Ухвала іменем україни 27 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанцій на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2017 року щодо ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2017 року
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Космач Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
За обставин встановлених судом та детально наведених у вироку ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 20 травня 2015 року о 00.20 год. перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті ревнощів до колишньої дружини ОСОБА_5 , під час сварки, через розбите скло у віконній рамі, схопив ОСОБА_6 за праве передпліччя та умисно тягав його об уламки скла вікна, спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечні для життя в момент їх отримання. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_6 через декілька годин помер у лікарні.

За результатами висновку судово-медичної експертизи, причиною смерті ОСОБА_6 були множинні колото-різані рани в ділянках правого передпліччя, які супроводжувались зовнішньою кровотечею та травматичним шоком.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2017 року вказаний вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_4 та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України, вважає, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.
При цьому, посилається на те, що апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, належним чином не оцінив суспільну небезпеку вчиненого засудженим злочину; обставин, при яких вчинено кримінальне правопорушення; не надав вичерпних відповідей на доводи апеляції і не навів в ухвалі переконливих підстав прийнятого рішення. Також судом апеляційної інстанції належним чином не враховано дані, що характеризують засудженого ОСОБА_4 , у зв`язку з чим ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Перевіривши доводи наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин, зазначених у судових рішенях та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, внаслідок м`якості та недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України, мотивувальна частина ухвали складається із зазначенням: короткого змісту вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальненого викладу позиції інших учасників судового провадження; встановлених судом першої інстанції обставин; встановлених судом апеляційної інстанції обставин з посиланням на докази, а також мотивів визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. Апеляційним судом ці приписи законодавства виконані.

Так, суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 у порядку ст. 404 КПК України за апеляційною скаргою прокурора, встановив, що суд першої інстанції при призначенні покарання в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який законом віднесено до тяжких злочинів, дані про особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, вину у скоєному визнав, раніше не судимий, характеризується позитивно, має на утриманні дитину, є інвалідом 3 групи, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що визнано пом`якшуючими вину обставинами. Зваживши на всі наведені обставини у їх сукупності, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правомірного висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкції частини 2 статті 121 КК України, у виді позбавлення волі на строк 7 років, мотивовано визнавши його необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
На думку колегії суддів, призначене засудженому ОСОБА_4 районним судом покарання, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, є обґрунтованим і відповідає вимогам статей 50, 65, 66, 67, 75 КК України.

Це рішення у судовому рішенні мотивоване, не викликає сумнівів у його відповідності вчиненому, не сприймається явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Крім того, аналогічні за змістом доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, внаслідок м`якості були предметом перевірки судом апеляційної інстанції. Як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд перевірив доводи, наведені в його апеляційній скарзі, всебічно їх розглянув і відмовив у задоволенні цих доводів, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення. Зміст ухвали суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є належним чином вмотивованим та обґрунтованим, з чим погоджується і колегія суддів.
У даному провадженні, як видно з наданих копій судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_4 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад, як не встановлено й даних, які б свідчили, що у провадженні неправильно застосовано кримінальний закон.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали апеляційного суду і задоволення скарги прокурора, та вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанцій на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2017 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3