого суду з клопотанням про скасування арешту з майна.
Ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду від 20.03.2017 року відмовлено в прийнятті до розгляду скарги адвоката ОСОБА_5 поданої в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту з нерухомого майна, в якій слідчим суддею зазначено, що зі змісту ст.234 КПК України 1960 року дії слідчого можуть бути оскаржені до суду в порядку, передбаченому КПК України лише в частині його дій в рамках провадження досудового слідства і такі скарги розглядаються судом під час попереднього розгляду справи або під час розгляду її по суті , якщо інше не передбачено цим кодексом.
Відповідно до ст. 125 КПК України 1960 року слідчий за клопотанням цивільного позивача або зі своєї ініціативи зобов`язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільною позову, а також можливою в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову. В справах про злочини, за які кримінальним законом , передбачена конфіскація майна, слідчий зобов`язаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши про це постанову.
За ст. 126 вищезазначеного кодексу забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше і майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, a також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно j|. скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Відповідно до ст. 206 КПК України 1960 року досудове слідство в кримінальній з справі зупиняється у випадках: 3) коли не встановлено особу, яка вчинила злочин.
Статтею 209 цього Кодексу визначено, що коли особа, яка вчинила злочин, не встановлена, слідчий зупиняє досудове слідство в справі з додержанням вимог частини 3 статті 206 цього Кодексу і зобов`язаний як безпосередньо, так і через органи дізнання вживати заходів до встановлення особи, що вчинила злочин.
Санкція ч.1 ст.358 КК України не передбачає конфіскації майна.
Таким чином накладення арешту па нерухоме майно ОСОБА_4 правоохоронними органами слідчими слідчого управління УМВС України в Полтавській області на протязі 2009-2012 років в кримінальній справі № 09140423 є незаконним.
При зверненні до Лубенського ВП з відповідною скаргою слідчим ОСОБА_3 за даним фактом внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове слідство у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.
В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 підтримав клопотання в повному обсязі.
Слідчий в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання заявника.
Розглянувши клопотання, заслухавши думку представника заявника, слідчого, вважаю, що вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.
Відповідно до приписів ч.3 ст.170 КПК України, підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.
Частиною 4 ст.170 КПК України визначено, що вартість майна, яке належить арештувати, крім випадків арешту майна для забезпечення конфіскації, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана або могла бути отримана юридичною особою.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Згідно із ч.ч.6, 7 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.
Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.
З огляду на приписи п.18 ч.1 ст.3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).
Статтею 174 КПК України передбачено право підозрюваних, обвинувачений, їх захисника, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, заявити клопотання про скасування арешту повністю або частково.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Вивченням клопотання ОСОБА_4 встановлено, що слідчим в ОВС СУ ГУ МВС України в Полтавській області ОСОБА_6 проводиться досудове розслідування кримінального провадження, за кваліфікуючими ознаками ч.1 ст. 358 КК України , яка на даний час зупинена на підставі п.3 ст.206 КПК України 1960р.
19.11.2009 року реєстратором : Першою лубенською державною нотаріальною конторою за № 9264032 внесено відомості про тип обтяження : арешт нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_4 двохкімнатної квартири, що розташована в будинку АДРЕСА_1 . Заявником обтяження виступив слідчій в ОВС СУ ГУ МВС України в Полтавській області ОСОБА_6 . Підставою для обтяження являлася постанова про накладення арешту на майно № 34/Л/506 від 19.11.2009 р.
22.06.2002 року реєстратором : Полтавська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за № 12654633 внесено відомості про тип обтяження : арешт всього нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_4 . Заявником обтяження виступило СУ УМВС України в Полтавській області. Підставою для обтяження являлася постанова про накладення арешту на майно від 15.06.2012 року по кримінальній справі № 09140423.При зверненні до слідчого управління ГУНП в Полтавській області, яке являється правонаступником СУ ГУ МВС України в Полтавській області та СУ УМВС України в Полтавській області, було з`ясовано, що нумерація кримінальних справ за номером 34/Л/506 у правоохоронній системні ніколи не здійснювалася.
В судовому засіданні з`ясовано, що слідчий СУ ОСОБА_6 виніс постанову про арешт майна ОСОБА_4 в межах кримінальної справи № 09140423.
З урахуванням викладеного, а також того факту що санкція ч. 1 ст. 358 КК України не передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, суд приходить до висновку про відсутність потреби в арешті зазначеного майна.
Тому суд вважає, що при зазначених обставинах, під час подачі до суду ОСОБА_4 клопотання про зняття арешту відповідно до ст. 170, 174 КПК України, арешт, накладений на її майно, не є належним об`єктом заходів забезпечення кримінального провадження.
З огляду на викладене суд приймає клопотання ОСОБА_4 до розгляду та приходить до висновку що воно підлягає задоволенню з наведених підстав.
Керуючись ст. 167-174 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, - задовольнити.
Скасувати арешт, що накладений на нерухоме майно ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) , а саме : двокімнатної квартири, що розташована в будинку АДРЕСА_1 на підставі постанови слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в Полтавській області ОСОБА_6 від 19.11.2009 року та із всього нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_4 па підставі постанови СУ УМВС України в Полтавській області від 15.06.2012 року (колишня кримінальна справа № 09140423).
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Справа № 539/3832/16-к

