Дата документу Справа № 321/2386/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 321/2386/13-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/124/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 190 ч. 2,
191 ч.ч. 2, 3, 4 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2 лютого 2017 року м. Запоріжжя
Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з приміщення Михайлівського районного суду Запорізької області,
захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника цивільного позивача КС «Мелон» ОСОБА_10 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі (в режимі відеоконференції) кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Михайлівського району Запорізької області ОСОБА_11 , обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , виконуючого обов`язки голови правління Кредитної спілки «Мелон» ОСОБА_10 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 24 червня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в с. Юрковка Звенігородського району Черкаської області, громадянку України, яка має середню спеціальну освіту, працює секретарем ПП «Архбуд», не заміжню, яка на утриманні має двох неповнолітніх дітей 2007 та 2016 р.н., проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судиму,

визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених за ч. 2 ст. 191 КК України, ч. 3 ст. 191 КК України (за епізодами: від 17.01.2011 р. потерпілий ОСОБА_12 , від 27.07.2011 р. та 04.08.2011 р. потерпілий ОСОБА_13 , від 17.01.2011 р. потерпілий ОСОБА_9 , від 17.01.2011 р. потерпіла ОСОБА_14 , від 26.04.2011 р. потерпілий ОСОБА_15 , від 30.04.2011 р. потерпіла ОСОБА_16 , від 28.07.2011 р. потерпіла ОСОБА_17 , від 07.08.2011 р. потерпіла ОСОБА_18 , від 05.09.2011 р. потерпіла ОСОБА_19 , від 07.09.2011 р. потерпіла ОСОБА_20 , від 03.10.2011 р. потерпіла ОСОБА_21 , від 05.10.2011 р. потерпіла ОСОБА_18 , від 04.11.2011 р. потерпіла ОСОБА_20 , від 14.11.2011 р. потерпілий ОСОБА_15 , у грудні 2011 року потерпіла ОСОБА_21 ), ч. 4 ст. 191 КК України та засуджено:

-за ч. 2 ст. 191 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками або фінансовою діяльністю, на строк 1 рік;

-за ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками або фінансовою діяльністю, на строк 2 роки;

-за ч. 4 ст. 191 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками або фінансовою діяльністю, на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади, що пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками та фінансовою діяльністю, на строк 3 роки.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на неї обов`язків періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію і повідомляти про зміну місця проживання.

На підставі ст. 77 КК України призначене ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади, що пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками або фінансовою діяльністю, на строк 3 роки постановлено виконувати реально та самостійно.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнано невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України (за епізодами від 23.08.2011 р. - потерпіла ОСОБА_22 , від 14.10.2011 р. та 19.11.2011 р. - потерпіла ОСОБА_23 ), ч. 2 ст. 190 КК України, та виправдано її у зв`язку з недоведеністю вчинення нею вказаних кримінальних правопорушень, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_14 від 18.04.2012 року на суму 30000 грн. майнової шкоди та 10 000 моральної шкоди залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_14 від 02.11.2012 року задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 у відшкодування майнової шкоди 13340 грн., у відшкодування моральної шкоди 1000 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_20 залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у відшкодування майнової шкоди 66567 грн., у відшкодування моральної шкоди 1000 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 у відшкодування майнової шкоди 18880,94 грн., у відшкодування моральної шкоди 1000 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 у відшкодування майнової шкоди 43346,25 грн., у відшкодування моральної шкоди 1000 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_24 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_24 у відшкодування майнової шкоди 40000 грн.

Цивільний позов КС «Мелон» на суму 181348,74 грн. задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Кредитної спілки «Мелон» у відшкодування майнової шкоди 133127,59 грн.

Цивільний позов КС «Мелон» на суму 845 997,14 грн. залишено без розгляду.

Цивільний позов ОСОБА_25 залишено без розгляду.

Вирішено долю речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без змін, у вигляді домашнього арешту,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватою в тому, що 07.07.2009 р. в денний час, вона, будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 р., на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів ОСОБА_24 , прийняла від останньої грошові кошти у сумі 40000 грн. в якості внеску на депозитний рахунок «Стабільний» згідно договору № 3 від 07.07.2009 р., в підтвердження чого, видала ОСОБА_24 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 07.07.2009 р. невстановленого зразка, але заволоділа грошовими коштами ОСОБА_24 та до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не вносила, чим завдала ОСОБА_24 майнову шкоду на зазначену суму.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 2 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Крім того, вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою в тому, що 17.01.2011 р. в денний час, вона, будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 р., на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів ОСОБА_12 , діючи повторно, внесла неправдиві відомості до видаткового касового ордеру від 17.01.2011 р. про повернення внеску ОСОБА_12 у сумі 18880,94 грн. згідно депозитного договору № 11 від 16.07.2010 р. після чого вилучила зазначені грошові кошти з каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» та звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_12 майнову шкоду на 18880,94 грн.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Крім того, ОСОБА_7 , визнано винуватою в тому, що вона 27.07.2011 р. в денний час, будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 р., на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів ОСОБА_13 , діючи повторно, внесла неправдиві відомості до видаткового касового ордеру від 27.07.2011 р. про повернення внеску ОСОБА_13 у сумі 28000 грн. згідно депозитного договору № 22 від 17.01.2011 р. після чого вилучила зазначені грошові кошти з каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» та звернула на свою користь.

