Справа № 481/619/17
Провадж.№ 1-кп/481/89/2017
В И Р О К
іменем України

14.03.2017 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Новий Буг, Миколаївської області кримінальне провадження № 0000188 від 06.04.2017 року
по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, студента 04 курсу Новобузького коледжу МНАУ, раніше не судимого,
по даному кримінальному провадженню обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,
представників служби у справах дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИВ:
Судом встановлено та визнано доведеним, що 05.04.2017 року близько 18:00 год обвинувачений ОСОБА_3 підійшов до домоволодіння потерпілого ОСОБА_9 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 з метою заволодіння автомобілем потерпілого, без відома останнього оскільки достовірно знав, що той відсутній за місцем свого проживання.. Побачивши автомобіль марки «ВАЗ-21011», сіро-голубого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_9 , користуючись тим, що за ним потерпілий не спостерігає та не може чинити перешкоди його злочинним діям, взявши ключі від автомобіля які були у замку багажного відділення та акумуляторну батарею, яка була у салоні автомобіля, привів автомобіль в дію. Сівши за кермо автомобіля приїхав на ньому до свого місця проживання по АДРЕСА_1 , де і залишив автомобіль, повідомивши батькам, що купив його. Своїми незаконними діями обвинувачений ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 10000,00 грн.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 289 КК України, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав та пояснив, що дійсно 05.04.2017 року він дізнався від свого знайомого ОСОБА_10 про те, що потерпілий ОСОБА_9 продає свій автомобіль. Маючи намір придбати собі автомобіль обвинувачений ОСОБА_3 попросив потерпілого ОСОБА_9 показати йому автомобіль та документи до нього, і з цією метою обвинувачений ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_9 пішли до домоволодіння останнього. Отримавши документи на автомобіль марки «ВАЗ-21011», з д.н.з. НОМЕР_1 обвинувачений та потерпілий повернулись знову до місця де перебував ОСОБА_10 на вул. Цибулько у м. Новому Бузі, Миколаївської області, для того, щоб той перевірив достовірність документів. Коли ОСОБА_10 підтвердив достовірність документів на автомобіль обвинувачений без дозволу потерпілого ОСОБА_9 , сам пішов до його домоволодіння де стояв вказаний автомобіль та не повідомивши потерпілого, знаючи що потерпілого немає вдома, таємно забрав автомобіль марки «ВАЗ-21011», з д.н.з. НОМЕР_1 який відігнав до свого місця проживання. Крім того обвинувачений пояснив, що мав намір у подальшому продати свій ноутбук і виручені кошти передати потерпілому в рахунок оплати за автомобіль.
Потерпілий ОСОБА_9 судом був допитаний в порядку ст.. 225 КПК України 26.04.2017 року. При дослідженні звукозапису допиту ОСОБА_9 судом встановлено наступне.
Потерпілий ОСОБА_9 суду пояснив, що має у своєму користуванні автомобіль марки «ВАЗ-21011», сіро-голубого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 . 05.04.2017 року він повідомив своєму знайомому ОСОБА_10 що має на мені продати даний автомобіль. В цей час до них підійшли молоді хлопці, які були знайомими ОСОБА_10 і той повідомив, що потерпілий має автомобіль, який бажає продати. Хлопець на ім`я ОСОБА_11 зацікавився даною пропозицією, попросив показати автомобіль і з цією метою потерпілий ОСОБА_9 та ОСОБА_11 пішли до домоволодіння потерпілого , оглянули автомобіль марки «ВАЗ-21011», з д.н.з. НОМЕР_1 , який гаражирувався на вулиці. Потім ОСОБА_11 попросив потерпілого надати документи на автомобіль і оскільки він був не досвідченим потерпілий та ОСОБА_11 повернулись до ОСОБА_10 який мав перевірити достовірність документів. Через деякий час ОСОБА_10 та хлопець на ім`я ОСОБА_11 відійшли від потерпілого ОСОБА_9 , а коли ОСОБА_10 повернувся, то був один.
Пізно у вечері, точного часу потерпілий не пам`ятає, коли він повернувся додому то побачив, що його автомобіль викрали, про що наступного дня він повідомив у поліцію. Крім того потерпілий ОСОБА_9 при допиті пояснив, що домовленості про продаж автомобіля він з ОСОБА_11 не досягнув, ніяких коштів за автомобіль він не отримував і не домовлявся, оскільки ще не склав ціни на той час. Покататися він також автомобіль нікому не давав та не передавав право керування ним.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні повністю підтвердив показання потерпілого ОСОБА_9 .
Крім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його винуватість підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , та наступними письмовими доказами.
З протоколу огляду місця події від 06.04.2017 року, із фото таблицею, встановлено, що на території домоволодіння по вул. Франко17 у м. Новому Бузі , Миколаївської області мається приміщення гаражу біля воріт якого є сліди від протектора автомобіля, хоча сам автомобіль відсутній (а.к.п.41-43).
Із протоколу огляду місця події від 06.04.2017 року, із фото таблицею, встановлено, що на території домоволодіння по АДРЕСА_1 виявлено автомобіль марки «ВАЗ-21011», голубого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 ( а.к.п.44-48).
Із протоколу огляду транспортного засобу від 06.04.2017 року, із фото таблицею, встановлено, що автомобіль марки «ВАЗ-21011», сіро-голубого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 знаходиться в робочому стані без пошкоджень ( а.к.п. 49-54).
Із Звіту 202 з оцінки транспортного засобу від 07.04.2017 року встановлено, що ринкова вартість автомобіля марки «ВАЗ-21011», сіро-голубого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 з урахуванням, терміну експлуатації, зносу та умов зберігання, становить 10000,00 грн ( а.к.п. 58-59).
Із копії технічного паспорта автомобіля встановлено, що автомобіль марки «ВАЗ-21011», № кузова НОМЕР_2 належить ОСОБА_12 ( а.к.п. 83).
Із нотаріально посвідченої довіреності від 04.05.2011 року встановлено, що право керування автомобілем марки «ВАЗ-21011», сіро-голубого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 мав потерпілий ОСОБА_9 (а.к.п. 89).
Зазначені докази повністю узгоджуються між собою та відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів. Прокурор, обвинувачений, захисник, законний представник правильно розуміють зміст цих обставин, а також те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці фактичні обставини справи. Суд немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.
Аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 повністю знайшла своє підтвердження в ході судового провадження.
Суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.

