Справа №591/7735/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/119/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 червня 2017 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 591/7735/15-к за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Зарічного районного суду м. Сум від 25 листопада 2016 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 просить змінити вирок суду та застосувати до нього ст.75 КК України, оскільки судом не в повній мірі був узятий до уваги стан його здоров`я, те, що він значний час лікується від наркоманії, під час розгляду даної справи не вчинив жодного злочину, змінив спосіб життя, припинив відносини з колом колишніх товаришів, піклується про матір, намагається налагодити повноцінні сімейні стосунки, займається волонтерською діяльністю, а тому може довести своє виправлення без ізоляції від суспільства.

За вироком Зарічного районного суду м. Сум від 25.11.2016 ОСОБА_9 визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

Вироком суду ухвалено стягнути з ОСОБА_9 процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 460,80 грн.

Відповідно до вироку суду 02.10.2015 ОСОБА_9 , перебуваючи в районі лісосмуги Сумського державного університету по вул. Харківський в м. Суми, виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб «опій ацетильований» загальною кількістю 3,1 мл, який помістив до медичного шприца ємністю 5 мл, та для подальшого особистого вживання без мети збуту направився до свого місця проживання по АДРЕСА_1 . Цього ж дня в період часу з 19-15 до 19-40 години працівниками міліції у ОСОБА_9 біля вказаного будинку при особистому огляді з його сумки був вилучений вказаний медичний шприц ємністю 5,0 мл із заповненим на 3,1 мл особливо небезпечним наркотичним засобом «опієм ацетильованим», масою в перерахунку на висушену речовину 0,684 г.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, просили змінити вирок суду та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі обвинуваченого не оскаржуються.

Що стосується доводів обвинуваченого про застосування до нього положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, а також наявності обставин, якими він обгрунтовує свої вимоги, то вони на думку колегії суддів частково заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції не в повній мірі відповідно до вимог ст.ст.65 і 66 КК України врахував як ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину і його особу, так і обставини, що пом`якшують покарання.

Так, у відповідності до вимог ст.ст.50 і 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин (ч.1 ст.69 КК України).

Як вбачається з вироку, обставинами, що пом`якшують покарання суд першої інстанції вказав повне визнання своєї вини ОСОБА_9 , щире каяття останнього, його активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, відсутність тяжких наслідків від вчинених ним дій.

Обставин, що обтяжують покарання судом першої інстанції встановлено не було, але при цьому при призначенні покарання було враховано дані про особу обвинуваченого, згідно яких останній раніше засуджувався за ч.2 ст.309 КК України і має схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

Разом з тим, призначивши покарання в межах санкції ч.2 ст.309 КК України, суд першої інстанції у своєму вироку послався на те, що наведені ним обставини, які пом`якшують покарання, є одночасно і обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 злочину, що надавало можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України.

Не умотивувавши свій висновок з вказаного вище питання, суд першої інстанції допустив порушення права обвинуваченого на вмотивованість судового рішення, що є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року та національним законодавством України.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§29-30).

Як зазначено у правовій позиції рішення Верховного Суду України у справі стосовно ОСОБА_12 , норми Особливої частини КК мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначено законодавцем у ст.65 КК України, в якій установлено загальні засади призначення покарання.

Згідно з ч.1 цієї норми закону суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і міри, в тому числі й ті положення, що передбачені ч.1 ст.69 КК України.

Незважаючи на свій же висновок у вироку щодо наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження не врахував вказаних вище вимог кримінального закону та ухвалив необґрунтоване та невмотивоване рішення про призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

Вирішуючи порушене в апеляційній скарзі обвинуваченого питання щодо звільнення його від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням, колегія суддів враховує сталу практику Європейського суду з прав людини, згідно якої «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним» (рішення у справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005; рішення у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005).

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні в справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 (п.38) встановив, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи», чого у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 судом першої інстанції дотримано не було.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги, а згідно приписів ч.2 цієї норми закону, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Як було встановлено судом першої інстанції та під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження, ОСОБА_9 , крім вказаних вище обставин, що пом`якшують покарання, має незадовільний стан здоров`я та проходить курс замісної терапії для подолання наркозалежності. При цьому, з серпня 2016 року обвинувачений приймає активну участь у діяльності ГО «Сумське товариство захисту тварин», працьовитий і сумлінно ставиться до роботи, за весь час допомоги товариству змінився в кращу сторону та зарекомендував себе виключно з позитивної сторони, що підтверджується відповідними клопотанням та протоколом правління цієї громадської організації.

Зазначені вище обставини, на думку колегії суддів, також слід вважати такими, що пом`якшують покарання.

З огляду на викладене, враховуючи всі наявні у кримінальному провадженні обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування до ОСОБА_9 положень ст.69 КК України і переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного у санкції ч.2 ст.309 КК України, а саме до покарання у виді обмеження волі, яке буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження нових злочинів.

В той же час, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини кримінального провадження, будь-яких законних підстав для застосування до ОСОБА_9 положень ст.75 КК України і звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, тобто можливості виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого обставини про те, що за весь час розгляду даного кримінального провадження він не вчинив жодного злочину та змінив спосіб життя, а саме, припинив відносини з колом колишніх товаришів, піклується про матір і намагається налагодити повноцінні сімейні стосунки, були враховані колегією суддів разом з іншими обставинами при застосуванні до ОСОБА_9 положень ст.69 КК України та є явно недостатніми для прийняття рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду та пом`якшити призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України, задовольнивши таким чином часткового його апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Сум від 25 листопада 2016 року відносно ОСОБА_13 змінити та пом`якшити призначене йому покарання.

Вважати ОСОБА_13 засудженим за ч.2 ст.309 КК України та призначити йому із застосуванням ст.69 КК України покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4