АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1564/2016 Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 302 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження № 0010020 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченоїу вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 302 КК України,

- за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року ОСОБА_6 визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 302 КК України, та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченою.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що вона 21.12.2014 у післяобідній час за адресою: АДРЕСА_2 , утримуючи еротичний масажний салон «Cat de Lux», порушуючи моральні засади суспільства в частині встановлених зв`язків між людьми для задоволення їх статевих потреб, умисно, з метою наживи, надала посередницькі послуги в розпусті, внаслідок чого звела ОСОБА_11 з працівницею салону ОСОБА_12 , отримавши при цьому грошові кошти в сумі 260 гривень.
Крім цього, ОСОБА_6 13.01.2015 приблизно о 17 годині у тому ж місці за тих же обставин звела ОСОБА_13 з працівницею салону ОСОБА_14 , отримавши при цьому грошові кошти в сумі 260 гривень.
Виправдовуючи ОСОБА_6 у вчиненні даного кримінального правопорушення, суд першої інстанції послався на те, що злочин, передбачений ч.2 ст. 302 КК України, віднесено до злочинів середньої тяжкості, а відтак виключається можливість проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину, що передбачено ст. 271 КПК України, а тому протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину від 14.01.2015 (т.1 а.п.216-217) слід визнати недопустимим доказом. Інших доказів у підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину стороною обвинувачення не надано.
Суд вказав, що жодним із наданих стороною обвинувачення та досліджених у судовому засіданні доказів не підтверджено утримання обвинуваченою місць розпусти, навпаки вказані докази дають можливість зробити висновок про утримання цих місць іншими особами, однак вказана інформація, яка була відома органам досудового розслідування, залишилась поза їх увагою.
Вказує, що не доведено факт звідництва ОСОБА_6 з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з ОСОБА_14 , як і не доведено, що вона отримувала за це будь-які кошти.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , посилаючись на незаконність вироку, просить його скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 302 КК України та призначити їй покарання у виді 2 років позбавлення волі, звільнивши від його відбування з випробуванням та покладенням на неї обов`язків, передбачених п.п.2, 3, 4 ст. 76 КК України, із встановленням іспитового строку на 2 роки.
При цьому просить повторно, безпосередньо дослідити надані сторонами доказами під час розгляду провадження судом першої інстанції та допитати свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .
Вказує, що показання цих свідків мають вагоме значення для встановлення істини у справі та доведення вини обвинуваченої.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченої та її захисника, які проти неї заперечили, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченої, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

З урахуванням даних вимог кримінального процесуального законодавства, суд, приймаючи рішення про виправдання обвинуваченого, повинен чітко вказати підстави його виправдання та навести у вироку докази відсутності складу злочину або обґрунтувати рішення про відсутність доказів або визнання їх недопустимими.

Згідно вимог діючого законодавства, вирок суду повинен бути ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність доказів повинна бути достатньою та взаємозв`язаною для прийняття законного, обґрунтованого і вмотивованого судового рішення.

Перевіривши висновки суду першої інстанції про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 302 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та дослідженими в судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки злочин, передбачений ч.2 ст. 302 КК України, віднесено до злочинів середньої тяжкості, а відтак виключається можливість проведення такої негласної слідчої (розшукової) дії, як контроль за вчиненням злочину, що передбачено ст. 271 КПК України, а тому протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії контроль за вчиненням злочину від 14.01.2015 (т.1 а.п.216-217) слід визнати недопустимим доказом.

Що стосується створення та утримання місць розпусти, у чому обвинувачується ОСОБА_20 , то як вбачається з показань свідка ОСОБА_21 , вона здавала в оренду квартиру, орендарями якої були двоє чоловіків, з якими вона вирішувала усі питання, що підтверджується договором оренди квартири, з якого вбачається, що її орендарем є ОСОБА_22 .
Це також узгоджується з показаннями самої ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_22 наказав їй та іншим дівчатам переїхати до вказаної квартири.

Як показала свідок ОСОБА_16 , директорами салону були ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , яким передавалася гроші за надання послуг з еротичного масажу. Про цих осіб вона повідомляла працівникам міліції та навіть впізнавала їх по фотокартках.

З показань обвинуваченої ОСОБА_6 вбачається, що вона працювала у масажному салоні « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , де вона та інші дівчата надавали за гроші послуги з еротичного масажу без надання інтимних послуг. Про осіб, які були власниками салону та утримували його, вона неодноразово повідомляла працівникам міліції та надавала номери їх мобільних телефонів.
Їй відомо, що про цих осіб повідомляли й інші дівчата, які працювали разом з нею.
13.01.2015 на телефонний дзвінок клієнта відповідала ОСОБА_25 . Масаж робила ОСОБА_26 , за який отримала гроші. На телефонний дзвінок клієнта 21.12.2014 вона не відповідала, хто брав слухавку та хто робив масаж не пам`ятає, і це не мало значення, оскільки спілкувалася та дівчина, яка була вільною. Щодо самого масажу, то клієнт вільно обирав ту, яка буде його робити.
Отже, суд першої інстанції правильно встановив, що факт звідництва ОСОБА_6 . 13.01.2016 ОСОБА_13 з ОСОБА_14 та 21.01.2016 ОСОБА_11 з працівницею салону ОСОБА_12 не доведено, оскільки телефонні дзвінки про замовлення послуг вона не приймала, нікого ні з ким не зводила і гроші за це не отримувала.

Колегія суддів враховує, що при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи не можна виходити з припущень, повинні бути належні докази, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, коли усунені всі суперечності, що мали місце, і відсутні будь-які сумніви у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

Виправдувальний вирок у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченою особою кримінального правопорушення ухвалюється у тих випадках, коли факт кримінального правопорушення встановлено, але беззаперечно доведено, що обвинувачена особа його не вчиняла і сторона обвинувачення вичерпала можливість надати інші докази для усунення сумнівів, які виникли. Всі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченої особи, тому в цьому випадку вона визнається невинуватою з огляду на принцип презумпції невинуватості в доказовому плані недоведеність вини означає доведеність невинуватості.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що зазначені в обвинувальному акті кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 302 КК України, взагалі не обґрунтовані будь-якими належними та допустимими об`єктивними доказами.

Не надано їх було і в апеляційному суді, хоча за клопотанням прокурора в судове засідання неодноразово викликались свідки.

Крім того, в апеляційній скарзі не наведено доказів на підтвердження винуватості саме ОСОБА_6 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст. 302 КК України, в навпаки зазначено, що вказані докази дають можливість зробити висновок про утримання цих місць іншими особами, однак вказана інформація, яка була відома органам досудового розслідування, залишилась поза їх увагою.

Таким чином, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази з точку зору їх достатності, допустимості та взаємозв`язку, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом те, що ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення, за яким її висунуте обвинувачення.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, має бути залишено без змін, а апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 щодо його скасування без задоволення.

Таким чином, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 липня 2016 року щодо ОСОБА_27 без змін.
Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4