Ухвала
іменем україни

22 лютого 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004554, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 14 березня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_8 судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що висновки суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, ґрунтуються на припущеннях та недопустимих доказах, суд не спростував доводів захисту щодо непричетності ОСОБА_5 до вчинення відкритого викрадення майна ОСОБА_9 за попередньою змовою й не дав належної оцінки доказам по епізоду від 06 жовтня 2014 року.

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 14 березня 2016 року, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за вчинення злочинів за таких обставин.

Так, ОСОБА_5 31 липня 2014 року приблизно о 23.30 год. у м. Чернігові повторно, відкрито викрав у ОСОБА_10 чоловічу сумку з мобільним телефоном марки «Nokia 309», спричинивши останньому матеріальної шкоди на суму 760 грн.

На початку серпня 2014 року в денний час ОСОБА_5 , знаходячись на березі річки Десна у м. Чернігові, повторно, таємно викрав з похідного намету мобільний телефон марки «Nokia 101» та цифровий фотоапарат марки «Sony DSC - W80», спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 2 800 грн.

В середині серпня 2014 року в денний час ОСОБА_5 , знаходячись у м. Чернігові, повторно, таємно викрав зі столу мобільний телефон марки «Nokia Asha 501», спричинивши потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 1 200 грн.

30 серпня 2014 року приблизно о 21.00 год. ОСОБА_5 у м. Чернігові повторно, відкрито викрав у ОСОБА_13 золотий ланцюжок та золотий хрестик, спричинивши останній матеріальної шкоди на суму 2 889 грн.

29 вересня 2014 року приблизно о 18.00 год. ОСОБА_5 у м. Чернігові повторно, таємно викрав жіночу сумку з картками поповнення рахунку та грошовими коштами в сумі 2 000 грн, спричинивши потерпілій ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 3 380 грн.

09 жовтня 2014 року близько 12.30 год. ОСОБА_5 , діючи повторно, за попередньою змовою з особою, яка перебуває у розшуку, знаходячись у під`їзді № 2 будинку АДРЕСА_2 , відкрито викрали у ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 700 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання захисник, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Разом із цим, згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, та кваліфікацію його дій за даними нормами кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Той факт, що засуджений ОСОБА_5 вчинив таємні та відкриті викрадення чужого майна, повторно, за попередньою змовою групою осіб, підтверджується показаннями самого засудженого, потерпілих, даними, що містяться у протоколах огляду місця події, слідчого експерименту, пред`явлення особи для впізнання.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, їх кількість, дані про його особу, зокрема те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини, не працює, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, тобто суд дотримався вимог ст.ст. 65-67 КК України.

Крім того, доводи захисника були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи його апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції, як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час перегляду вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 дотримався положень статей 404, 405, 407 КПК України та постановив рішення у відповідності до вимог ст. 419 цього Кодексу.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі й тих, на які вказує захисник, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 14 березня 2016 року щодо ОСОБА_5 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3