Провадження № 1-в/127/37/17
УХВАЛА
31 березня 2017 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
засудженого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку з відбуттям строку покарання, призначеного вироком суду, -
До Вінницького міського суду Вінницької області 20 грудня 2016 року надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення його від відбування покарання в зв`язку з відбуттям строку покарання призначеного вироком Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995 року за ст.ст. 93 п.п. «а», «г», «е», «ж», «з», ст. 142, ч. 3, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року).
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив звільнити його від відбування покарання, посилаючись на доводи викладені в клопотанні, додатково зазначивши, що без його відома йому було замінено призначене покарання з смертної кари на довічне позбавлення волі. Також, зазначив, що вважає себе незаконно засудженим та просив звільнити його від відбування покарання, оскільки станом на даний час перебуває у місцях позбавлення волі понад 20 років, а законом не визначено, що довічне позбавлення волі є безстроковим покаранням.
Захисник засудженого адвокат ОСОБА_5 клопотання підзахисного підтримала та просила його задоволити як обгрунтоване.
Прокурор ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 , зазначив, що відсутні правові підстави для задоволення клопотання.
Заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_4 , думку захисника, прокурора, дослідивши особову справу засудженого та подане клопотання, суд дійшов наступного висновку.
Згідно вироку Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995 року, ОСОБА_4 засуджено за ст. 93 п.п. «а», «г», «е», «ж», «з», ст. 142, ч. 3, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до смертної кари розстрілу з конфіскацією майна. Ухвалою Верховного суду України від 22.02.1996 року вирок Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995 року залишено без змін. Постановою Івано-Франківського обласного суду від 02.06.2000 року засудженому ОСОБА_4 виняткову міру покарання смертну кару замінено на довічне позбавлення волі. Постановою Івано-Франківського обласного суду від 04.10.2000 року відбування покарання ОСОБА_4 визначено в тюрмі на суворого режиму.
Таким чином, на даний час ОСОБА_4 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.
Оцінюючи доводи його клопотання, суд зазначає, що положеннями Кримінального Кодексу України (в редакції 1960 року) було встановлено безальтернативну санкцію позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років за умисне вбивство без обтяжуючих обставин. Проте, законодавець не визнавав таке саме покарання співмірним з покаранням за умисне вбивство за обтяжуючих обставин, оскільки вважав, що за вчинення таких злочинів мала існувати можливість призначення судами і більш суворого кримінального покарання.
За таких обставин Конституційний Суд України зазначив, що альтернативний характер санкцій статей Кримінального Кодексу (в редакції 1960 року), які передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, не давав підстав для призначення судами іншого покарання замість смертної кари до моменту її заміни Верховною Радою України на довічне позбавлення волі, оскільки це порушувало принцип співмірності тяжкості злочину і покарання за його вчинення, не відповідало принципу справедливості в кримінальному праві.
Також, у рішенні Конституційного Суду України від 26.01.2011 року зазначено, що новий вид кримінального покарання, запроваджений Законом довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання порівняно із смертною карою. Цей висновок Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що при застосуванні довічного позбавлення волі забезпечується невід`ємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин; у санкціях статей, що передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, у тому числі умисні вбивства, вчинювані за обтяжуючих обставин, замість смертної кари встановлено довічне позбавлення волі як найбільш суворий вид покарання у переліку кримінальних покарань поряд із позбавленням волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років; засудженому до довічного позбавлення волі передбачена можливість заміни цього покарання актом помилування на позбавлення волі на певний строк.
Конституційний Суд України вважає, що оскільки довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, яка була передбачена Кримінальним кодексом (в редакції 1960 року) на час вчинення особами особливо тяжких злочинів, то положення Кодексу (в редакції 1960 року) із змінами, внесеними Законом № 1483-ІІІ, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшують правове становище осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини до набрання чинності цим законом.
Положенням ч. 1 ст. 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно ч. 2 ст. 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Таким чином, нормами Кримінального Кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини.
Саме тому посилання засудженого про те, що йому незаконно замінено покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі є безпідставними, а його висновок про те, що він не має відбувати покарання більше ніж 20 років позбавлення волі хибним та таким, що суперечить вимогам КК України.
Суд зазначає, що посилання ОСОБА_4 про те, що він відбув 20 років позбавлення волі, а тому має бути звільнений з підстав того, що КК України (1960) позбавлення на більший термін не передбачав, не ґрунтується на доказах у справі, оскільки ОСОБА_4 до строкового позбавлення волі не засуджувався, рішення про його помилування із заміною смертної кари не приймалось.
Доводи засудженого про те, що законом не визначено довічне позбавлення волі як безстрокове покарання та про те, що він відбув покарання за вироком суду є надуманими, оскільки строковим видом покарання є позбавлення волі на певний строк, а ОСОБА_4 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 87 КК України, ст. 152 КВК України, ст.ст. 370, 371, 372, 537, 539 КПК України, суд -
В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про звільнення від відбування покарання у зв`язку з відбуття строку покарання, призначеного вироком суду відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: