Справа № 463/2504/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/628/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2017 року м. Львів.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області

під головуванням судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , поданої в інтересах ОСОБА_7 , на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 13 квітня 2017 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого по ч. 1 ст. 125 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_9
ВСТАНОВИЛА:

захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Личаківського районного суду м. Львова від 13 травня 2017 року по справі № 463/2504/16-к за обвинуваченням ОСОБА_7 повністю.

Закрити кримінальне провадження, у зв`язку з встановлення судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КІІК України, а саме встановлення відсутності в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 13 квітня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу 50 (п`ятьдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На думку захисника, вказаний вирок підлягає скасуванню на підставі невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 зазначила, що ОСОБА_7 взявши свого сина на руки, вийшов з магазину, рухався швидко, але не біг. В оскаржуваному вироку суд першої інстанції зазначив зовсім інше, що ОСОБА_7 забіг до магазину, схопив дичину і почав втікати. Також свідок ОСОБА_10 зазначила, що потерпіла не могла рухати лівою рукою, хоча згідно з обвинуваченням та висновком експертизи, на який також посилався суд першої інстанції, в потерпілої ушкодження були на правому передпліччі, а не на лівому. Свідок ОСОБА_10 вказала, що ОСОБА_7 наніс потерпілій ОСОБА_9 удар в обличчя, що не знайшло підтвердження, жодних ушкоджень в області обличчя в висновку експертизи № 890 не було зазначено.

Експертиза була проведена судово-медичним експертом ОСОБА_11 з порушенням вимог ст. 102 КПК України, ст. 12 Закону України « Про судову експертизу». пунктів 2.3.1-2.3.5: 4.1; 4.9; 4.9.5; 4.10 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», п. 3.2.4. 3.4. 3.6 «Інструкції про проведення судово-медичної експертизи», 4.14. «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень » а саме, без наявності об`єктивних даних медичної документації, які б містили об`єктивні кваліфікаційні ознаки легкого тілесного ушкодження у ОСОБА_9 короткочасний розлад здоров`я, незначна стійка втрата працездатності, легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів; у відсутність оригіналів медичних документів (акт судово-медичного обстеження, історія хвороби, індивідуальна карта амбулаторного хворого, листок непрацездатності тощо) які б містили вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості, без яких не можна судити про характер і ступінь тяжкості тілесних ушкоджень: на підставі довідки з травмпункту № 2 м. Львова, тобто не являється об`єктивним даним медичної документації, достатнім для дачі висновків щодо визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень; без вказівки методів та методик, що застосовувались, в тому числі і тих, що б реєстрували ушкодження; без експертного аналізу обставин кримінальної справи. Також у висновку № 890 не зазначено прізвище, ім`я та по батькові експерта, вказано лише прізвища та ініціали, не зазначено дати та номер видачі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, ким видано та строк дії.

Висновок експерта складається з обов`язковим зазначенням його реквізитів (найменування документа, дати та номера складання висновку , категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна), виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної(Вступ), дослідницької (Дослідження) та заключної (Висновки).

У висновку № 890 відсутня інформація щодо категорії проведеної експертизи. Також не зазначено справа, за якою призначена експертиза (кримінальна, про адміністративне правопорушення, цивільна, господарська, адміністративна тощо, номер справи). Все вище перелічене є порушенням вимог, передбачених п. 4.14 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень». Також в порушення п. 4.16 Інструкції, відповідно до якою, у заключній частині викладаються висновки за результатами дослідження у вигляді відповідей на поставлені питання в послідовності, що визначена у вступній частині. На кожне з поставлених питань мас бути дано відповідь по суті або вказано, з яких причин неможливо його вирішити. У висновку № 890 відсутня відповідь на питання під № 4, а саме чи могли виявленні тілесні ушкодження утворитись від одноразовою падіння на площину з висоти власного зросту. Для складання висновків використана інша форма медичної документації - № 171 /о «Акт судово-медичного дослідження (обстеження), хоча для складання висновку експерта Наказом МОЗ від 05.09.1999 р. № 197 передбачена форма медичної документації -№170/о «Висновок експерта».

При апеляційному розгляді справи обвинувачений та його захисник підтримали вимогу та доводи апеляційної скарги.

Прокурор та потерпіла заперечили вимоги по апеляції.

