Ухвала
іменем україни

13 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів cудової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 626/169/16-к за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2016 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Нижня Ланна Карлівського району Полтавської області, який мешкає у АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз 22 січня 2014 року вироком Красноградського районного суду Харківської області за ст. 198 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки; 13 червня 2014 року ухвалою Красноградського районного суду звільненого від покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році»,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 395, ч. 2 ст. 186 КК,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
За вироком Красноградського районного суду Харківської області від 03 серпня 2016 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 395 КК до покарання у виді 6 місяців арешту та за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Вироком Апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2016 року скасовано вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та постановлено свій вирок, яким ОСОБА_5 засуджено за ст. 395 КК до покарання у виді 6 місяців арешту та за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У решті вирок залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок апеляційного скасувати та пом`якшити призначене ОСОБА_5 покарання шляхом застосування ст. 75 КК. Аргументуючи свої вимоги, зазначає про неналежне врахування судом апеляційної інстанції таких пом`якшуючих покарання обставин, як: щире каяття, критичне ставлення засудженого до вчиненого, відсутність тяжких наслідків, позицію потерпілого, який просив не позбавляти ОСОБА_5 волі, а також офіційне працевлаштування засудженого, його позитивні характеристики та утримання малолітнього сина і матері інваліда 3 групи.
Згідно з вироком суду, 27 квітня 2015 року стосовно ОСОБА_5 Красноградським районним судом Харківської області на підставі п. «в» ст. 3, статей 4, 5, 6, 9, 10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» №264/94 ВР від 01 грудня 1994 року, був встановлений адміністративний нагляд терміном на 1 рік з певними обмеженнями. Будучи ознайомлений під підпис з умовами нагляду, ОСОБА_5 умисно порушив встановлені зобов`язання повідомляти Красноградський відділ поліції про зміну свого місця проживання та заборону виїздити за межі Красноградського району Харківської області без відповідного дозволу, з 10 серпня 2015 року змінив місце проживання, не повідомивши про це органи поліції. Після чого, ухиляючись від встановленого адміністративного нагляду, проживав в м. Москва Російської Федерації в періоди з 10 серпня 2015 року по 01 листопада 2015 року та з 03 листопада 2015 року по 19 грудня 2015 року.
Крім того, ОСОБА_5 19 січня 2016 року о 23.30 год, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, після конфлікту з раніше незнайомим ОСОБА_8 наздогнав останнього на подвір`ї біля житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 , де діючи повторно, із застосуванням насильства, що не було небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, завдав йому одного удару рукою в обличчя, чим спричинив легкі тілесні ушкодження та відкрито заволодів його майном, вийнявши з кишені куртки мобільний телефон марки «Microsoft Lumia 640 Dual SIM» з сім-картою, завдавши потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду у сумі 2 717 грн.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_9 на підтримку касаційної скарги захисника ОСОБА_10 , думку прокурора, яка заперечила проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Висновки суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтуються на наведених у вироку доказах, які судом належно досліджені та оцінені.
Подія злочину, доведеність винуватості та правильність кваліфікації злочинних дій ОСОБА_5 за ст. 395, ч. 2 ст. 186 КК у касаційній скарзі захисником не оспорюються.
Що стосується доводів скарги щодо суворості призначеного ОСОБА_5 покарання, то колегія суддів знаходить їх обгрунтованими.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Таким чином, виходячи зі ступеня тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного ОСОБА_5 , який раніше хоча й судимий, але наразі офіційно працевлаштувався, має позитивні характеристики з місця роботи та утримує неповнолітню дитину й матір інваліда 3 групи, а також з огляду на щире каяття засудженого, критичне ставлення до свого протиправного вчинку й позицію потерпілого ОСОБА_8 , який просив не позбавляти засудженого волі і відсутність будь-яких негативних наслідків, колегія суддів вважає за можливе у даному конкретному випадку помякшити ОСОБА_11 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК.
Водночас, враховуючи, що ОСОБА_5 неодноразово судимий та вчинив новий корисливий злочин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в період адміністративного нагляду, колегія суддів вважає, що підстав для застосування до нього ст. 75 КК, про що йдеться в касаційній скарзі, немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_5 змінити.
Пом`якшити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 186 КК до 4 років позбавлення волі та за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати засудженим ОСОБА_5 до 4 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3