Ухвала
іменем україни
29 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на вирок Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 22 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 липня 2016 року.

За цим вироком, залишеним апеляційним судом без змін,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Артемівська Донецької області, який зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі п. «В» ст. 1 Закону України «Про амністію 2014 року» ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування моральної шкоди 35 000 грн, на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди в розмірі 3191,43 грн. та 5000 грн відповідно.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 13 жовтня 2010 року близько 17.15 год., керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 21011 (державний номерний знак НОМЕР_1 ), під час виконання розвороту на автодорозі Одеса-Мелітополь 299 км+65 м, порушуючи вимоги пунктів п. 8.5.1, 10.1. та розділу 34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху України, не врахував дорожньої обстановки, що склалася, і не дав дороги автомобілю Мercedes Sprinter 312d (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по головній дорозі в попутному напрямку з боку м. Херсона в бік м. Мелітополя, в результаті чого ОСОБА_7 допустив зіткнення вказаних транспортних засобів. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля «ВАЗ 21011» отримали: ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_12 тяжкі тілесні ушкодження, від яких вона померла.

У касаційній скарзі потерпіла ставить питання про зміну судових рішень щодо ОСОБА_7 у частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди, просить їх збільшити. Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує на те, що суд першої інстанції належним чином не мотивував, чому при визнанні засудженим позовних вимог у повному обсязі було зменшено розмір відшкодування моральної шкоди, не навів відповідних обставин, які би були причиною зменшення відшкодування заявленим нею відшкодування моральної шкоди. Крім того, на думку потерпілої, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки цей суд, залишаючи з аналогічних доводів її представника апеляційну скаргу без змін, належним чином не мотивував свого рішення і не вказав ні мотивів, ні положень закону, відповідно до яких апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про відшкодуванням моральної шкоди у визначеному розмірі (35 000 грн.).
На касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 надійшлизаперечення від ОСОБА_7 ,у якихвін стверджує про безпідставність доводів, викладених у касаційній скарзі потерпілої, і просить залишити її касаційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, яка вважала, що касаційна скарга потерпілої є обґрунтованою, а тому просила її задовольнити, перевіривши матеріали провадження та викладені у касаційній скарзі потерпілої доводи, колегія суддів дійшла висновку, що ця скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оскаржуються, не надійшло з цього приводу й касаційних скарг від інших учасників провадження, а тому в касаційному порядку ці висновки не переглядаються.

Як убачається зі змісту касаційної скарги потерпілої, вона, стверджуючи про безпідставне зменшення позовних вимог, указує на ряд доводів, які, на її думку, це підтверджують. Зокрема, потерпіла посилається на те, що суд, зменшивши розмір суми відшкодування моральної шкоди, не врахував того, що вона є особою похилого вику, перенесла стрес і досі переживає тяжкі душевні страждання через смерть доньки, що є для неї незворотною втратою. При цьому вказує на те, що засуджений ОСОБА_7 погодився з її доводами, позовну заяву про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. визнав в повному обсязі.

Аналогічного змісту доводи містилися в апеляційній скарзі іі представника.

Відповідно до ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено суть апеляційної скарги та докладні мотиви прийнятого рішення. При залишенні скарги без задоволення в ухвалі суд повинен зазначити в ухвалі підстави, на яких визнав її необґрунтованою.

Зміст ухвали апеляційного суду вказує на те, що при розгляді цього кримінального провадження конкретні доводи, викладені в апеляційній скарзі представника потерпілої (адвоката) не були належно спростовані. Залишаючи вирок у частині вирішення цивільного позову про відшкодування потерпілій ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 35000 грн., апеляційний суд не обґрунтував, чому саме така сума є достатньою для відшкодування душевних страждань потерпілої, котра в результаті дій ОСОБА_7 втратила доньку, є особою похилого віку і у котрої внаслідок злочину, вчиненого хоча і з необережності, відбулися незворотні зміни у житті, порушився звичайний для неї уклад життя, з урахуванням того, що сама потерпіла завдану їй моральну шкоду оцінила у 100 000 грн., а ОСОБА_7 такі вимоги потерпілої визнав повністю.

Тому колегія суддів вважає, що у прийнятому рішенні про залишення без зміни вироку суду стосовно ОСОБА_7 у частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, не наведено мотивів щодо висновку про безпідставність чи обґрунтованість викладених в апеляційній скарзі доводів.

За таких обставин ухвалу апеляційного суду стосовно ОСОБА_7

не можна вважати обґрунтованою та законною, тому вона підлягає скасуванню, а провадження призначенню на новий розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати зазначені недоліки, ретельно перевірити доводи представника потерпілої та її власні, викладені відповідно в апеляційній та касаційній скаргах, щодо необхідності збільшити суми відшкодування моральної шкоди, і постановити законне й обґрунтоване рішення відповідно до вимог закону.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 434, 436 КПК України,

п. 6 розділу ХII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 20 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення

й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3