КП№ 278/425/15-к
УКРАЇНА
Житомирський районний суд Житомирської області
В И Р О К
Іменем України
30 січня 2017 року Житомирський районний суд Житомирської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, за яким обвинувачується:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Житомира, із середньою спеціальною освітою, не працюючий, мешканець АДРЕСА_1 , -
за частиною 1 статті 121 Кримінального кодексу України (далі КК) , -
ВСТАНОВИВ:
10.11.2014 близько 12 год. ОСОБА_4 і ОСОБА_6 , знаходилися в АДРЕСА_2 , де між ними виник конфлікт. У ході якого обвинувачений, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, навмисно штовхнув ОСОБА_6 ногою, від чого останній впав на землю. Не припиняючи злочинних дій, ОСОБА_4 зі значною силою прикладання умисно ногою стрибнув на праву ногу потерпілого, заподіявши йому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому правої великогомілкової кістки з наявністю рани по внутрішній поверхні, що сполучається із площиною перелому малогомілкової кістки.
Із цивільними позовами до обвинуваченого звернулися прокурор про стягнення 2227 грн. 17 коп. за стаціонарне лікування потерпілого, і ОСОБА_6 про стягнення на свою користь 2315 грн. 03 коп. матеріальної та 100000 грн. моральної шкоди, завданої злочином (том 1 а.с. 9-11, 18-25).
Справа розглядалася судами неодноразово.
Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину доводиться доказами, безпосередньо дослідженими судом, у встановленому порядку, які цілком відповідають вимогам належності та допустимості.
Показаннями самого обвинуваченого, який хоча і заперечував навмисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, проте визнав бійку між ними, яку розпочав потерпілий. Пояснив, що 10.11.2014 до обіду він прийшов на роботу до приватного підприємця в с. Станішівка. В цей час йому на зустріч вийшов ОСОБА_6 , а коли обвинувачений привітався та простягнув йому руку, у відповідь потерпілий зненацька вдарив його кулаком. Між ними зав`язалася бійка, потерпілий натягнув куртку обвинуваченого на його ж голову. У ході обопільної штовханини потерпілий впав на землю і потягнув за собою обвинуваченого, в результаті чого обвинувачений випадково впав ОСОБА_6 на ногу, і таким чином необережно поламав її. Після чого попрохав знайомих викликати швидку, а сам пішов переодягатись на роботу.
Аналогічну версію подій обвинувачений відтворив під час слідчого експерименту від 11.02.2015 (а.с. 100-102). Стверджував, що в нього не було умислу спричинити ОСОБА_6 тілесні ушкодження. Адже до конфлікту у них були дружні стосунки. Наполягав, що бійку спровокував саме ОСОБА_6 . У суді вибачився перед потерпілим за наслідки, просив суворо не карати.
Захисник ОСОБА_5 стверджував, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, внаслідок неправомірних дій самого потерпілого, який його в той день очікував, «щоб побити морду» та своїми намірами вихвалявся перед свідками. Побачивши останнього, одразу підійшов до нього, повів себе вкрай агресивно та першим вдарив обвинуваченого, що безперечно вплинуло на свідомість та його волю, а тому обвинувачений заслуговує поблажливого ставлення до нього, а отже, - і пом`якшення покарання. Адвокат вказував на абсолютну невідповідність матеріалам справи та бездоказовість тверджень прокурора про відсутність у потерпілого наміру створити бійку, а конфлікти для обвинуваченого, начебто, є звичайним явищем. Адже останній позитивно характеризується, жодного разу не піддавався ані адміністративного, ані кримінальному переслідуванню, завжди працює, має гарні відгуки від роботодавців.

Потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 09.11.2014 ввечері, в м. Житомирі він випадково зустрівся із ОСОБА_4 , вони вживали пиво. В цей час між ними виник словесний конфлікт та бійка, у ході якої обвинувачений пошкодив його одяг. Наступного дня 10.11.2014 потерпілий приїхав в с. Станишівка на роботу, де, побачивши обвинуваченого, пішов йому назустріч, для з`ясування повернення йому грошей за пошкоджений одяг. ОСОБА_7 простягнув йому руку аби привітатись, але потерпілий штовхнув обвинуваченого в плече. Тоді між ними почалась штовханина, в ході якої в момент, коли потерпілий тримав обвинуваченого рукою за одяг, останній вдарив його ногою по голені, від чого потерпілий впав на землю. Далі ОСОБА_4 стрибнув зверху своєю ногою потерпілому на ногу і таким чином зламав її. На крик потерпілого вибігли ОСОБА_8 і ОСОБА_9 . У той же день потерпілого було госпіталізовано, він тривалий час лікувався. Просив суворо покарати обвинуваченого.