В судовому засіданні від захисника - адвоката ОСОБА_5 надійшло клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 ст. 105 КК України, а саме просить суд звільнити неповнолітнього від покарання та застосувати до останнього примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі неповнолітнього ОСОБА_3 під нагляд батькам до повноліття..

В свою чергу, законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 - мама ОСОБА_6 просила суд про застосування до її сина примусових заходів виховного характеру з передачею останнього їй на поруки, вказуючи, що вона, як мама зможе забезпечити належний контроль та перевиховання сина.

Згідно ч. 4 ст. 74 КК України, особа, яка вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, може бути за вироком суду звільнена від покарання, якщо буде визнано, що з урахуванням бездоганної поведінки і сумлінного ставлення до праці цю особу на час розгляду справи в суді не можна вважати суспільно небезпечною.

Відповідно до змісту ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього такий примусовий захід виховного характеру, як передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання.

Відповідно до вимог закону, суди не повинні допускати застосування кримінального покарання до неповнолітніх, які вчинили злочини, що не становлять великої суспільної небезпеки, якщо виправлення неповнолітніх може бути досягнуто шляхом застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених ч. 2 ст. 105 КК України.

Виходячи зі змісту вказаних положень закону, в цьому разі неповнолітньому обвинуваченому суд покарання не застосовує, тобто, не призначає його, а замість покарання відповідно до ч. 2 ст. 105 КК України застосовує відповідні примусові заходи виховного характеру.

Відповідно до вимог ст. 12 КК України скоєний ОСОБА_3 злочин класифікується як злочин середньої тяжкості .

Відповідно до п.п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. При цьому строк нагляду, передбачений п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього.

З даних про особу неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_3 , враховуючи думку представника служби у справах неповнолітніх, досудову доповідь органу пробації, встановлено, що він добре характеризується за місцем проживання та за місцем навчання, має достатній рівень розвитку та добрий стан здоров`я, умови його проживання та виховання хороші, він проживає у повній благополучній сім`ї.

Обставини, які пом`якшують покарання - вчинення злочину неповнолітнім, щире каяття, відшкодування майнової шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

З урахуванням встановлених вище обставин та думки прокурора, яка вважає можливим звільнити неповнолітнього обвинуваченого від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру та думку інших учасників процесу, які також вважають доцільним звільнити обвинуваченого від покарання із застосуванням ст. 105 КК України, суд вважає, що ОСОБА_3 скоїв злочин середньої тяжкості будучи неповнолітнім, добре характеризується як за місцем проживання так і за місцем навчання, щиро розкаявся у скоєному та відшкодував шкоду потерпілому, злочин вчинив вперше, тобто його поведінка стала бездоганною, що дає підставу суду дійти висновку, що обвинувачений на час постановлення вироку не потребує застосування покарання та його можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру з передачею неповнолітнього ОСОБА_3 під нагляд матері ОСОБА_6 .

Строк передачі неповнолітнього під нагляд матері, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього тривалістю на один рік, але не довше, ніж до досягнення особою повноліття.

Судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.

Під час вчинення злочину за ч.1 ст.289 КК України обвинувачений ОСОБА_3 був осудний у розумінні ст. 19 КК України.

Речовий доказ: автомобіль марки «ВАЗ-21011», сіро-голубого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , який постановою слідчого від 06.04.2017 року визнаний речовим доказом та переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_9 , згідно до приписів п.1 ч.9 ст.100 КПК України, підлягає залишенню законному володільцю.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та на підставі ч. 1 ст. 105 КК України звільнити ОСОБА_3 від покарання із застосуванням примусового заходу виховного характеру передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України у виді передачі неповнолітнього ОСОБА_3 під нагляд матері ОСОБА_6 строком на один рік, але не довше, ніж до досягнення особою повноліття.

Речовий доказ: автомобіль марки «ВАЗ-21011», сіро-голубого кольору з д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , залишити потерпілому ОСОБА_9 як законному володільцю.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя