АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 656/328/15-к
Номер провадження : 11-кп/791/506/17 Головуючий в І-й інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.317 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року червня місяця 13 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

Секретар судового засідання: ОСОБА_5

З участю прокурора: ОСОБА_6

Обвинуваченого: ОСОБА_7
Захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в залі Апеляційного суду Херсонської області кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000175 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_9 на вирок Іванівського районного суду Херсонської області від 29 березня 2017 року щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, має одну малолітню дитину, непрацюючого, не судимого,
в с т а н о в и л а :

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 317 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням, відповідно до ст.76 КК України, обов`язків періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання. За ч.2 ст.307 КК України ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінальних правопорушень. Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався.
В разі приведення вироку до реального виконання, в строк відбуття покарання зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 07 квітня 2015 року по 08 травня 2015 року. Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 17 березня 2015 року приблизно о 14.08 годині, перебуваючи у житловому будинку по АДРЕСА_2 , умисно, з метою надання приміщення для вживання наркотичних засобів, надав ОСОБА_10 зазначений житловий будинок для вживання останнім наркотичного засобу - канабісу, шляхом паління.

Крім того, ОСОБА_7 , за обвинувальним висновком обвинувачувавсь в тому, що він продовжуючи свою злочинну діяльність, 07 квітня 2015 року приблизно о 13 год. 30 хв. по АДРЕСА_1 , в приміщенні гаражу, повторно, умисно, з метою збуту психотропних речовин, шляхом продажу за 400 грн. продав гр. ОСОБА_10 психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, маса якого в складі речовини становить 0,0514 г.
Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.307 КК України, як незаконний збут психотропних речовин, вчинений повторно.
На вирок суду прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій вважає висновки суду необґрунтованими.

В рішенні Конституційного Суду України № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, винесеному у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої ст. 62 Конституції України, де йдеться про те, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженої на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності, то можна дійти висновку, що суд першої інстанції у своєму рішенні невірно посилається на вказане рішення КСУ, у зв`язку із тим, що воно стосується виключно фактичних даних отриманих лише в ході проведення оперативно-розшукової діяльності відповідно до Закону України про «ОРД» особами, уповноваженими проводити ОРД та ОРЗ.

Не оспорюючи доведеність вини і правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 за ч.І ст.317 КК України, за яким йому призначено покарання в обґрунтування своєї апеляції посилається на те, що фактичні дані стосовно обвинувачення ОСОБА_7 були отриманні не в ході проведення оперативно-розшукової діяльності, а в ході проведення досудового розслідування при проведенні НСРД контролю за вчиненням злочину, під час якої одночасно для фіксації фактичних даних, слідчим суддею санкціоновано НСРД аудіо та відео контроль особи, де в подальшому в ході їх проведення зафіксовано фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.317, ч.2 ст.307 та ч.2 ст.307 КК України.

При проведенні досудового розслідування за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні тяжких злочинів, відомості про збут ним особливо небезпечних наркотігчних засобів не можливо було отримати в ході проведення слідчих (розшукових) дій, а виключно лише в ході проведення НСРД - контроль за вчиненням злочину з одночасним проведенням НСРД аудіо-відео-контролю особи, до проведення якої залучили ОСОБА_10 - особу, до якої були застосовані заходи безпеки у вигляді зміни анкетних даних. Попередньо перед залученням слідчим фізичної особи до проведення НСРД вказана особа надала заяву про надання добровільної згоди на участь у проведенні таких НСРД.

В жодному із нормативно-правових актів України не зазначено, що НСРД повинні проводитись виключно на підставі і в порядку, передбачених ЗУ «Про ОРД».

Рапорт оперуповноваженого Нижньосірогозького РВ УМВС ОСОБА_11 є повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення, за яким необхідно було внести дані до ЄРДР та розпочати досудове розслідування.

Всі оперативно-розшукові заходи, які можливо і проводилися відносно ОСОБА_7 до внесення даних до ЄРДР були оперативно-розшуковими заходами, однак не являлися негласними слідчими (розшуковими) діями, які санкціонуються і проводяться виключно в рамках кримінального провадження і регламентуються вищевказаними інструкціями та положеннями КПК України.

В справі по НСРД кримінального провадження №0000175 в РСЧ Нижньосірогозького ВП Каховського ВП ГУНП в Херсонській області знаходяться 2 постанови про прийняття рішення про контроль за вчиненням злочину відносно ОСОБА_7 , в яких зазначено: у 1 постанові, що оперативна закупка проводиться із врученням грошових коштів заздалегідь огляне них із їх втратою, остання із використанням грошових купюр з їх подальшим вилученням, при цій оперативній закупці імітаційні засоби не використовувалися та зазначено, що при проведенні зазначених дій провокаційні дії з боку працівників міліції відсутні.

