Ухвала
іменем україни
23 травня2017 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 0003456 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , судимого 19 вересня 2014 року вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, за касаційною скаргою заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року,
в с т а н о в и в:

Вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17 серпня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Прийняте рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він 13 серпня 2015 року близько 03 години, будучи раніше судимим за ч. 2 ст. 186 КК, перебуваючи поблизу кафе «Ібіца» на Монастирському острові у місті Дніпрі, з метою вчинення грабежу, не повідомивши свого знайомого ОСОБА_8 про дійсні наміри, переконав останнього у необхідності застосування насильства щодо ОСОБА_9 . Після чого ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , діючи умисно ОСОБА_6 з метою відкритого викрадення чужого майна, а ОСОБА_8 з метою спричинення тілесних ушкоджень, почали наносити ОСОБА_9 удари, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження, при цьому ОСОБА_6 повторно, з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрито викрав майно ОСОБА_9 на загальну суму 590,25 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку посилання на рецидив злочину, як обставину, що обтяжує покарання засудженого. У решті вирок залишено без зміни.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 18 серпня 2016 року по 15 листопада 2016 року у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 змінити, виключивши з них посилання на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому разом із ОСОБА_8 . Вказує, що з урахуванням закріпленого у ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК принципу презумпції невинуватості, за відсутності обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 згадка про нього у рішеннях відносно ОСОБА_6 є недопустимою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 на підтримку касаційної скарги перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню на таких підставах.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_6 у його вчиненні, кримінально правова оцінка діяння за ч. 2 ст. 186 КК, вид та розмір призначеного засудженому покарання у касаційній скарзі прокурором не оспорюються.
Разом з цим, доводи прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_6 є обґрунтованими.
Відповідно до положень ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Аналогічний принцип закріплено у ч. 1 ст. 17 КПК, згідно якої особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
В порушення вказаних приписів закону, суд при викладені обвинувачення ОСОБА_6 , визнаного доведеним, у мотивувальній частині вироку зазначив, що засуджений наносив удари та спричинив тілесні ушкодження потерпілому разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 , в той час як щодо останнього відсутній обвинувальний вирок, яким би було доведено його винуватість у вчиненні відповідних дій, про що обґрунтовано зазначено в касаційній скарзі прокурора.

Вказане залишилось без уваги суду апеляційної інстанції, який в порядку ст. 404 КПК не виправив допущених місцевим судом порушень.

Викладене свідчить, що судами при розгляді провадження щодо ОСОБА_6 допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до ст. 438 КПК є підставою для зміни судових рішень.

Таким чином, з мотивувальної частини судових рішень підлягає виключенню вказівка про заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому спільно з ОСОБА_8 .

Керуючись п. 6 розділу XII «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,статтями 433, 436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 17 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Виключити з мотивувальної частини судових рішень посилання на заподіяння ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_8 , визнавши, що такі ушкодження потерпілому заподіяно ОСОБА_6 спільно з іншою особою.

У решті судові рішення залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3