Номер провадження: 11-сс/785/1363/17
Номер справи місцевого суду: 502/1314/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.08.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 31.07.2017 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000533 від 25.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, -

встановив:
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання заступника начальника ВП - начальника СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000533 від 25.07.2017 року, а саме - на риболовний катер бортовий реєстраційний номер НОМЕР_1 з підвісним двигуном 225 к.с. та 8 мішків білого кольору, в яких знаходяться сітки ліскові в кількості 77 одиниць кожна вічком 160 мм та довжиною 100 метрів, та зобов`язано негайно повернути вказане майно ОСОБА_9 .

Слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що у клопотанні слідчого не зазначені підстави та мета арешту майна, не доведена наявність хоча б одного з ризиків, передбачених ст.170 КПК України. Крім того, у даному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру, особа, у якої було вилучено майно, не допитана в якості свідка, докази незаконного вилову риби з використанням вилученого майна відсутні, розмір завданої кримінальним правопорушенням шкоди не встановлений.

На дану ухвалу прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною, просить її скасувати частково і постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про арешт майна в частині накладення арешту на риболовні сітки, а в решті оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує, що викладені в оскаржуваній ухвалі висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки клопотання відповідає вимогам КПК України. На думку прокурора, слідчий суддя не взяв до уваги те, що використання риболовних сіток із зазначеними параметрами з метою вилову риби заборонено чинними підзаконними актами. Також поза увагою слідчого судді залишились розбіжності в показаннях ОСОБА_9 , наданих органу досудового розслідування під час первинного огляду місця події з вилученням майна та в судовому засіданні під час розгляду клопотання.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; думку захисника ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи клопотання, колегія суддів доходить висновків про таке.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною першою статті 172 КПК України встановлено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З матеріалів провадження вбачається, що прокурором при складання клопотання про арешт майна вказані вимоги кримінального процесуального закону не виконані.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор не зазначив правові підстави та мету арешту майна, не обґрунтував належним чином необхідності такого ступеню втручання у права особи, яка володіє майном, та завдання кримінального провадження, для виконання яких необхідне обмеження прав власника майна.

До матеріалів провадження долучені матеріали, з яких вбачається, що ОСОБА_9 є членом рибогосподарського аграрного виробничого кооперативу "Піскар" (діла - РАВК "Піскар"), згідно з наданою копією суднового білету серії СБ №023429 є власником риболовного катеру з бортовим реєстраційним номером ЯОД 2423, має посвідчення рибалки. Згідно з долученими до матеріалів провадження копією ліцензії серії АВ №520150 від 06.05.2010 року, виданої Держкомрибгоспом, та копією дозволу на спеціальне використання водних біоресурсів у рибогосподарський водних об`єктах (їх частинах) №184 від 22.02.2017 року, виданого Західно-Чорноморською рибоохороною, РАВК "Піскар" має дозвіл на промислове рибальство з використанням рибальських суден (плавзасобів), в тому числі судна з бортовим реєстраційним номером ЯОД 2423.

Вищевикладене свідчить про те, що є достатні підстави вважати, що ОСОБА_10 здійснював вилов риби на законних підставах.

Посилання прокурора на те, що при здійсненні вилову риби ОСОБА_10 використовував риболовні тенета з розміром ячеї, меншим за дозволений, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки до матеріалів провадження не долучені жодні докази, якими підтверджувались би указані обставини. Слідчий суддя дійшов вірного висновку про те, що фактично вилучені тенета (сіті) оглянуті не були, оскільки до матеріалів провадження не долучені жодні протоколи огляду майна (речових доказів) із вимірюванням параметрів таких тенет.

Вищевикладене свідчить про необґрунтованість клопотання слідчого, на підставі чого слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що таке клопотання задоволенню не підлягає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду Одеської області, а інших доводів апеляційному суду надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 399, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кілійського районного суду Одеської області від 31.07.2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання заступника начальника ВП - начальника СВ Кілійського ВП Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000533 від 25.07.2017 року, а саме - на риболовний катер бортовий реєстраційний номер НОМЕР_1 з підвісним двигуном 225 к.с. та 8 мішків білого кольору, в яких знаходяться сітки ліскові в кількості 77 одиниць кожна вічком 160 мм та довжиною 100 метрів, та зобов`язано негайно повернути вказане майно ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4