Грошові кошти для проведення оперативних закупок наркотичних засобів в 2015 році видавалися ВФЗБО УМВС України в Херсонській області ОСОБА_12 , вони видавалися працівникам відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків УМВС в Херсонській області, для використання цих грошей для боротьби з наркозлочинністю в межах Херсонської області, чим і підтверджується можливість отримання таких коштів працівниками Нижньосірогозького ВП.

Вказує що було проведено 3 закупівлі. Так при проведенні першої оперативної закупки в лютому 2015 року у ОСОБА_7 закупником було придбано речовину, ззовні схожу на психотропну речовину «Амфетамін», але при проведенні експертизи встановлено, що вилучена у нього речовина не є психотропною речовиною. У зв`язку з цим було прийнято рішення про проведення 2 оперативної закупки, в ході чого 17.03.2017 було придбано речовину рослинного походження ззовні схожу на канабіс та речовину, ззовні схожу на психотропну речовину «Амфетамін». Після цього ОСОБА_7 не було затримано, так як не встановлено на місці, чи була вилучена речовина наркотичною. Крім цього під час другої оперативної закупки прокурором було прийнято рішення про закупку в ОСОБА_7 з втратою грошових коштів. В подальшому 07.04.2015 було проведено третю оперативну закупку в ході якої придбано речовину, ззовні схожу на психотропну речовину «Амфетамін», та прийнято рішення про затримання ОСОБА_7 на місці вчинення злочину, так як прокурором було прийнято рішення про проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки у ОСОБА_7 з вилученням в подальшому грошових коштів, які були заздалегідь помічені спеціальною хімічною речовиною.

При проведенні досудового розслідування з боку слідчого, оперативних працівників Нижньосірогозького РВ УМВС та закупника ОСОБА_10 провокацій відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не було, що підтверджується тим, що ОСОБА_7 ніхто (правоохоронні органі - слідчий, оперативні працівники, прокурор) не допомагали вчинити інкриміновані йому злочини, оскільки при прибутті закупника ОСОБА_10 до ОСОБА_7 наркотичні засоби у обвинуваченого були за місцем проживання, а тому закупнику або іншим особам не було необхідності допомагати ОСОБА_7 вчинити злочини (надавати транспорт здійснити поїздку в місце схову наркотичних засобів, надавати осіб для виконання доручення про принесення наркотичних засобів тощо), при проведенні оперативних закупок вівся відеозапис.

Судом першої інстанції були безпосередньо досліджені докази у судовому засіданні, однак ухвалюючи виправдувальний вирок суд не надав їм оцінки відповідно до ст. 94 КПК України, обмежившись мише посиланням на те, що вказані докази не доводять вчинення ОСОБА_7 злочину.

Судом було включено до виправдувального вироку щодо ОСОБА_7 формулювання, які ставлять під сумнів його невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, при цьому аналіз доказів по справі суд належним чином не зробив, а лише обмежився переліченням показів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та закупника ОСОБА_16 , протоколів слідчих дій та висновків експертизи. Підстав, з яких відхилив докази обвинувачення та прийняв за основу виправдувального вироку інші докази, належним чином не зазначив.

Оцінюючи докази, за своїм внутрішнім переконанням, суд при постановленні виправдувального вироку, не дав оцінку сукупності зібраних доказів та їх взаємозв`язок.

Вважає, що рішення суду першої інстанції про виправдання ОСОБА_7 є передчасним, прийнятим із порушенням вимог кримінально-процесуального закону без повного, всебічного дослідження обставин справи і зібраних слідством доказів.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у інкримінованих йому злочинах не визнав, що свідчить про відсутність пом`якшуючих обставин ОСОБА_7 та відсутність з його боку каяття, за таких обставин призначене судом покарання за ч.І ст.317 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, з застосуванням ст.75 КК України не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Судом, у порушення вимог зазначеної статті прокурору відмовлено в отриманні копії судового рішення відразу після його проголошення з невідомих причин та вирок вручено лише 30.03.2017, хоча проголошення судового рішення було 29.03.2017 о 14:20 год.

