Справа № 587/1297/17

В И Р О К
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
с. Гонтівка Чернівецького району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично мешканця АДРЕСА_2 , одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей 2011 та 2014 року народження, в порядку ст. 89 КК України не судимого, призваного на військову службу під час мобілізації на особливий період 28.01.2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , 28 лютого 2017 року звільненого з лав Збройних Сил України через службову невідповідність,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
ОСОБА_4 вчинив умисний злочин за наступних обставин.
На підставі Указу Президента України № 15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію» солдат ОСОБА_4 28.01.2015 призваний на військову у зв`язку з мобілізацією на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 та в той же день направлений для проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).
У подальшому, 12.03.2015 солдат ОСОБА_4 переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , де наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 32 від 13.03.2015 був зарахований до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
В подальшому 08.04.2015 наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №53 від 08.04.2015 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду водія електрика радіостанції взводу зв`язку, а з 28.10.2015 обвинувачений увільнений від попередньої посади та відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 228 від 28.10.2015 призначений на посаду водія 2 взводу 1 мотопіхотної роти.
Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Відповідно до вимог ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацією» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
У такий спосіб, на даний час в Україні діє особливий період (листи Міністерства оборони України від 20.10.2016 р. № 316/1/906, від 18.10.2016 р.№ 322/2/6917, від 01.10.2015 р. № 322/2/8417). Відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період. Рішення про демобілізацію з унесенням його на затвердження Верховною Радою приймає Президент України. На цей час відповідних рішень Президентом України не приймалося.
Також Вищий адміністративний суд України в постанові від 16.02.2015 р. (справа № 800/582/14) зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
З 4 лютого 2016 року по 15 лютого 2016 року солдат ОСОБА_4 проходив стаціонарне лікування у терапевтичній клініці ВМКЦ Західного регіону (м. Львів), після лікування останній був зобов`язаний повернутися до місця проходження військової служби військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_4 .
У відповідності до вимог ст. 40 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі, зокрема, відбуття чи повернення з відрядження, відпустки або лікування.
У такий спосіб, солдат ОСОБА_4 отримавши виписний епікриз з лікувального закладу (медична картка №1565), зобов`язаний був 20 лютого
2016 року повернутись до пункту постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_4 , та продовжити виконання обов`язків військової служби.
Однак, 20.02.2016 солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, маючи всі можливості для повернення на службу, після лікування не з`явився до пункту постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_4 .
Факт відсутності солдата ОСОБА_4 на військовій службі встановлено командуванням частини під час ранкового шикування підрозділів о 08 год. 00 хв. 20.02.2016. Під час незаконної відсутності у військовій частині солдат ОСОБА_4 обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, постійно перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , нікуди не відлучаючись, займався домашнім господарством та доглядом за дітьми, тобто справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.
13.02.2017 солдат ОСОБА_4 усвідомивши протиправність своїх дій, добровільно з`явився до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_4 , у зв`язку з чим наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №51 від 13.03.2017 останній відданий як такий, що повернувся до військової частини (місця служби), приступив до виконання обов`язків військової служби та зарахований на всі види забезпечення.
Далі, 28.02.2017 наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №67 від 28.02.2017 солдата ОСОБА_4 звільнено з військової служби у зв`язку з службовою невідповідністю.
Отже, солдат ОСОБА_4 був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 в період з 20 лютого 2016 року по 12 лютого 2017 року включно в умовах особливого періоду.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, пояснивши, що дійсно, будучи військовослужбовцем, не повідомивши командування військової частини, де він проходив службу, не маючи на те поважних причин, без дозволу командування військової частини не з*явився вчасно на службу, і був відсутній у розташуванні військової частини з 20 лютого 2016 року по 12 лютого 2017 року. В цей час перебував вдома, де займався своїми справами. До місця служби прибув 13 лютого 2017 року і був звільнений у запас. Визнав свою вину, оскільки поважної причини для залишення місця служби в нього не було.
Таким чином, вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена в повному обсязі.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки він будучи військовослужбовцем, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, достовірно знаючи про те, що він повинен проходити військову службу в умовах особливого періоду, незаконно був відсутній за місцем служби.
При призначенні покарання суд враховує обставини справи, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, який в цілому посередньо характеризується; пом`якшуючі відповідальність обставини - свою вину визнав повністю і щиро розкаявся у скоєному, має на утриманні двох малолітніх дітей, своїми правдивими показаннями як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні сприяв розкриттю кримінального правопорушення та встановленню істини по справі, матеріальна шкода злочином не завдана, є учасником АТО, тому, з врахуванням зазначених пом`якшуючих відповідальність обставин, суд вважає за необхідне призначити покарання з застосуванням ст. 69 КК України.
Обтяжуючих відповідальність обвинуваченого обставин судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 374 КПК України, суд
П Р И Г О В О Р И В :
ОСОБА_4 визнати винним за ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 гривень.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Сумської області через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя