№ 336/6005/16-к
провадження № 1кп/336/72/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2017 року м.Запоріжжя
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
29.03.2006 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.3 ст.185, ч.5 ст.27 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
13.08.2008 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.286 КК України до штрафу в розмірі 510 грн., покарання у вигляді штрафу ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25.07.2014 р. було замінено на 30 годин громадських робіт;
24.06.2009 р. Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.309 КК України до обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців з іспитовим строком 1 рік;
31.01.2011 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.186, ч.2 ст.125, ст.70, 72 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України частково приєднано покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 24.06.2009 р. та визначено остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.10.2008 р. виконувати самостійно, звільнився 26.07.2013 р. по відбуттю строку покарання;
13.08.2014 р. Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ст.395 КК України до 1 місяця арешту, звільнений 24.10.2014 р. по відбуттю строку покарання,
у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 Кримінального кодексу України,
10.05.2016 р. о 16.45 годині ОСОБА_6 , маючи умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів, знаходячись в магазині «Шаг», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул..Чарівна, б.113, переконавшись, що продавець магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не спостерігає за його діями, шляхом вільного доступу, таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме: жіночу сумку марки «Farfalla», ринкова вартість якої складає 1121,40 грн. Після чого, ОСОБА_6 зник з місця скоєння злочину, тим самим своїми умисними діями спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 1121,40 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений у вчинені інкримінованого йому злочину винним себе визнав, та пояснив, що непричетний до вчинення крадіжки. В магазині «Шаг» ніколи не був, де знаходиться магазин, йому не відомо. Припускає, що у вказані в обвинувальному акті день та час, він гуляв з дружиною.
Всебічно вивчивши обставини кримінального провадження та оцінивши кожен наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вказаного вище злочину, виходячи з наступного.
10.05.2016 р. місце пригоди приміщення магазину «Шаг», розташоване по вул..Чарівній, 113 було оглянуто, про що складено відповідний протокол з ілюстраційними фотознімками до нього (т.1 а.с.82-84).
Потерпілий ОСОБА_4 в суді пояснив, що він є власником магазину «Шаг», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Магазин спеціалізується на продажу взуття та жіночих сумок. 10.05.2016 р. йому зателефонувала дружина ОСОБА_7 та повідомила, що сталася крадіжка. Він відразу поїхав до магазину, по дорозі зустрів та зупинив патрульний автомобіль, поліцейським розповів про вчинений злочин. Коли разом з співробітниками поліції під`їхали до магазину, поліцейські обійшли будинок АДРЕСА_2 , але нікого не затримали. Після чого, потерпілий разом зі слідчим, проглянули відеозапис з камер спостереження, розміщених в магазині. Відеозапис відобразив, як впродовж будинку рухаються два чоловіки. Після чого один з них, залишився на вулиці біля входу в магазин, а інший зайшов до приміщення магазину та почав відволікати продавця ОСОБА_7 . В той час, коли ОСОБА_7 зайшла в приміщення з якого не могла спостерігати центральний вхід, чоловік, що залишився на вулиці, зайшов до магазину, взяв з полиці сумку та покинув приміщення. Слідчий під час огляду відеозапису в особі, яка вкрала з полиці сумку, впізнав ОСОБА_6 .
Допитана судом свідок ОСОБА_7 пояснила, що в той день, коли сталася подія, її чоловіку ОСОБА_4 необхідно було покинути магазин та поїхати додому. В магазині у якості продавця залишилась вона. Приміщення магазину складається з двох кімнат. В магазині на час крадіжки знаходився раніше невідомий свідкові чоловік, який приміряв взуття. Потім ОСОБА_7 помітила, як до магазину підійшли два чоловіки, один з яких залишився на вулиці біля вхідних дверей та палив, а другий зайшов до магазину, став приміряти чоловіче взуття. Далі той чоловік, який зайшов до магазину, пішов до другої кімнати, з якої не видно вхідних дверей, де став поводити себе неадекватно. Його дії вимусили ОСОБА_7 піти до кімнати, в результаті чого вона втратила можливість спостерігати за входом до магазину. Далі чоловік, який прийшов раніше, крикнув їй, що магазині сталася крадіжка. Коли свідок повернулась до кімнати, з якої здійснюється вхід, то замкнула вхідні двері, і повідомила чоловікові, який відволікав її увагу, що буде викликати поліцію. Тоді цей чоловік вистрибнув з вікна, вибивши сітку. Далі свідок зателефонувала чоловіку і повідомила про крадіжку. З узгодженості дій зазначених осіб, свідок зробила висновок, що в той час, коли невідомий відволікав її увагу своєю неадекватною поведінкою, другий зайшов до приміщення та викрав жіночу сумку. В судовому засіданні з впевненістю впізнала у ОСОБА_6 чоловіка, якого за декілька хвилин до вчинення злочину бачила на ганку біля входу до магазину.