Показання потерпілого цілком відповідають даним, зафіксованим під час проведення з ним слідчого експерименту, за місцем події, де останній докладно відтворив обставини, за яких сталася бійка. Описав спосіб, за яким обвинувачений стрибнув на його ногу, коли він вже лежав на землі (а.с. 45-51).
За свідченням ОСОБА_8 обвинувачений на той час працював на її підприємстві в с. Станишівка. В той день, коли сталися події,що розглядаються судом, потерпілий чекав на ОСОБА_4 . Свідок не була очевидцем самої бійки. Почувши голосний крик потерпілого «нога!», вона вибігла на місце події, де побачила лежачого ОСОБА_6 , який тримався за ногу. Обвинувачений в цей час одягав куртку і говорив, щоб потерпілому викликали швидку. В лікарні від ОСОБА_6 свідок дізналася, що саме ОСОБА_4 стрибнув йому на ногу. На думку свідка ані обвинувачений ані потерпілий не є конфліктними особами, стосунки у них були завжди дружні.
Свої показання ОСОБА_8 деталізувала під час слідчого експерименту 23.12.2014 за її участю (а.с. 62-65).
ОСОБА_9 показав, що самої бійки, яка розглядається судом, він не бачив, оскільки працював у гаражі. Коли із ОСОБА_6 пили каву у нього був синець під оком. Потерпілий розповів йому про конфлікт між ним і обвинуваченим, що стався напередодні. Зі слів ОСОБА_6 свідок зрозумів, що в той день він чекав саме на ОСОБА_4 , щоб «розібратися» із ним. Згодом, почувши крик ОСОБА_10 «нога», свідок побачив його лежачим на землі, а обвинувачений в цей час відходив від потерпілого та йшов свідку назустріч і сказав про виклик швидкої. Після цього ОСОБА_6 завезли в лікарню, де він повідомив, що ногу йому поламав ОСОБА_4 (а.с. 53-56).
Такі показання свідка збігаються із даними слідчого експерименту, проведеного за його участю 23.12.2014, за місцем конфлікту, в с. Станішівка, у ході якого свідок добровільно та детально показав місце знаходження потерпілого та обвинуваченого після бійки (а.с. 53-56).
Факт нанесення потерпілому тілесних ушкоджень обвинуваченим підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що коли він 10.11.2014 перебував на території підприємства, прийшов ОСОБА_12 і сказав, що буде чекати на ОСОБА_4 , щоб побити його. Через деякий час, свідок побачив на землі ОСОБА_12 , який кричав «нога», а поруч із ним стояв ОСОБА_4 . Свідок підбіг до потерпілого, а обвинувачений з місця події пішов. Після цього потерпілого було транспортовано в лікарню. Показання ОСОБА_11 цілком відповідають даним, зафіксованим під час проведення з ним слідчого експерименту (а.с. 57-61).
Аналіз наведених показань потерпілого, свідків, із зіставленням показань самого обвинуваченого, безперечно доводять, що тілесні ушкодження потерпілий отримав саме під час бійки з обвинуваченим.
З представлених суду фотокопій медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_6 останній саме 10.11.2014 о 12 год. 25 хв. був госпіталізований до лікарні з діагнозом «відкритий перелом обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків» та йому призначено лікування (а.с. 20-23).
Як убачається з висновку судово-медичної експертизи № 3121 від 22.12.2014, потерпілому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя у вигляді відкритого перелому правої великогомілкової кістки з наявністю рани по внутрішній поверхні, що сполучається із площиною перелому малогомілкової кістки, які утворилися від дії тупого твердого предмету із обмеженою контактуючою поверхнею. Експерт допускає, що такі тілесні ушкодження у потерпілого могли утворитись внаслідок стрибку іншої особи на ногу ОСОБА_6 . При цьому експерт виключає можливість отримання таких тілесних ушкоджень внаслідок падіння з положення стоячи (а.с. 43-44).
Судовий експерт ОСОБА_13 у суді підтвердив дослідження щодо правильності визначення ступеню тяжкості виявлених на тілі потерпілого тілесних ушкоджень. Експерт роз`яснив, що, вивчені медичні документи, дані рентгенологічного дослідження, з урахуванням анатомічної локалізації відкритого перелому правої великогомілкової кістки, виявленого у потерпілого, морфологічна характеристика перелому, взаєморозміщення рани на внутрішній поверхні, що сполучається з площиною перелому, виключає можливість отримання їх випадковим падінням на ногу потерпілого.
