Справа № 645/8496/15-к
Провадження № 1-кп/645/68/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 липня 2017 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові кримінальні провадження № 0002330 та № 0005039 за обвинуваченням ОСОБА_5 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України,

встановив:

В провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України.

Ухвалою суду від 22.05.2017 року обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає 21.07.2017 року.

Судовий розгляд справи триває, в зв`язку з неявкою свідків, а перебуванням судді у щорічній тарифній відпустці, суд вважає необхідним відкласти судове засідання, визначивши дату наступного судового засідання з урахування технічної можливості етапування осіб, що тримаються під вартою, до приміщення суду, зайнятості учасників процесу до 05.09.2017 року о 14 год. 00 хв.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Таким чином, на виконання вимог вказаної частини ст. 331 КПК України на обговорення учасників судового провадження поставлено питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 просив суд продовжити строк перебування обвинуваченого під вартою, посилаючись на ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Прокурор ОСОБА_4 не заперечував проти продовження строків перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

Обвинувачений та захисник заперечували проти продовження строків перебування під вартою, посилаючись на те, що немає підстав вважати, що обвинувачений може вплинути на свідків, явку яких не може забезпечити навіть сторона обвинувачення, а чисельні відкладання розгляду справи з цих причин призводять до необґрунтовано тривалого перебування обвинуваченого під вартою.

Заперечуючи проти продовження строків перебування його під вартою обвинувачений ОСОБА_5 заявив суду клопотання про зміну обраного відносно нього запобіжного заходу на домашній арешт. При цьому посилався на те, що тривалий час тримається під вартою, має постійне місце проживання, на його утриманні знаходиться малолітня дитина та матір-пенсіонерка, яка страждає хронічними захворюваннями, він є єдиним годувальником в сім`ї, сам страждає гепатитом С та іншими хронічними захворюваннями. При зміні запобіжного заходу просив врахувати суд, що в зв`язку з перебуванням під вартою поставлена під загрозу існування його сім`ї, де виховується малолітня дитина, зупинена його підприємницька діяльність ПП «Дзюдо» (вулканізація шин). При цьому до взяття під варту за місцем мешкання він характеризувався задовільно, ніколи не знаходився в розшуку та не переховувався від правоохоронних органів.

Заслухавши думку прокурорів, обвинуваченого, захисника, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до наступного.

Матеріали кримінального провадження свідчать, що з 30.09.2015 року в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 за ч.1 ст.309 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002330 від 29.08.2015 року. На підставі ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28.09.2015 року мірою запобіжного заходу ОСОБА_5 було обрано особисте зобов`язання.

В судовому засіданні встановлено, що в подальшому 06.11.2015р. на підставі ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005039, яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.10.2015р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.309, ч.2 ст.307 КК України, які мали місце в жовтні листопаді 2015р., тобто вчинених після оголошення йому підозри у вчиненні злочину у серпні 2015р.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 05.02.2016 кримінальні провадження № 0005039 від 14.10.2015р. та № 0002330 від 29.08.2015р. об`єднанні в одне провадження.

Ухвалою суду від 22.05.2017 року обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає 21.07.2017 року.

На теперішній час судовий розгляд справи триває, в зв`язку з неявкою свідків та перебуванням судді у тарифній щорічній відпустці, розгляд справи відкладено з визначенням дати наступного судового засідання на 05.09.2017 року.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від 6 до 10 років з конфіскацією майна. Тобто один із злочинів, у вчиненні якого звинувачується ОСОБА_5 , є тяжким за критерієм, визначеним ст.12 КК України.

В той же час суд наголошує, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, однак у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного при вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд приймає до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним, у сукупності із даними про його особу. Зокрема, той факт, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні декількох епізодах кримінальних правопорушень, ряд яких мав місце під час перебування кримінального провадження відносно обвинуваченого у Фрунзенському районному суді м.Харкова в жовтні листопаді 2015р., в той час, коли мірою запобіжного заходу ОСОБА_5 було обрано особисте зобов`язання, що повинно було забезпечити його належну процесуальну поведінку, але очікуваних наслідків від вказаної міри запобіжного заходу не настало. Дані про особу обвинуваченого свідчать, що і в минулому ОСОБА_5 неодноразово засуджувався, не працює, офіційного джерела свого існування довести суду не може. Окремі твердження обвинуваченого, що приводяться на його користь, зокрема про наявність в нього сім`ї, невиконаних обов`язків по утриманню малолітньої, необхідності продовжувати активну підприємницьку діяльність, об`єктивними даними не підтверджені, а за таких обставин є голослівними. За сукупності таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити раніше обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова 06.11.2015р., оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та його належну поведінку в подальшому під час розгляду справи судом.
Доводи, які приводяться з боку обвинуваченого та захисту на користь обвинуваченого, на погляд суду, не перевищують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини по провадженню, недопущенні перешкоджання цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання судових рішень.

За таких обставин суд вважає підставним вважати, що обвинувачений перебуваючи на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення та/або переховатися від суду.

За сукупності таких обставин суд вважає за необхідне продовжити раніше обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та його належну поведінку.

Керуючись ст. 334 КПК України, суд,-

у х в а л и в:
В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 10 вересня 2017 року.

Строк дії ухвали закінчується 10 вересня 2017 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий-суддя ОСОБА_1