З протоколу огляду від 20.09.2016 р. (а.с.93-94) судом встановлено, що за допомогою програми «МРС-НС», були переглянуті вісім відео файлів, які містяться на комп`ютерному диску CD-R, отриманому від потерпілого ОСОБА_8 . Події, відображені на відеофайлах, відбувались 10.05.2016 р. о 16.45 год., до входу в магазин «Шаг», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул..Чарівна, б.113, підходить ОСОБА_6 разом із ОСОБА_9 . Далі ОСОБА_9 заходить до магазину проходить до кімнати № 1 та направляється до кімнати № 2, де знаходиться стенд з предметами продажу. Продавець ОСОБА_7 , яка в цей час знаходиться біля столу (каси) направляється за ОСОБА_9 . В цей час ОСОБА_6 заходить до магазину «Шаг», до кімнати № 1, та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає бере зі стенду, який розташований з права від входу в магазин, жіночу сумку, кладе її за комір та виходить з магазину.
Комп`ютерний диск CD-R з відео файлами (8 шт.) визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні (а.с.95).
Усі вище перераховані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів, не суперечать один одному, і є допустимими в контексті ст. 86 КПК України.
Аналізуючи наведене, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, які перевірені доказами, суд дійшов до висновку, що кожен досліджений у судовому засіданні доказ та їх сукупність у взаємозв`язку дають підстави для висновку про те, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні вище вказаного кримінального правопорушення, доведена в повному обсязі.
Судом були перевірені доводи обвинуваченого щодо його виправдання з підстав недоведеності винуватості, проте вони не знайшли свого підтвердження, виходячи з наступного.
Встановлені судом обставини вчинення злочину саме обвинуваченим, підтверджені показами свідка ОСОБА_7 , а також оглянутими в судовому засіданні відео файлами. Досліджені судом докази спростовують твердження ОСОБА_6 про його непричетність до крадіжки 10.05.2016 р. жіночої сумки з магазину «Шаг».
Захисник обвинуваченого заявляла суду клопотання про визнання недопустимим доказом по справі протоколу огляду місця події від 10.05.2016 р., оскільки огляд було проведено до внесення відомостей до ЄРДР за участі потерпілого, але без зазначення характеристик викраденого майна.
Потерпілий видав ДВД-диск, але протокол виїмки не складався.
Оскільки огляд приміщення був проведений з вказаними вище порушеннями, то захисник просила визнати протокол огляду недопустимим доказом у справі, як і речовий доказ ДВД-диск.
Суд вказані доводи захисту відхиляє, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Частина 1 ст. 92 КПК України передбачає, що обов`язок доказування вказаних обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, - на потерпілого.
Статтями 7, 22 КПК України передбачено, що однією із засад кримінального судочинства є змагальність сторін та свобода у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
В статі 87 КПК України зазначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.
Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997р. № 7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина», наголошено на тому, що згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи досудового слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.
Ч.1 ст.233 КПК України визначено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді.
Правила проведення огляду приміщення визначені ст.237 КПК України.
Огляд місця події приміщення магазину № 113 по вул.Чарівній в м.Запоріжжя було проведено слідчим зі згоди власника - потерпілого ОСОБА_4 10.05.2016 р. в період часу з 18.30 год. до 19.00 год. у присутності понятих.
Як передбачено ч. 1 ст.214 КПК України, слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.
Відомості про вчинене кримінальне правопорушення були внесені слідчим у відповідності до ст.214 КПК України 11.05.2016 р. в період часу з 08.45 до 08.50 год.
З наведеного вище суд дійшов висновку, що огляд приміщення, з якого була вчинена крадіжка, відбувся у відповідності до діючих норм КПК України, а тому відсутні підстави для визнання протоколу огляду місця події недопустимим доказом.
Відповідно до положень ч.1 і ч.2 ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження.. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій, ….витребування та отримання від …. фізичних осіб речей, ....
У відповідності до ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).
Суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе обставини, передбачені ст. 163 КПК України. При цьому, для оцінки потреб досудового розслідування, згідно ч. 4 ст. 132 КПК України, слідчий суддя (суд) зобов`язаний врахувати можливість без застосовуваного заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Оскільки потерпілий ОСОБА_4 добровільно видав слідчому Шевченківського ВП комп`ютерний диск CD-R з відео файлами (а.с.86), то у слідчого не було підстав звертатись до слідчого судді з клопотанням про застосовуваного заходу забезпечення кримінального провадження, а тому суд визнає вилучений у потерпілого диск, допустимим доказом у даному кримінальному провадженні.
З оглянутого в процесі розгляду справи відеозапису вчинення кримінального правопорушення встановлено, що до крадіжки 10.05.2016 р. причетний саме ОСОБА_6 .
Заяв про підробку відеозапису, у порядку ч.4 ст.359 КПК України, до суду не надходило.
З наведеного суд дійшов висновку, що відеозапис є доказом, який може бути покладений в основу обвинувального вироку.
