АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/386/17 Номер провадження 11-кп/786/539/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в. м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою засудженої ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Даною ухвалою відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Надержинщинська виправна колонія №65» щодо засудженої

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бровари, Київської області, громадянки України, освіта середня , заміжня, проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимою:
- 20.09.2006 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ст.ст. 309 ч.1, 75 КК України до 2 років обмеження волі, з іспитовим строком 1 рік.
-29.08.2007 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ст.ст. 309 ч.2, 71 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнено умовно-достроково 05.08.2008 року на 11 місяців 18 днів.
-14.03.2011 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ст.ст. 309 ч.2,75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки
За даною справою засуджена 29.07.2014 року вироком Броварського міськрайонного суду Київської області за ст.307 ч.2 , 71 КК України, який ухвалою апеляційного суду Київської області від 29.01.2015 року змінено , пом`якшено покарання згідно ст. 69 КК України та остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна , яке є її власністю. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 27.01.2016 року, зараховано термін попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, відповідно до ЗУ « про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання ». Початок строку покарання 18.05.2015 рік, кінець строку 15.05.2018 рік, -
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання із встановленням адміністративного нагляду після звільнення з місць позбавлення волі засудженої.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні подання суд вказав, що застосування до засудженої 1-го заохочення на протязі всього періоду відбування покарання, свідчить про позитивні тенденції в її поведінці, але встановлені судом обставини, дані про особу засудженої, порушення засудженою вимог режиму відбуття покарання є свідченням її нестабільної поведінки та не дають підстави вважати, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_8 довела своє виправленні і до неї може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.
Поряд з цим суд вказав, що ОСОБА_8 була працевлаштована на виробництві установи швачкою, норми виробітку не виконувала. Вказаний факт не може бути свідченням належного відношення засудженої до праці за період відбуття покарання, що є обов`язковою умовою при застосуванні ст.81 КК України.
В апеляційній скарзі засуджена ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду та застосувати щодо неї умовно-дострокове звільнення посилаючись на те, що під час відбування покарання у Надержинщинській ВК №65 працювала добросовісно за що отримала заохочення у вигляді подяки.

Вказує, що суд, незважаючи на наявність характеристики від 01.02.2017, взяв до уваги лише характеристики за минулий рік від 25.03.2016 та 25.05.2016.

Суд не звернув уваги на наявність у засудженої двох малолітніх дітей та позитивних характеристик з колишнього місця роботи та проживання.

Заслухавши доповідача, засуджену ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 на підтримання поданої апеляції, думку прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з п.2 ч.1 ст.537 КПК України щодо питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України щодо порядку вирішення судом питань, повязаних із виконанням вироку, питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органом або установи виконання покарань, а також інших осіб, установи або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно- дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.3 ст.81 КК України.

При розгляді матеріалів справи суд прийшов до правильного висновку про фактичне відбуття засудженою ОСОБА_8 2/3 строку покарання, призначеного за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.07.2014 року за ст.307 ч.2, 71 КК України, який ухвалою апеляційного суду Київської області від 29.01.2015 року змінено, пом`якшено покарання згідно ст. 69 КК України та остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року №2 умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

На переконання колегії суддів, оцінюючи поведінку засудженої та відношення її до праці під час відбування покарання в місцях позбавлення волі, місцевий суд допустив безпідставну відмову в умовно-достроковому звільненні з мотивів наявності раніше допущених порушень згідно попередніх характеристик та з підстав невиконанням норм виробітку під час роботи швачкою на виробництві установи.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.

Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Так, як вбачається з характеристики, затвердженої начальником установи Надержинщинської виправної колонії №65 від 30 січня 2017 року щодо ОСОБА_8 , остання за період утримання у слідчому ізоляторі зарекомендувала себе посередньо, порушень режиму утримання та розпорядку дня не допускала, заохочень та стягнень не мав. За період відбування покарання у Надержинщинській виправній колонії №65 допускала порушення вимог режиму відбування покарання та розпорядку дня, мала одне стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку. На даний час ОСОБА_8 характеризується з позитивного боку, працевлаштована на виробництві установи швачкою, до роботи відноситься добре. Дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, має одне заохочення у виді подяки.

Урахування районним судом в ухвалі відомостей попередніх характеристик на засуджену за минулий рік про допущення нею вимог режиму відбування покарання, на думку колегії суддів, є безпідставним зважаючи на наявність характеристики від 30 січня 2017 року, затвердженої начальником відповідної установи, в якій відображена оцінка ступеня виправлення засудженої та вказано про те, що ОСОБА_8 заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання згідно статті 81 КК України.

Крім цього, допущене засудженою порушення встановленого порядку, про яке йдеться мова у попередніх характеристиках від 25.03.2016 та 25.04.2016, не потягнуло за собою притягнення її до дисциплінарної відповідальності, з огляду на відсутність накладення будь-яких стягнень на засуджену протягом минулого року, а застосоване до засудженої ОСОБА_8 стягнення у виді усного попередження за порушення форми одягу 25.06.2015 було погашене у встановленому законом порядку 25.12.2015.

Відповідно до витягу з протоколу від 30.01.2017 на спільному засіданні спостережної комісії Полтавської райдержадміністрації та комісії Надержинщинської виправної колонії №65 зроблено висновок, що засуджена ОСОБА_8 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, а тому вважає за доцільне застосувати до засудженого ст. 81 КК України щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Тому витяги з протоколів №7 та №13 від 25.03.2016 та 25.05.2016, відповідно до яких засудженій попередньо відмовлено у заміні основного покарання, яке вона відбуває на більш м`яке та заміні умов тримання, оскільки ОСОБА_8 не довела свого виправлення, не можуть слугувати підставою для відмови в умовно-достроковому звільненні.

Відповідно до довідки наданої у судовому засіданні апеляційного суду за підписом т.в.о. директора підприємства заступника начальника установи з виробництва засуджена ОСОБА_8 працювала на підприємстві установи за погодинною системою оплати праці, яка нормуванню не піддається.

Таким чином, невиконання засудженою норми виробітку на виробництві установи при тому, що засуджена працювала за погодинною системою оплати праці, яка нормуванню не піддається, не може свідчити про неналежне відношення засудженої до праці.

Окрім цього, з рідними засуджена ОСОБА_8 підтримує соціально-корисні зв`язки, спілкується шляхом листування, за час відбування покарання характеризується задовільно, про що вказано у характеристиці.

З урахуванням викладеного, оцінивши застосування до засудженої ОСОБА_8 заохочення безпосередньо за сумлінну поведінку та ставлення до праці, аналізувавши дані про особу засудженої, її поведінки за увесь період відбування покарання в колонії та відношенні до праці в цілому, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 заслуговує на умовно-дострокове звільнення, так як мету покарання було досягнуто, а тому немає необхідності в подальшому відбуванні реального покарання у вигляді позбавлення волі.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а засуджена ОСОБА_8 умовно-достроковому звільненню з місць позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 23 березня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні подання Державної установи «Надержинщинська виправна колонія №65» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання із встановленням адміністративного нагляду після звільнення з місць позбавлення волі щодо засудженої ОСОБА_8 , скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою подання Державної установи «Надержинщинська виправна колонія №65» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання із встановленням адміністративного нагляду після звільнення з місць позбавлення волі щодо засудженої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Звільнити умовно-достроково засуджену ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання за вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.07.2014 року, з урахування ухвали Апеляційного суду Київської області від 29.01.2015 року, на невідбутий строк 9 місяців 9 днів.

Ухвала набирає законної сили після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4