Згідно вироку суду, 29 квітня 2016 року близько 17-45год. ОСОБА_7 перебуваючи на АДРЕСА_2 , під час конфлікту із колишньою дружиною, ОСОБА_9 , який виник з приводу їх спільної дитини, знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально караним, діючи цілеспрямовано, умисно з мотивів не поваги та з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний намір, на заподіяння тілесних ушкоджень, повертаючись обличчям до потерпілої, з розвороту наніс один удар кулаком правої руки в праву руку останньої, після чого умисно наніс кулаком правої руки їй удар в ліву щоку. Внаслідок нанесених ударів ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин, забійна підшкірна гематома нижньої третини правого передпліччя, які відносяться до легкого ступеня тілесного ушкодження.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого, захисника, прокурора, потерпілу, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними належним чином в судовому засіданні доказами, є обґрунтованим.

Покликання апелянта в апеляції на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи є безпідставне та нічим не підтверджено.

Зокрема, ч. 1 ст. 125 КК України передбачає відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження.

Під час досудового та судового розслідування достовірно встановлено, що 29 квітня 2016 року близько 17 год. 45 хв. на АДРЕСА_2 виник конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_9 .

Даний факт ствердили в суді обвинувачений, потерпіла та свідок у справі ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_7 , ствердивши факт конфлікту із потерпілою, заперечив факт нанесення їй тілесних ушкоджень.

Колегія суддів вважає, що покази потерпілої ОСОБА_9 про те, що тілесні ушкодження їй умисно заподіяв обвинувачений ОСОБА_7 є логічними, послідовними та підтверджуються матеріалами кримінального провадження, в тому числі висновком експерта №890 від 11.05.2016 року, показами свідка ОСОБА_10 , протоколом проведення слідчого експерименту від 27.05.2016 року та фото таблиці до нього.

Відповідно до висновку експерта №890 від 11.05.2016р., при обстеженні громадянки ОСОБА_9 лікарем травмпункту №2 м. Львова у квітні 2016 року було встановлено діагноз: «Забій м`яких тканин, забійна підшкірна гематома нижньої третини правого передпліччя». Вказана травма руки утворилась від дії тупого предмета, могла виникнути 29 квітня 2016 року від удару рукою, як вказує потерпіла, та відноситься до легкого ступеня тяжкості.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про те, що суд першої інстанції невірно у вироку відобразив покази свідка ОСОБА_10 . Даний факт не відповідає дійсності, оскільки короткий виклад пояснень свідка ОСОБА_10 , який відображений у вироку суду повністю узгоджується з звукозаписом допиту даного свідка від 16.11.2016 року. Свідок ОСОБА_10 згідно цього звукозапису ствердила, що обвинувачений «вхопив дитину та побіг», а також те, що обвинувачений «наніс травму по лиці і руці» потерпілої без уточненні по який конкретно руці, правій чи лівій. В подальшому свідок ОСОБА_10 пояснила, що у потерпілої «боліла ліва рука», але жодних пояснень про те, що обвинувачений наносив удари по лівій руці потерпілої свідок ОСОБА_10 не давала.

Також слід зазначити, що висновок експерта № 890 від 12.05.2016 року складено у відповідності до вимог чинного законодавства, форма висновку експерта відповідає формі, затвердженій МОЗ України 05.08.1999 року. Крім того в процесі як досудового, так і судового слідства жодних зауважень до даного висновку в будь-кого із сторін не було. Сторона захисту не заявляла клопотань про проведення додаткової чи повторної експертизи, так само, як і про допит експерта в судовому засіданні.

Відповідно доводи захисника про незаконність і необґрунтованість висновку експерта № 890 від 12.05.2016 року є безпідставними.

Таким чином, судовим слідством доведено, що тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_9 утворились внаслідок умисного нанесення їй обвинуваченим ОСОБА_7 ударів у різні частини тіла.

Судом першої інстанції в ході судового слідства було повністю та об`єктивно досліджено докази по справі, що свідчать про винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Підстав для закриття провадження у справі згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КІІК України, а саме відсутності в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, немає.

Дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.

Колегія суддів при перевірці справи в апеляційному порядку не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування чи зміну вироку, на які покликається апелянт.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначив йому покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідне та достатнє для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
вирок Личаківського районного суду м. Львова від 13 квітня 2017 року відносно ОСОБА_7 по ч.1 ст. 125 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з моменту проголошення.
СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4