АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні 19 грудня 2016 року, апеляційну скаргу прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури АР Крим ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2016 року, щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Керч, АР Крим, громадянина України, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає - АДРЕСА_2 ,

підозрюваний у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 69, ч. 2 ст. 17 п.п. «г», «е» ст. 93, п. «е» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року),
за участю: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_7 ОСОБА_6
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суду частково задоволено клопотання прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури АР Крим ОСОБА_5 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, із забороною залишати житло в період з 21.00 год. вечора до 07.00 год. ранку, за адресою: АДРЕСА_2 . Термін дії домашнього арешту та обов`язків, покладених судом, визначено до 17 січня 2017 року включно.
В ухвалі, слідчий суддя зазначив, що орган досудового розслідування окрім пред`явленої ОСОБА_6 підозри не має у своєму розпорядження матеріалів кримінального провадження, в даному випадку тих матеріалів, на підставі яких було винесено вирок суду першої інстанції та ухвали апеляційної інстанції, які були в свою чергу скасовані ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 14 січня 2014 року, у зв`язку із незастосуванням положень ч. 4 ст.70 КК України. Разом з тим, як вказано в ухвалі суду, прокурором не надано достовірних відомостей про те, що вказані матеріали протягом наступних 60 днів надійдуть до органу досудового розслідування для виконання ними заходів визначених КПК України.
А відтак, суддя прийшов до висновку про застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема такого як домашній арешт з забороною залишати житло у певний період доби.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2016 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_5 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 задовольнити, продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 на 60 діб, в межах строку досудового розслідування, а клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.
Прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та такою, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, фактичним обставинам справи. Посилається на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, наявність ризиків переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, які, як вважає прокурор, не зменшились та виправдовують тримання особи під вартою.
Як зазначає прокурор, суд не врахував тяжкості злочинів, а також наслідків, які фактично настали від протиправних дій ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, доводи захисника та підозрюваного проти задоволення апеляційної скарги та необхідності залишення ухвали слідчого судді без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, прокуратурою Автономної Республіки Крим здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, відомості якого 25 серпня 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000187, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст. 69, ч. 2 ст. 17 п.п. «г», «е» ст. 93, п. «е» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року).
27 вересня 2016 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру прокурором відділу нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженню та запобігання корупції прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_5 в тому що він приймав участь в озброєній банді, з метою нападу на підприємства, установи, організації та окремих осіб; замаху на умисне вбивство двох осіб, вчинене способом небезпечним для життя багатьох осіб; умисне вбивство, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 69, ч. 2 ст. 17 п. п. «г», «е» ст. 93, п. «е» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року).
21 лютого 2012 року вироком Керченського міського суду АРК під головуванням судді ОСОБА_8 обвинувачений ОСОБА_6 , був засуджений за ст. 69 КК України (в редакції 1960 року) до 9 років позбавлення волі с конфіскацією всього особистого майна; за ч. 2 ст. 17, п. п. «г», «е» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року) до 10 років позбавлення волі; за п. «е» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року) до 12 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання більш суворого покарання менш суворим призначити покарання у вигляді 12 років позбавлення волі с конфіскацією усього особистого майна. Міру покарання ОСОБА_6 було залишено без змін, строк покарання рахується з 19 жовтня 2011 року.

24 липня 2012 року ухвалою колегії суддів палати по кримінальним справам Апеляційного суду АРК вирок Керченського міського суду АРК від 21 травня 2012 року було залишено без змін а апеляцію засудженого ОСОБА_6 залишено без задоволення.
14 січня 2014 року колегією суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 було задоволено частково, вирок Керченського міського суду АРК від 21 травня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду АРК від 24 липня 2012 року було, скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд, оскільки при призначенні покарання не було застосовано положення ч. 4 ст. 70 КК України, а саме не зараховано покарання відбуте повністю чи частково за попереднім вироком. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ кримінальна справа (вих. № 554/0/24-14) відносно ОСОБА_6 від 14 лютого 2014 року була повернута до Керченського міського суду АРК для нового судового розгляду, що підтверджується листом вих. № 21282/0/17-14 від 21 липня 2014 року.
Ухвалою Апеляційного суд м. Києва від 02 липня 2014 року визначено підсудність кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_6 за ст. 69, ч. 2 ст. 17 п. п. «г», «е» ст. 93, п. «е» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року) за Дарницьким районним судом м. Києва.
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2016 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів передбачених п.п. «г», «е» ст. 93 КК України (в редакції 1960 року) повернуто прокурору Автономної Республіки Крим для організації додаткового досудового розслідування.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року зазначену постанову змінено в частині строку обрання запобіжного заходу та ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 30 вересня 2016 року включно.
Постановою заступника Генерального прокурора України від 31 серпня 2016 року підслідність вказаного кримінального провадження визначено за слідчими Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополя, а процесуальне керівництво доручено здійснювати прокуратурі АР Крим.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року вищевказане клопотання прокурора задоволено та продовжено ОСОБА_6 строк тримання його під вартою до 21 листопада 2016 року.
16 листопада 2016 року прокурор, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні прокурор відділу прокуратури АР Крим ОСОБА_5 звернувся з клопотанням до Печерського районного суду м. Києва про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2016 року вищевказане клопотання сторін кримінального провадження задоволено частково та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, заборонивши залишати житло в період з 21.00 год. вечора до 07.00 год. ранку, за адресою: АДРЕСА_2 до 17 січня 2017 року включно.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно зі ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання продовження запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування саме такого запобіжного заходу, передбаченого статтею 183 КПК України.

Разом з тим, як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, з чим погоджується і колегія суддів, стороною обвинувачення не доведено наявності обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 , а тому з урахуванням того, що орган досудового розслідування окрім пред`явленої ОСОБА_6 підозри не має у своєму розпорядження матеріалів кримінального провадження, в даному випадку тих матеріалів, на підставі яких було винесено вирок суду першої інстанції та ухвали апеляційної інстанції, які були в свою чергу скасовані ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 14 січня 2014 року, у зв`язку із незастосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, суду належало з`ясувати чи тримання ОСОБА_6 під вартою є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що, як вважає колегія суддів, було правильно зроблено слідчим суддею.

За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту без змін, оскільки, як вважає колегія суддів, такий запобіжний захід в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Суд обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178, 181, 194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , даних, які характеризують його особу, обрав запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати житло в період з 21.00 год. вечора до 07.00 год. ранку, до 17 січня 2017 року включно, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 176 178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 листопада 2016 року, якою частково задоволено клопотання прокурора, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні прокурора відділу прокуратури АР Крим ОСОБА_5 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці, заборонивши залишати житло в період з 21.00 год. вечора до 07.00 год. ранку, за адресою: АДРЕСА_2 , до 17 січня 2017 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/4173/2016 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Доповідач: ОСОБА_1