Згідно із рапортами оперативного чергового в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про події 10.11. 2014 за №№ 6227, 6228 зареєстровані повідомленні від ОСОБА_14 (дружини потерпілого) та з відділення приймальні Центральної районної лікарні, відповідно до яких у відділення лікарні був доставлений ОСОБА_6 з тілесними ушкодженнями (відритим переломом правої гомілки), які йому завдав « ОСОБА_15 » (а.с. 6).
Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення з дотриманням процедури ОСОБА_6 повідомив, що 10.11.2014 об 12 год. особа, яку він знає на ім`я ОСОБА_15 спричинив йому тілесні ушкодження (а.с. 8).
Доводи сторони захисту, що обвинувачений заподіяв потерпілому тілесні ушкодження з необережності, не знайшли підтвердження в суді. Усі обставини в поєднанні з іншими об`єктивними даними справи дають підстави для висновку суду, що умислом ОСОБА_7 охоплювалося спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. Під час попереднього розгляду справи, сторона захисту не оскаржувала правову кваліфікацію дій ОСОБА_4 за частиною 1 статті 121 КК.
Суд також вважає переконливими доводи сторони захисту, що ініціатором конфлікту та бійки, що розглядається, був саме потерпілий, який чекав на обвинуваченого та бажав помститися за події, що відбувалися між ними напередодні.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за частиною 1 статті 121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених; особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Такі засади наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Суд реалізує загальні засади призначення покарання через принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.
ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності. Обставин, що за статтею 66 КК обтяжують покарання судом не встановлено. Обвинувачений вину не визнав, не розкаявся, добровільно завданого збитку потерпілому не відшкодував.
Разом з тим, суд також ураховує, що вчиненню злочину передувала неправомірна поведінка самого потерпілого, який був ініціатором конфлікту, що виник. Останній є старшим від обвинуваченого, має сім`ю та не вдався до законних способів вирішення питання попередньої сутички та пошкодженого одягу у встановлений законом спосіб, бажав самотужки «розібратися» з обвинуваченим і для цього навмисно чекав останнього, щоб його побити. Зі змісту роз`яснень, викладених у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 №2 вбачається, що неправомірна поведінка потерпілого може бути визнана обставиною, що зменшує суспільну небезпечність злочину і пом`якшує покарання винного. Згідно з пунктом 5 Постанови Пленуму ВСУ Про практику призначення судами кримінального покарання від 24.10.2003 № 7, також зазначено, що судам треба мати на увазі, що наведений у частині 1 статті 66 КК перелік обставин, які пом`якшують по¬карання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може ви¬знати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в частині 1 цієї статті, зокрема, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин або неправильної поведінки потерпілого. Скасовуючи вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 18.04.2007 та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 18.04.2009 про засудження особи за частиною 1 статті 115, частиною 2 статті 125 статтею 70 КК на 15 років позбавлення волі та направляючи справу на новий судовий розгляд, Верховний Суд України зазначив, що суд не врахував неправомірну поведінку самих потерпілих. У справі «Ізмайлов проти Росії» (пункт 38 рішення від 16.10.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Перелічені обставини в їх сукупності, разом із правовою позицією ВСУ, на переконання суду, є пом`якшуючою обставиною, а тому суд відкидає твердження прокурора про відсутність обставин, пом`якшуючих покарання обвинуваченому. Неправомірна поведінка потерпілого істотно знижує суспільно небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину та є такою, що дають право на призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень статтей 75, 76 КК, незважаючи на те, що потерпілий та прокурор наполягали на призначенні суворого та реального покарання.
Суд також зважає на те, що обвинувачений після отримання потерпілим травми, припинив свої злочинні дії добровільно, просив свідків викликати швидку допомогу; у ході розгляду справи вибачився перед потерпілим, з малку виховувався без батька, а згодом залишився і без матері, тобто є сиротою. Суд ураховує, що скасовуючи попереднє судове рішення, суд вищої інстанції не вказав на м`якість призначеного обвинуваченому покарання із випробуванням, а вказав на необхідність при новому розгляді ретельно перевірити доводи апеляцій щодо невідповідності призначеного покарання.
Керуючись статтями 128-129, 373-376, 532 КПК суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 КК, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі статтей 75, 76 КК звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю в 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Покласти на засудженого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання.
Цивільний позов прокурора задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_4 на користь Комунальної установи «Центральна районна лікарня» Житомирської районної ради кошти за лікування ОСОБА_6 в сумі 2227 грн. 17 коп.
Речові докази відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній особисте зобов`язання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирського області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1