Просить вирок Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 29.03.2017 стосовно ОСОБА_7 скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального законну, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України провести часткове судове слідство в суді апеляційної інстанції, під час якого допитати обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків по справі: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 (закупник), а також дослідити письмові докази та матеріали, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , встановлені під час кримінального провадження, які досліджено судом першої інстанції, а саме: протокол огляду покупця ОСОБА_10 від 17.03.2015, протокол огляду покупця ОСОБА_10 від 07.04.2015, протокол огляду грошових коштів від 17.03.2015, висновок експерта №464-х від 18.03.2015, безпосередньо дослідженні у судовому засіданні речові докази, постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 24.03.2015, висновок експерта №463-х від 18.03.2015, висновок експерта №61 від 09.04.2015, постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 17.04.2015, протокол обшуку транспортного засобу «БМВ», належного ОСОБА_7 від 07.04.2015, протокол освідування особи від 07.04.2015, висновок експерта №632-х від 21.04.2015, протоколи про результати контролю за вчиненням злочину від 17.02.2015, від 17.03.2015, від 07.04.2015 та від 19.05.2015, постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 28.05.2015 та від 29.05.2015, високо експерта №610-х від 16.04.2015, висновок експерта №643 від 20.04.2015, висновок експерта №609-х від 10.04.2015, висновок експерта №277-х від 20.02.2015, висновок експерта №645 від 17.04.2015, висновок експерта №646 від 22.05.2015, висновок експерта №644 від 20.04.2015.;

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.І ст.317, ч.2 ст.307 КК України та призначити покарання ч.1 ст.317 КК України: 5 років позбавлення волі; за ч.2 ст.307 КК України - 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України - за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_7 на 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Питання про долю речових доказів по справі - вирішити у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

На апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав заперечення в яких вважає скаргу прокурора необґрунтованою, а доводи, які в ній викладені, протирічать один одному.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляції, думку прокурора, який підтримав апеляцію, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, заслухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на своїх позиціях, та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину.

Згідно ч.1,3 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду, кримінальних справ і постановлення вироку № 5 від 29.06.1990 року з наступними змінами, виправдувальний вирок постановляється у випадках: - за відсутністю події злочину, коли судовим розглядом справи встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачувався підсудний, взагалі не мало місця або відсутній причинний зв`язок між діянням підсудного і шкідливими наслідками, настання яких обумовлюється злочинністю діяння, зокрема, коли шкідливі наслідки, що настали в результаті дій особи, яким заподіяно шкоду, або в результаті дій сил природи, тощо; - за відсутністю в діянні підсудного складу злочину, коли встановлено, що діяння, яке ставилось у вину підсудному, ним вчинено, але кримінальним законом воно не визначається злочинним, тощо.

Згідно п.23 зазначеної постанови, всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх не можливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Якщо висунуті обвинувачення у вчиненні кримінально караного діяння, то тягар доведення цих звинувачень, тобто обов`язок щодо пошуку, збирання і надання суду доказів вини обвинуваченого, лежить на стороні обвинувачення.

В судовому засіданні ОСОБА_17 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України не визнав та пояснив, що він 17.03.2015 року нічого не продавав та не надавав ОСОБА_10 , гроші не брав. 07.04.2015 року ОСОБА_15 попросив його зустріти чоловіка на ім`я ОСОБА_18 , він же свідок ОСОБА_10 , який їхав до ОСОБА_15 . Він на автомобілі БМВ поїхав на зустріч ОСОБА_18 , де підібрав останнього по вул. Щорса в смт. Іванівка. Потім вони заправили автомобіль за кошти які дав йому ОСОБА_18 . На вул.Щорса,181 в смт.Іванівка Костя довгий час провокував та прохав його продати йому якусь наркотичну речовину з погрозами. Тоді він, подрібнив дитячу крейду жовтого кольору та у згортку надав її ОСОБА_18 . Потім в машині ОСОБА_19 дав ОСОБА_18 якусь речовину, яку вони почали вдвох нюхати. Коли під`їхали до лікарні він пішов до матері, ОСОБА_19 та ОСОБА_18 також вийшли з авто, в машині залишився тільки ОСОБА_15 . Коли повернувся з лікарні, то його затримали працівники міліції, які почали обшук авто, вилучили його гаманець.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні виправдувального вироку за ст. 307 КК України, щодо ОСОБА_7 , обґрунтовано вказано, що обвинуваченого слід виправдати в зв`язку з відсутності в його діях складу передбачених кримінальних правопорушень, що матеріали оперативних закупок, а також покази свідків по справі, є суперечливими, не узгоджуються між собою та з матеріалами кримінального провадження.
Також, колегія суддів вважає, що під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину було вчинена провокація та підбурювання ОСОБА_17 на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи йому вчинити злочин, який він би не вчиняв, як би слідчий за допомогою ОСОБА_10 (особи яка вживає наркотичні засоби ) цьому не сприяв тобто добуті в такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Положення ч. 3 ст. 271 КПК України забороняють провокувати особу на вчинення злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона б не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв. Здобуті у такий спосіб речі і документи не можуть бути використані у кримінальному провадженні.

