Справа №1490/5782/12 10.01.2013
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №11/487/995/12 Головуюча у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст.373 ч.2 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2013 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого: Чернявського А.С.

суддів: Івченко О.М., Кваші С.В.

за участю прокурора

виправданого ОСОБА_3

Розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією старшого прокурора прокуратури Заводського району м. Миколаєва на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2012 року, яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, працює начальником сектору розшуку ММУ УМВС України в Миколаївській області, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимий, виправданий:

- по ч.2 ст.373 КК України за відсутністю в його діях складу злочину.

Органами досудового слідства ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що примусив до дачі показів під час допиту, шляхом незаконних дій зі сторони особи, яка провидить дізнання із застосуванням насильства та знущання над особою.

25 липня 2003 року в Заводський РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області звернувся ОСОБА_4 із заявою про крадіжку у нього з квартири коштів в сумі 48 тисяч гривень. В ході проведення перевірки заяви ОСОБА_4 співробітниками карного розшуку було встановлено, що власником квартири є ОСОБА_5, яка проживає в квартирі разом зі своїм сином ОСОБА_6, та в цей момент, коли відбулася крадіжка, вказані особи знаходилися вдома.

ОСОБА_3, будучи посадовою особою та в відповідності з Законом України «Про міліцію» виконуючи функції представника влади, разом з іншими працівниками міліції ОСОБА_7 та ОСОБА_8, діючи умисно та явно виходячи за межі наданих їм законом прав та повноважень, дискредитуючи звання співробітника міліції, принижуючи честь та гідність потерпілого ОСОБА_6, застосував до останнього в період з 25 по 28 липня 2003 року насилля, яке супроводжувалось діями, котрі причиняли потерпілому ОСОБА_6 фізичну біль та моральні страждання, вимагаючи при цьому від останнього дати показання про здійснення ним злочину, який він не скоїв.

Виправдовуючи ОСОБА_3 за відсутністю в його діях складу злочину, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що потерпілий вказував, що ОСОБА_3 ніколи ніяких мір фізичного насилля до нього не застосовував, що підтвердили свідки ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_8

В апеляції прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_3 в скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.373 КК України та призначити йому покарання в виді 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнити з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього обовязків, передбачених ст. 76 КК України.

Вважає, що вирок суду підлягає скасування у звязку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Вказує, що суд першої інстанції будь-яких мір для зясування причин зміни показань потерпілим не прийняв та не надав їм оцінки. Суд відхилив одні докази та не взяв до уваги інші, які є в матеріалах справи, а саме: оголошені показання потерпілого ОСОБА_6, який вказував, що ОСОБА_3 здійснював фізичне насилля над ним, а потім давав пити воду та неодноразово запитував у ОСОБА_7 чи можна зупинити насилля (т. а.с.119-130); при проведенні очних ставок ОСОБА_6 ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_7 потерпілий та обвинувачення наполягали на своїх показаннях (т.2 а.с.21, 32-33, 45-46, 60-62); показання свідка ОСОБА_9, який пояснив, що бачив в одній із камер ОСОБА_6, який йому сказав, що до нього здійснювали недозволенні методи слідства (катували), він бачив синці на тілі ОСОБА_6, також останній сказав йому, що ОСОБА_3 перешкоджав іншим працівникам міліції застосовувати фізичне насилля до нього (т.1 а.с.137-145, т.2 а.с.313-318); оголошені показання свідка ОСОБА_12, який пояснював, що запросив ОСОБА_6 до райвідділу, провів з ним бесіду та після цього його забрав ОСОБА_3 (т.1 а.с.267-269).

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляції, виправданого, який вважав вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши доводи апеляції та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.323 КПК України вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з ч.4 ст.334 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити підстави для виправдання підсудного з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Аналіз матеріалів кримінальної справи свідчить, що при повторному розгляді справи в порушення вимог ч.7 ст.374 КПК України суд першої інстанції не виконав вказівки Верховного Суду України, які є обовязковими та не вжив всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і обєктивного дослідження всіх матеріалів справи.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції належними визнав ті показання потерпілого ОСОБА_6, які він надавав в ході судового слідства. Проте заходів для зясування причин зміни показань потерпілим судом не вживалось, а наявним суперечностям у показаннях потерпілого ніякої оцінки дано не було, оскільки у вироку не було зазначено, з яких саме мотивів суд вважає достовірними ті показання ОСОБА_6, які він надавав у судовому засіданні та чому вважає недостовірними показання потерпілого, надані ним під час досудового слідства.

Таким чином, суд першої інстанції фактично не перевірив показання потерпілого ОСОБА_6, надані ним в ході досудового слідства, де він послідовно на протязі всього досудового слідства давав показання щодо дій ОСОБА_3 відносно нього.

Виходячи з цього, суд не зясував причини зміни потерпілим показань, не дав їм оцінку з огляду на інші докази, що містяться у справі.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції допущені порушення кримінально-процесуального закону, які є істотними, оскільки перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу і прийняти законне рішення.

При новому судовому розгляді суду необхідно належним чином допитати потерпілого ОСОБА_6 щодо дій ОСОБА_3 відносно потерпілого, встановити причину зміни його показів, дослідити докази по справі і постановити законне обґрунтоване рішення, належним чином його умотивувавши.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А

Апеляцію старшого прокурора прокуратури Заводського району м. Миколаєва задовольнити частково, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2012 року відносно ОСОБА_3 скасувати з направленням справи на новий судовий розгляд в той же суд, але в іншому складі.

Головуючий:

Судді: