Справа № 154/2950/14-к Провадження №11-сс/773/294/14 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:запобіжний захід Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 року м. Луцьк

Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
при секретарі ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Володимир-Волинської міжрайонної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 від 13 жовтня 2014 року про відмову у задоволенні клопотання про обрання міри запобіжного заходу тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не одруженого, непрацюючого, не судимого в порядку ст.89 КК України, який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
У клопотанні старшого слідчого СВ Володимир-Волинського МВ УМВС України у Волинській області майора міліції ОСОБА_10 , погодженого із старшим прокурором Володимир-Волинської міжрайонної прокуратури юристом 3 класу ОСОБА_5 про обрання міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000692 від 18.09.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України відмовлено і до останнього застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту із дотриманням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Клопотання обґрунтовано тим, що вчинений ОСОБА_7 злочин відноситься до категорії тяжкого умисного корисливого злочину, пов`язаного із незаконним збутом особливо-небезпечних наркотичних засобів, що свідчить про його підвищену суспільну небезпечність, ніде не працює та немає постійного джерела прибутку, а тому може продовжувати займатись вчиненням корисливих злочинів, а також переховуватись від органів досудового розслідування, а в подальшому і суду, шляхом виїзду за територію України, що підтверджується наявністю у останнього паспорту громадянина України для закордонних поїздок і застосування менш суворого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання вказаним ризикам.
Ухвалою слідчого судді Володимир-Волинського міського суду від 13 жовтня 2014 року у задоволенні клопотання відмовлено та застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.
Зобов`язано підозрюваного ОСОБА_7 не залишати цілодобово своє житло за адресою: АДРЕСА_1 та прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором не доведено, що в даному конкретному випадку є недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Просить врахувати характеризуючі дані ОСОБА_7 , що злочин відноситься до категорії тяжких.
Заслухавши доповідача, який виклав суть справи та доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляційну скаргу просив задовольнити, підозрюваного, який заперечив апеляційну скаргу прокурора, просив ухвалу слідчого судді залишити без зміни, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176 178 КПК України, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватись лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатись ухилятись від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ч. 1 ст.178 КПК України.
Дані вимоги закону при обранні запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 слідчим суддею дотримано.
Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий та прокурор не довели факту наявності обставин, які вказують на існування обґрунтованих ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та що застосований до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту не забезпечує виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Так, твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що підозрюваний ОСОБА_7 може незаконно впливати на легендовану особу, ґрунтується виключно на припущеннях і не підтверджується матеріалами провадженнями чи будь-якими іншими доказами.
Зокрема, в апеляційній інстанції прокурор зазначив, що ОСОБА_7 на всі виклики слідчого з`являється, даних про тиск на свідків немає.
Той факт, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 4 до 8 років, не дають суду законних підстав для зміни запобіжного заходу на домашній арешт та не свідчать про наявність ризиків, на які вказує прокурор в своїй апеляційній скарзі.
Крім того, слідчим суддею обґрунтовано взято до уваги міцність соціальних зв`язків підозрюваного, а саме те, що ОСОБА_7 одружений, має постійне місце проживання, проживає з сім`єю, має на утриманні малолітню дитину, займається підсобними роботами.
Законних підстав для скасування ухвали слідчого судді і постановлення нової ухвали по викладених в апеляційній скарзі доводах прокурора, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 177, 181, 194, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Володимир-Волинського міського суду від 13 жовтня 2014 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - без зміни.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4