Також захисник послалася на те, що висновок товарознавчої експертизи не можна вважати належним до даного кримінального провадження, оскільки в процесі досудового розслідування не було зібрано доказів того, що саме аналогічна сумка, викрадена в магазині «Шаг» 10.05.2016 р., була предметом експертного дослідження.
Перевіривши доводи захисника в цій частині, суд встановив таке.
Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування з 18.15 год. до 18.25 год. у ОСОБА_4 було прийнято заяву про скоєння злочину (п.1).
В період з 18-30 до 19.00 год. у вказаний день був проведений огляд місця події (п.2), про що складений відповідний протокол.
З протоколу огляду вбачається, що під час огляду було виявлено відсутність жіночої сумки «Farfalla».
Допитані судом потерпілий ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_7 пояснювали, що саме сумка «Farfalla» була викрадена з магазину 10.05.2016 р. о 16.45 год. Підстав ставити під сумнів покази потерпілого та свідка, судом не встановлено.
Предметом експертизи була саме сумка «Farfalla» з врахуванням відомостей наданих слідчим на запит експерта.
Аналізуючи перелічені докази, суд прийшов до переконання, що саме сумка «Farfalla» була предметом крадіжки, і, відповідно, об"єктом дослідження експерта.
З огляду на наведене суд прийшов до переконання про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєні злочину при встановлених судом фактичних обставинах поза розумним сумнівом, оскільки в ході судового розгляду достатньо забезпечені процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення.
Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
При призначенні обвинуваченому покарання, суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, та враховує відомості про особу обвинуваченого: не працює, має постійне місце мешкання, за яким характеризується нейтрально, раніше неодноразово судимий, перебував на обліку в наркодиспансері та психіатричній лікарні (а.с.97-102, 106).
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.
Враховуючи вищенаведене, думку потерпілого щодо міри покарання, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім задля досягнення цілей кримінального покарання та убезпечення суспільства від можливих протиправних посягань обвинуваченого, необхідно призначити покарання ОСОБА_6 у вигляді позбавлення волі.
При призначенні покарання суд застосовує положення ст.ст.71, 72 КК України.
Так, ОСОБА_6 був засуджений вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя 13.10.2008 року до покарання у виді штрафу в сумі 510 грн.
31.01.2011 р. ОСОБА_6 було засуджено за ч.2 ст.186, ч.2 ст.125, ст.ст.70, 72 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.10.2008 р. виконувати самостійно.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25.07.2014 р. покарання, призначене вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.10.2008 р. за ч.1 ст.286 КК України у виді штрафу в розмірі 510 грн. замінено на покарання у виді 30 годин громадських робіт.
13.08.2014 р. ОСОБА_6 було засуджено за ст.395 КК України до 1 місяця арешту.
З 20.08.2014 р. по цей час, відбутий строк покарання ОСОБА_6 при Шевченківському РС Запорізького МРВ складає 0 годин із призначених ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25.07.2014 р. 30 годин громадських робіт (а.с.53).
Так, відповідно до ч. 1, 4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
За правилами ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: 1) одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.
Оскільки ОСОБА_6 не відбув призначене покарання за вироком суду від 13.10.2008 року та ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 25.07.2014 р. у виді 30 годин громадських робіт, що відповідно ч.1 ст.72 КК України складає 3 дні позбавлення волі, до призначеного покарання за новим вироком слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком за правилами ст.71 КК України і остаточно визначити покарання за сукупністю вироків.
На переконання суду, відсутні підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання, за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, з випробуванням, виходячи з того, що ОСОБА_6 ухилявся від суду, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, у скоєному не розкаявся, вчинив злочин до відбуття покарання за попереднім вироком, що явно свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та про відсутність підстав для застосування ст. 75 КК України.
При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого судових витрат, суд вважає, що на підставі ст.ст.122, 124 КПК України, витрати, пов`язані із залученням експертів, підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь держави.
Суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на проведення експертизи в сумі 263,88 грн. (а.с.88).
Долю долучених до справи речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , під час судового розгляду був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого судом продовжений до 19.05.2017 р.включно.
Оскільки в матеріалах кримінального провадження не міститься даних, які б свідчили про відсутність або зміну ризиків, що виправдовують обрання відносно обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу, на думку суду, такий запобіжний захід до набрання вироком законної сили є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а строк відбування покарання необхідно рахувати із дня фактичного затримання.
Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись ст.ст.368, 374, 392 КПК України, суд -
Визнати винуватим ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71, ст. 72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.10.2008 року та ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя віж 25.07.2014 р. остаточно призначити покарання ОСОБА_6 у виді 1 (одного) року 3 (трьох) днів позбавлення волі.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати час знаходження ОСОБА_6 під вартою в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі з 01 березня 2017 року по день ухвалення вироку 10 травня 2017 року.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити у виді тримання під вартою.
Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні в сумі 263 грн. 88 коп.
Речовий доказ - комп`ютерний диск CD-R з відео файлами (8 шт.), долучений до матеріалів кримінального провадження, залишити у матеріалах провадження.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, -у той же строк після отримання копії вироку.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Головуючий суддя