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2017 року м. Лубни

Слідчий суддя Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_7 , з участю прокурора ОСОБА_8 , слідчого ОСОБА_9 , представника ОСОБА_10 - ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області клопотання адвоката ОСОБА_5 , подане в інтересах ОСОБА_10 про скасування арешту,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_10 звернувся до суду клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28.12.2016 року, мотивуючи тим, що ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду від 28.12.2016 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час обшуку нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 а саме : на 15 системних блоків "DEL ", в системних блоках під № 1-5,7-8,10,12 флеш-носії синього кольору марки "KINGSTON BTSE9", в системному блоку під №6 флеш-носій марки " GOOD RAM 8 Gb" , в системному блоку під №9 флеш-носій "TOSHIBA" , "Книгу відгуків та пропозицій на 95 аркушах.

За час досудового розслідування проведено лише одну експертизу системних блоків, яка не виявила на них слідів злочину. Інших дій не проведено. Не встановлено осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення. Вважає, що відпала потреба в подальшому застосуванні цього заходу. При цьому вказав, що арешт комп`ютерної техніки позбавляє володільця на законне користування нею, перешкоджає його законній господарській діяльності.

В судовому засіданні ОСОБА_5 свої вимоги підтримав.

Прокурор та слідчий проти задоволення клопотання заперечували, оскільки на даний час не відпала потреба в арешті майна, оскільки планується проведення інших слідчих дій, досудове розслідування не завершене.

Ознайомившись з поданою скаргою та матеріалами кримінального провадження, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

З матеріалів доданих до клопотання та матеріалів кримінального провадження вбачається, що 21.11.2016 року до Лубенської місцевої прокуратури надійшла письмова заява від мешканки м.Лубни по факту незаконного грального бізнесу в м.Лубни на підставі якої 22.11.2016 року прокурором було внесено відомості до ЄРДР за № 0000148 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 203-2 КК України, а саме зайняття гральним бізнесом та розпочато досудове розслідування. В ході досудового розслідування проведено допити осіб в якості свідків згідно показань яких за адресою АДРЕСА_2 діє заклад, що надає комп`ютерні послуги у сфері грального бізнесу, а також в закладі за окрему грошову суму можна грати в азартні ігри типу рулетка або покер в режимі онлайн через всесвітню мережу Інтернет.

Ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду від 28.12.2016 року накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час обшуку нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_2 а саме : на 15 системних блоків "DEL ", в системних блоках під № 1-5,7-8,10,12 флеш-носії синього кольору марки "KINGSTON BTSE9", в системному блоку під №6 флеш-носій марки " GOOD RAM 8 Gb" , в системному блоку під №9 флеш-носій "TOSHIBA" , "Книгу відгуків та пропозицій на 95 аркушах.

Законним володільцем цього вилученого майна є ОСОБА_10 , що підтверджується протоколом обшуку.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28.12.2016 року при накладенні арешту слідчий суддя виходив з необхідності проведення ряду процесуальних дій для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вище зазначеного кримінального правопорушення, для збереження слідової інформації злочину.

Разом із тим, судом встановлено, що під час досудового розслідування проведену лише одну комп`ютерно-технічну експертизу № 176 від 23.02.2017 року. Даний висновок експертизи не містить констатації, що виявлені на жорстких дисках програми та файли використовувалися при здійсненні грального бізнесу.

При цьому в судовому засіданні прокурором та слідчим не обґрунтовано необхідності проведення інших слідчих дій, зазначено про відсутність достатніх доказів для пред`явлення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Ст. 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Незважаючи на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні триває протягом тривалого часу, жодній особі не пред`явлено підозру у вчиненні злочину, версія органу досудового розслідування про те, що вилучене майно є предметом вчинення злочину, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами.

Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази вчинення злочину за участю ОСОБА_10 , враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_10 належним їй майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 , подане в інтересах ОСОБА_10 про скасування арешту задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Лубенського міськрайонного суду від 28.12.2016 року на майно, яке було вилучено під час проведення обшуку в нежитловому приміщенні за адресою АДРЕСА_2 а саме : на 15 системних блоків "DEL ", в системних блоках під № 1-5,7-8,10,12 флеш-носії синього кольору марки "KINGSTON BTSE9", в системному блоку під №6 флеш-носій марки " GOOD RAM 8 Gb" , в системному блоку під №9 флеш-носій "TOSHIBA" , "Книгу відгуків та пропозицій на 95 аркушах.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1