Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/459/17
Провадження 1-кс/483/116/2017
У Х В А Л А
Іменем України
30 березня 2017 року м. Очаків

Слідчий суддя Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника особи, у володінні якої знаходиться річ, адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Очаківського ВП ГУ Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 , про арешт майна,
В С Т А Н О В И Л А :
27 березня 2017 року слідчий СВ Очаківського ВП ГУ Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна. Своє клопотання обґрунтовував тим, що ним здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000198 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, вчиненого за наступних обставин.

24 березня 2017 року приблизно о 17 годині невстановлена особа на березі Березанського лиману на території Чорноморської сільської ради займається незаконним видобутком кар`єрного піску, який перевозить на вантажному автомобілі марки «Камаз», номерний знак НОМЕР_1 .
24 березня 2017 року під час проведення огляду місця події було вилучено транспортний засіб марки «КАМАЗ-5511» червоного кольору номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , і який ОСОБА_7 використовував як засіб перевезення незаконно добутого піску. Вилучений автомобіль було передано до майданчику тимчасового утримання автотранспорту.
Посилаючись на те, що вищевказаний транспортний засіб є речовим доказом (тимчасово вилученим майном), він використовувався як засіб вчинення злочину і містить на собі його сліди, слідчий просив накласти арешт на транспортний засіб марки «КАМАЗ-5511» червоного кольору номерний знак НОМЕР_1 , що використовувався ОСОБА_7 .
Прокурор в судовому засіданні повністю підтримав вимоги клопотання.
Представник особи, у володінні якої знаходиться автомобіль, заперечував проти накладення арешту на майно, пояснивши, що слідчим у своєму клопотанні не доведено необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження. Посилаючись на викладене, а також на те, що розмір заподіяної шкоди є сумнівним, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Вислухавши думки прокурора та представника особи, у володінні якої знаходиться річ, дослідивши документи, що додані до клопотання, дійшла такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, можливість спеціальної конфіскації майна, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Чинним кримінальним процесуальним законодавством передбачений обов`язок, а не право слідчого надання доказів та доведення перед судом їх переконливості, оскільки під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються, і застосування таких заходів не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе наявності трьох необхідних ознак, необхідних для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що передбачені ст. 132 КПК України.

Оскільки, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчі судді зобов`язані, крім іншого, перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданості втручання у права і свободи особи, такі питання повинні розглядатися в контексті практики Європейського суду з прав людини та Конвенції про захист прав людини та основних свобод через те, що вилучення майна є фактичним позбавленням особи, у володінні якої воно перебуває, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Разом із тим, посилання слідчого в своєму клопотанні на правові підстави для арешту тимчасово вилученого майна носять формальний характер, оскільки цивільний позов у вказаному вище кримінальному провадженні не заявлено та матеріальний збиток не встановлено.

Таким чином приходжу до переконання про необґрунтованість висновку слідчого про наявність достатніх підстав вважати, що тимчасово вилучений автомобіль відповідає критеріям, зазначеним в п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України.

Враховуючи викладене вище, не вбачаю підстав для задоволення внесеного слідчим клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 170-173, 309, 532 КПК України,
У Х В А Л И Л А :
У задоволенні клопотання слідчого СВ Очаківського ВП ГУ Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_5 , погодженого з прокурором Очаківського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 , про арешт майна відмовити.

Тимчасово вилучене майно, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 169 КПК України, підлягає поверненню особі, у якої воно було вилучено.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя: