Ухвала іменем україни 23 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурораОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000580

від 24 серпня 2014 року, за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області

від 25 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 21 червня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.

За оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки

з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в якості матеріальної шкоди 3103,18 грн, а в якості моральної 10 000 грн.

Судом апеляційної інстанції ухвалою від 21 червня 2016 року зазначений вирок змінено та виключено його з мотивувальної частини вказівку про те, що ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, а також про визнання за обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він

24 серпня 2014 року приблизно о 03.00 год. у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ВАЗ-2106», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по об`їзній дорозі біля Ташлицького водосховища в напрямку від м. Южноукраїнська Миколаївської області до м. Вознесенська Миколаївської області, порушив вимоги пунктів 10., 12.2 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки і виїхав на зустрічну смуху руху, де здійснив зіткнення з автомобілем «Renault Manager», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_8 , рухаючись по смузі зустрічного руху.
У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі потерпілий просить скасувати оскаржувані судові рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, а також через неправильне вирішення заявленого ним цивільного позову. Крім того, потерпілий наполягає на тому, що суд апеляційної інстанції помилково виключив з обвинувачення ОСОБА_7 таку обставину, що обтяжує покарання, як вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який не підтримав касаційну скаргу і заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто з огляду на межі касаційного розгляду та на те, що потерпілий, стверджуючи про неправильність рішення суду апеляційної інстанції щодо виключення такої обставини, що обтяжує покарання винного, як вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, фактично просить дати оцінку доказів кримінального провадження, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, такі доводи не підлягають перевірці.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення

та правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи потерпілого про несправедливість призначеного засудженому покарання внаслідок м`якості та про необхідність призначення йому більш суворого покарання є безпідставними.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання, яке необхідно призначити

ОСОБА_7 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, урахував його тяжкість (тяжкий злочин), дані, що характеризують особу винного, обставини, які обтяжують покарання засудженого, та відсутність таких, які б його пом`якшували.

Зокрема, суд узяв до уваги, що ОСОБА_7 раніше не був судимий та за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставиною, що обтяжує покарання винного, суд визнав вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі наведених даних у їх сукупності районний суд призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, з позбавленням спеціального права.

Апеляційний суд, оцінюючи правильність та справедливість призначеного ОСОБА_7 покарання і констатуючи його законність, узяв до уваги тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, форму вини у виді необережності, особу винного, а також відсутність обставин, які би пом`якшували його покарання.

При цьому суд дійшов висновку про необхідність виключення із судового рішення посилання як на обставину, що обтяжує покарання винного, на вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки її

не було доведено належними доказами.

З огляду на зазначені дані, форму вини засудженого, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_7 покарання у визначеному виді та розмірі справедливим і таким, що відповідає вимогам ст. 65 зазначеного Кодексу щодо мети покарання.

При цьому підстав вважати це покарання несправедливим унаслідок м`якості колегія суддів не вбачає.
Що стосується тверджень потерпілого про неправильне розв`язання цивільного позову, то вони також виявилися безпідставними, оскільки

з урахуванням душевних та моральних страждань потерпілого колегія суддів вважає стягнення суми у рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які за судовим рішенням належить стягнути із засудженого на користь потерпілого, справедливою та визначеною відповідно до правил процесуального й матеріального законів.
Крім того, аналогічні доводи щодо справедливості призначеного ОСОБА_7 покарання та неправильного розв`язання цивільного позову потерпілий наводив у своїй апеляційній скарзі, однак суд апеляційної інстанції, належним чином перевіривши їх, визнав їх безпідставними, відобразивши це у своєму рішенні. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 430, 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області

від 25 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 21 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3