Так, в лютому 2015 року у ОСОБА_7 закупником було придбано речовину, ззовні схожу на психотропну речовину «Амфетамін», але при проведенні експертизи встановлено, що вилучена у нього речовина не є психотропною речовиною і після цього провокуючи ОСОБА_17 проводиться ще дві закупівлі.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що вживає наркотичні засоби, що для проведення оперативних закупок його запросили працівники міліції та якби його не попрохали бути ініціатором закупки наркотичних засобів працівники міліції, то він не контактував би з ОСОБА_7 , що підтверджується відеозаписом, де закупник ОСОБА_10 07.04.2015 року приїхавши до ОСОБА_7 в смт. Іванівка за місцем проживання останнього по АДРЕСА_1 , просив канабіс «траву» на що ОСОБА_7 відмовив.
Враховуючи правову позицію Верховного Суду України та судову практики Європейського Суду провокація злочину є недопустимою.
Крім того, інформація, отримана від закупного в результаті проведення оперативної закупівлі наркотиків, не повинна бути єдиним доказом, на якому будується обвинувальний вирок.
Судом обґрунтовано виправдано ОСОБА_17 , з посиланням на те що, дійсно відомості внесені до ЄРДР від 16.02.2015 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст.307 КК України, на підставі рапорту начальника СКР ОСОБА_11 від 16.02.2015 року не містить в собі інформації про місце проведення оперативної закупівлі та про особу, в якої проводилася закупка наркотичних засобів, рішення прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину, відомостей про заведення оперативно-розшукової справи до внесення відомостей до ЄРДР відносно ОСОБА_7 стороною обвинувачення суду не надано та що допитаний свідок ОСОБА_15 в суді показав, ОСОБА_10 привіз з собою пакетик з наркотичною речовиною, яку вони курити та що в машину до них підсів ОСОБА_20 , у якого ОСОБА_18 запитав стосовно наркотичного засобу та щось ті нюхали.
На підставі ухвали слідчого судді Іванівського районного суду Херсонської області від 27 березня 2015 року було проведено обшук який є недопустимим доказом, оскільки була винесена з порушенням вимог КПК України, так як, орган досудового розслідування Нижньосірогозький РВ, не належав до юрисдикції Іванівського районного суду Херсонської області що підтверджується ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 08.05.2015 року (а.п.203 т.1), згідно якої ухвалу слідчого судді Іванівського районного суду Херсонської області від 10.04.2015 року про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 було скасовано як незаконну.
Через наведене і докази отримані на підстави незаконної ухвали є недопустимими а саме висновок хімічної експертизи № 632-х від 21 квітня 2015 року (а.п. 212-219 т.1) банкнот Національного банку України, які були вилучені під час обшуку легкового автомобіля «БМВ» зеленого кольору 07.04.2015 року (а.п.204-205 т.1).
В ході дослідження в судовому засіданні встановлено відсутність речових доказів про що в апеляційній скарзі прокурор ігнорує.
Крім того прокурор в апеляційній скарзі прохаючи постановити новий вирок, яким ОСОБА_17 призначити покарання за ч.2 ст.307 КК України - 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна не вказав в якій саме частині необхідно застосувати конфіскацію та не визначив долю речових доказів за ст. 96-1 КК України.

Прохання прокурора, в апеляційній скарзі, про повторний допит свідків та дослідження письмових доказів, не підлягає задоволенню оскільки вказані свідки судом першої інстанції були повно допитані та вказані письмові докази судом першої інстанції були досліджені повністю без порушень, а також прокурор не вказав в апеляції підстави зробити це повторно.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинувач енного.

Згідно ч.3 ст. 409 КПК України, суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого.

Враховуючи вище викладене колегія суддів вважає що під час судового розгляду по цій справі суд 1 інстанції максимально повно і всебічно дослідив всі обставини справи, в результаті чого дійшов законного і об`єктивного висновку про відсутність поза, розумним сумнівом достатніх належних і допустимих доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини оправи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення має бути вмотивовано у вироку.

Судом враховано що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується задовільно; одружений; має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; не судимий; на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває
Обставин, які обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом не встановлено.
На думку колегії суддів, ці вимоги закону судом першої інстанції належним чином виконано.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_9 -залишити без задоволення.

Вирок Іванівського районного суду Херсонської області від 29 березня 2017 року щодо: ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але вона може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ОСОБА_2 /підпис/ ОСОБА_3 /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_2