АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/2020/2016 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 121 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні № 0006703

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Києві, зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз 04 грудня 2012 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та 27 червня 2014 року звільнений з місць позбавлення волі на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію»,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року

ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Цим же вироком задоволено цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги та стягнуто з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування вартості лікування потерпілого ОСОБА_8 4 867 грн. 11 коп.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Як встановив суд першої інстанції у вироку, 18 червня 2016 року ОСОБА_7 приблизно о 04 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись біля магазину «Сільпо» за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 168, вступивши в словесний конфлікт з ОСОБА_8 , який переріс в обопільну бійку, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, дістав з кишені ніж господарсько-побутового призначення та, діючи умисно, наніс ним декілька ударів в область тулуба ОСОБА_8 , чим спричинив потерпілому тяжке тілесне ушкодження, що є небезпечним для життя в момент заподіяння, у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітки рани в проекції нижнього краю проксимального кінця правої ключиці, а також два непроникаючих колото-різаних поранень задньої поверхні грудної клітки і задньої поверхні лівого передпліччя в середній третині.

Докази у кримінальному провадженні досліджені судом відповідно до вимог ч. 3

ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості у вчиненні злочину та правильність кваліфікації діяння, а також рішення суду про цивільний позов, просить змінити вирок Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року, призначити йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років і застосувати ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

За доводами апеляційної скарги обвинувачений вважає, що судом неправильно було застосовано норми матеріального права, зокрема, положення ст.ст. 50, 65 КК України, внаслідок чого призначено невиправдано суворе покарання, без урахування його щирого каяття у вчиненому та прохання сторони захисту в суді про призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, із застосуванням ст. 75 КК України, яке було б достатнім та необхідним для його виправлення.

Заслухавши доповідь судді, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що є небезпечним для життя в момент заподіяння, є вірною.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного перегляду і рішення суду першої інстанції в частині цивільного позову.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про надмірну суворість призначеного йому покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження та вироку слідує, що, обираючи ОСОБА_7 вид і міру покарання за вчинений злочин, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь його тяжкості, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, фактичні обставини кримінального правопорушення, прийняв до уваги позицію потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні, проаналізував дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий за умисні злочини, за місцем проживання характеризується посередньо, не займається суспільно-корисною працею, перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, являється інвалідом третьої групи.

Обґрунтовано при призначенні ОСОБА_7 покарання, на що особливу увагу звертає апелянт, суд визнав обставиною, яка його пом`якшує, щире каяття, в той же час обставинами, які його обтяжують, суд правильно визнав: вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

Проаналізувавши зазначене у сукупності, суд уважав необхідним призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімальної межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України, при цьому достатньо мотивував у вироку свій висновок в цій частині, а тому колегія суддів, не встановивши підстав для зменшення розміру покарання, вважає призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Враховуючи викладене, відсутні й правові підстави для застосування положень ст. ст. 75, 76 КК України, як про це просить в апеляційній скарзі ОСОБА_7 .

Оскільки переконливих аргументів щодо суворості призначеного судом першої інстанції покарання та можливості виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням обвинувачений в апеляційній скарзі не навів, колегія суддів уважає безпідставними його доводи про неправильне застосування судом при призначенні покарання вимог закону України про кримінальну відповідальність, а тому відмовляє у задоволенні апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2016 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

________________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4