УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2016 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
з участю представника Оржицького РС КВІ - ОСОБА_4
особи, щодо якої внесено подання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області подання старшого інспектора Оржицького районного сектору КВІ управління ДПтСУ в Полтавській області ОСОБА_4 про застосування покарання за наявністю кількох вироків відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, освіта вища, не одруженого, ідентифікаційний номер суду не відомий, -

в с т а н о в и в:
Старший інспектор Оржицького районного сектору КВІ управління ДПтСУ в Полтавській області ОСОБА_4 21.12.2016 року звернулася до суду із поданням про застосування покарання за наявністю кількох вироків відносно ОСОБА_5 .
Подання мотивоване тим, що ОСОБА_5 засуджений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 15.12.2015 року за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, згідно ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15.12.2015 року надійшов до Оржицького районного сектору КВІ та був прийнятий на виконання 29.01.2016 року.
21.12.2016 року Оржицьким районним сектором КВІ отримано вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11.07.2016 року відносно ОСОБА_5 , за яким останнього визнано винним за ч. 2 ст. 289 КК України та засуджено із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.
У поданні зазначено, що вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11.07.2016 року відносно ОСОБА_5 набрав законної сили 17.11.2016 року, але при винесенні даного рішення суд не врахував те, що ОСОБА_5 15.12.2015 року був засуджений Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75. 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
Посилаючись на вищевикладене та керуючись п. 11 ст. 537 КПК України, ст. 71 КК України та Наказу ДДУ ПВП № 270/1560 від 19.12.2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, на здійснення контролю щодо осіб, засуджений до таких покарань», просить поєднати вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15.12.2015 року та вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11.07.2016 року та вирішити питання про застосування покарання ОСОБА_5 за наявністю кількох вироків.
В судовому засіданні представник КВІ ОСОБА_4 , клопотання підтримала, надала пояснення, аналогічні тим, що містяться в клопотанні.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 , просив поєднати вказані вироки, шляхом поглинення більш суворим покарання менш суворим остаточно призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , просив подання задовольнити подання, поєднати вироки, застосувати ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого призначити остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі та звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки
Суд, заслухавши пояснення представника Оржицького районного сектору КВІ управління ДПтСУ в Полтавській області ОСОБА_4 , пояснення ОСОБА_5 , думку прокурора, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи приходить до наступних висновків.
Згідно п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.
За приписами п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, повязаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками.
Судом встановлено, що вирокомШевченківського районного суду м. Києва від 15.12.2015 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання ОСОБА_5 звільнено з випробуванням та призначено йому іспитовий строк 2 роки та на підставі ст. 76 КК України зобов`язано його не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця свого проживання, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи. Вирок набрав законної сили 15 січня 2016 року.

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 11.07.2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 289 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді обмеження волі на строк 3 роки без конфіскації майна. Цивільний позов потерпілого задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого матеріальну та моральну шкоду. Вирок набрав законної сили 17 листопада 2016 року.

Разом з тим, остаточне покарання за вироками мало бути визначено за ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки злочини, за які ОСОБА_5 засуджено вказаними вироками, були вчинені у 2014 році.

У відповідності до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.1990 р., у порядку виконання вироку не підлягають розгляду питання, які зачіпають суть судового рішення та погіршуються становище засудженого, звужують або розширюють обсяг обвинувачення, стосуються кваліфікації правопорушення, визначення покарання та вирішення цивільного позову. Зокрема, відповідно до вищезазначеної постанови, не можна уточнювати призначене покарання ( як основне так і додаткове) щодо його виду та строку й призначити покарання за кожний злочин окремо, якщо суд призначив покарання тільки за сукупністю злочинів, або призначити покарання за сукупністю злочинів, якщо його було призначено за кожний злочин окремо, призначити покарання за сукупністю вироків, коли при винесенні останнього за часом вироку суду було відомо про наявність інших невиконаних вироків, але питання про призначення покарання не було вирішено.

Враховуючи, що відносно ОСОБА_5 неможливо застосувати принцип поглинання менш суворого покарання більш суворим, принцип повного чи часткового складання покарань, оскільки згідно першого вироку він засуджений до позбавлення волі і звільнений від відбування покарання з випробуванням, а згідно іншого вироку він засуджений до обмеження волі і це покарання належить відбувати реально, тож вироки слід виконувати самостійно.

Вказане узгоджується з положеннями п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», за яким у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

На підставі викладеного та керуючись п. 11 ч. 1 ст. 537, 539 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Клопотання старшого інспектора Оржицького районного сектору КВІ управління ДПтСУ в Полтавській області про застосування покарання за наявності декількох вироків відносно ОСОБА_5 задовольнити.
Вирішити питання про застосування покарання за вироками наступним чином:
вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 15.12.2015 року відносно ОСОБА_5 та вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11.07.2016 року відносно ОСОБА_5 виконувати самостійно.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області через Оржицький районний суд Полтавської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя