Справа № 492/526/17
У К Р А Ї Н А
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення обвинувального акту прокурору
та продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

25 травня 2017 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Арцизі Одеської області в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України,

встановив:
04 травня 2017 року до Арцизького районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України. Ухвалою суду від 10 травня 2017 року було призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні сторони кримінального провадження вважали за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Разом із тим, прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням, в якому просив суд продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд, заслухавши сторін кримінального провадження, розглянувши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 разом з додатками слід повернути прокурору з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд вправі у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Також, відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Зміст обвинувального акту, порядок його складання та затвердження, а також які документи долучаються до нього визначені ст. 291 КПК України, однак органом досудового розслідування вимоги ст. 291 КПК України виконані не в повному обсязі, у зв`язку з чим обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам згаданої норми кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити відомості про найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Пункт 5 частини 2 статті 291 КПК України визначає, що серед іншого обвинувальний акт має містити формулювання обвинувачення.

Суд також зазначає, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті КК України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

В обвинувальному акті, складеному відносно ОСОБА_7 при формулюванні обвинувачення дій ОСОБА_7 за епізодом вчинення крадіжки у потерпілого ОСОБА_5 прокурором не достатньо повно та конкретно викладено обвинувачення, зокрема не зазначено спосіб вчинення ним злочину (спосіб потрапляння до приміщення, спосіб викрадення) та наслідки кримінального правопорушення (спосіб розпорядження викраденим).

Також пункт 5 частини 2 статті 291 КПК України визначає, що серед іншого обвинувальний акт має містити правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

При вивченні обвинувального акту, складеного відносно ОСОБА_7 судом встановлено, що за епізодом обвинувачення ОСОБА_7 вчинення останнім шахрайських дій щодо потерпілого ОСОБА_8 правова кваліфікація кримінального правопорушення різниться від формулювання обвинувачення. Так, за даним епізодом дії ОСОБА_7 кваліфіковані як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, а обвинувачення сформульоване як вчинення ОСОБА_7 заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Отже правова кваліфікація та відомості обвинувачення не є достатніми для повного розуміння обвинуваченим суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

З урахуванням того, що в обвинувальний акт містить неконкретне формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, яка також перешкоджає судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_7 , оскільки обвинувальний акт відносно останнього також не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Крім того, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 1, 2 ст. 8 КПК України).

Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 1, 5 ст. 9 КПК України).

Приймаючи до уваги засаду кримінального провадження законності, що передбачена ст. 9 КПК України, недотримання будь-яких імперативних вимог КПК щодо змісту обвинувального акту та його невід`ємної частини додатків, в тому числі щодо відомостей, які вони мають містити, або їх недолучення до обвинувального акту є недопустимим, у зв`язку з чим недодання до обвинувального акту додатків, або додання їх такими, що не містять необхідних відомостей, має тягнути такі ж наслідки, встановлені для невідповідності обвинувального акту вимогам КПК.

З положень ст.ст. 109, 291 КПК України слідує, що реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною частиною обвинувального акту, так як додається до обвинувального акту, які надаються до суду разом.

Оскільки, відповідність обвинувального акту вимогам КПК України можливо встановити не тільки шляхом перевірки відповідностей, що містяться в обвинувальному акті, а і в результаті здійснення оцінки документів, які повинні додаватись до обвинувального акту (реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки, тощо), тому суд має перевіряти виконання вимог процесуального законодавства, які повинні бути додержанні перед прийняттям рішення про складання обвинувального акту та направлення його до суду.

Реєстр матеріалів досудового розслідування повинен відображати хід і проміжні результати досудового розслідування, використані в розслідуванні джерела доказів, а тому, в ньому обов`язково повинні міститися: в хронологічному порядку дані про кожну процесуальну дію, проведену під час досудового розслідування її номер, найменування та час проведення (дата і часовий відрізок; зазначення в певній послідовності про прийняті під час досудового розслідування рішення).

Однак реєстр матеріалів досудового розслідування, що доданий до обвинувального акту відносно ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 109, п. 1 ч. 4 ст. 291 КПК України не відповідає вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України, оскільки не містить відомостей про здійснення всіх процесуальних дій й часу їх проведення, зокрема реєстр не містить даних про внесення прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про закінчення досудового розслідування, що свідчить про недодержання прокурором положень щодо форми закінчення досудового розслідування, як обов`язкової стадії кримінального провадження.

Таким чином, з урахуванням того, що обвинувальний акт, складений відносно ОСОБА_7 не відповідає переліченим вище нормам КПК України, а також те, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставин, які перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_7 .

Таким чином, з підстав встановлених судом, обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вище переліченим вимогам КПК України, що позбавляє права обвинуваченого на захист, а тому обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 слід повернути прокурору на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

Крім того, суд, розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , заслухавши думки учасників судового провадження, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
При вирішенні питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, судом враховується, що ОСОБА_7 до взяття під варту ніде не працював, обвинувачується у вчиненні злочинів середньої тяжкості, які згідно обвинувального акту вчинені ним в період іспитового строку, що призначений вироком Арцизького районного суду Одеської області від 17.11.2015 року, а також те, що відносно обвинуваченого в провадженні Кілійського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , тому за переконанням суду перебуваючи на волі ОСОБА_7 може продовжити злочинну діяльність, а з урахуванням суворості покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винуватим, буде мати реальну можливість переховуватись від суду. З цих підстав суд приходить до висновку, що ризики, передбачені ст. 177 КК України, що були підставою для застосування відносно ОСОБА_7 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, обставини, що були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою також існувати не перестали, тому суд у відповідності до вимог ст. ст. 177, 178, 183, 197 КПК України вважає за необхідне продовжити обраний відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченого ОСОБА_7 , суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Суд також враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії судового розгляду та тяжкості можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі доведеності його вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за рішенням суду, суд, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а тому вважає за можливе та необхідне продовження строку його тримання під вартою.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора та необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .
Керуючись ст. ст. 314, 369 372 КПК України, суд
ухвалив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, разом з додатками повернути прокурору для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку з дня набрання законної сили ухвалою суду про повернення обвинувального акту.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, строком на шістдесят днів з 25 травня до 23 липня 2017 року.
Строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 закінчується 23 липня 2017 року.
Копію ухвали негайно вручити прокурору, обвинуваченому та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_7 .
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

СУДДЯ

Арцизького районного суду