Продовжуючи злочинний умисел, направлений на привласнення грошових коштів ОСОБА_13 , 04.08.2011 р. знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, ОСОБА_7 внесла до видаткового касового ордеру від 04.08.2011 р. про повернення внеску ОСОБА_13 у сумі 15346, 25 грн. згідно депозитного договору № 22 від 17.01.2011 р. після чого вилучила зазначені грошові кошти з каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» та звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 43 346, 25 грн.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Крім того, вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою в тому, що 17.01.2011 р. в денний час, вона, будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» № 8/К від 02.03.2009 р., на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів ОСОБА_9 , діючи повторно, внесла неправдиві відомості до видаткового касового ордеру від 17.01.2011 р. про повернення внеску ОСОБА_9 у сумі 66567 грн. згідно депозитного договору № 13 від 16.07.2010 р. після чого вилучила зазначені грошові кошти з каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» та звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_9 майнову шкоду на 66567 грн.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Того ж дня, 17.01.2011 р. в денний час, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 р., на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від ОСОБА_14 грошові кошти у сумі 30000 грн. в якості внеску члена кредитної спілки «Мелон» за депозитним договором № 21 від 17.01.2011 р. на депозитний рахунок «Лояльний», в підтвердження чого видала ОСОБА_14 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 17.01.2011 р. невстановленого зразка, проте до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» внесла лише 16660 грн., а грошима у сумі 13340 грн. заволоділа, звернувши їх на свою користь, чим спричинила ОСОБА_14 майнову шкоду на суму 13340 грн.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Крім того, ОСОБА_7 , визнано винуватою в тому, що 26.04.2011 р. в денний час, вона, будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 р., на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, діючи повторно, з метою привласнення грошових коштів ОСОБА_15 , прийняла від останньої грошові кошти у сумі 3000 грн. в якості сплати за кредитним договором № С231 від 25.10.2010 р., але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла. В подальшому, ОСОБА_7 , з метою приховування своєї злочинної діяльності, вносила до каси грошові кошти в рахунок погашення кредиту за кредитним договором № С231 від 25.10.2010 р., а саме: 29.06.2011 р. внесла 857,64 грн., 07.07.2011 р. внесла 470, 37 грн., 28.09.2011 р. внесла 903,31 грн., але у повному обсязі кредит не погасила, чим завдала ОСОБА_15 майнову шкоду на суму 768,68 гривень.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Крім того, судом встановлено, що 30.04.2011 р. в денний час, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 р., на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від ОСОБА_16 грошові кошти у сумі 720 грн. в якості сплати за кредитним договором № С-337 від 07.04.2011 р. в підтвердження чого видала ОСОБА_21 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 07.04.2011 р. невстановленого зразка, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, отриманні грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_21 майнову шкоду на зазначену суму.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Крім того, 28.07.2011 р. в денний час, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 р., на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від ОСОБА_17 грошові кошти у сумі 560 грн. в якості сплати за кредитним договором №С-239 від 09.11.2010 р., в підтвердження чого видала ОСОБА_17 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 28.07.2011 р. невстановленого зразка, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отриманні грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_17 майнову шкоду на зазначену суму.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Крім того, 07.08.2011 р. в денний час, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 р., на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від ОСОБА_18 грошові кошти у сумі 560 грн. в якості сплати за кредитним договором №С-361 від 01.07.2011 р. в підтвердження чого видала ОСОБА_18 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 07.08.2011 р. невстановленого зразка, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отриманні грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_18 майнову шкоду на зазначену суму.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Крім того, 05.09.2011 р. в денний час, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 р. на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від ОСОБА_19 грошові кошти у сумі 10165 грн. в якості сплати за кредитним договором №С-233 від 29.10.2010 р., в підтвердження чого видала ОСОБА_19 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 05.09.2011 р. невстановленого зразка, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отримані грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_19 майнову шкоду на зазначену суму.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Крім того, 07.09.2011 в денний час, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 р. на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область, смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, діючи повторно, з метою привласнення грошових коштів ОСОБА_20 , прийняла від останньої грошові кошти у сумі 1650 грн. в якості сплати за кредитним договором №С369 від 08.08.2011 р. в підтвердження чого видала ОСОБА_20 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 07.09.2011 р. невстановленого зразка, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отримані грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_20 майнової шкоду на зазначену суму.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Крім того, 03.10.2011 р. в денний час, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 р., на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від ОСОБА_21 грошові кошти у сумі 3000 грн. в якості сплати за кредитним договором №С-337 від 07.04.2011 р., в підтвердження чого видала ОСОБА_16 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 03.10.2011 р. невстановленого зразка, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отримані грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_16 майнову шкоду на зазначену суму.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Крім того, 05.10.2011 р. в денний час, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 р., на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від ОСОБА_18 грошові кошти у сумі 560 грн. в якості сплати за кредитним договором №С-361 від 01.07.2011 р., в підтвердження чого видала ОСОБА_18 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 05.10.2011 р. невстановленого зразка, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отримані грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_18 майнову шкоду на зазначену суму.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Крім того, 04.11.2011 р. в денний час, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 р., на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від ОСОБА_20 грошові кошти у сумі 1500 грн. в якості сплати за кредитним договором №С-369 від 08.08.2011 р., в підтвердження чого видала ОСОБА_20 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 04.04.2011 р. невстановленого зразка, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отримані грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_20 майнової шкоди на зазначену суму.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Крім того, 14.11.2011 р. в денний час, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 р., на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від ОСОБА_15 грошові кошти у сумі 560 грн. в якості сплати за кредитним договором №С-343 від 26.04.2011 р., в підтвердження чого видала ОСОБА_15 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 14.11.2011 р. невстановленого зразка, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отримані грошові кошти звернула нас свою користь, чим завдала ОСОБА_15 майнову шкоду на зазначену суму.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Також ОСОБА_7 , визнано винною у тому, що вона у грудні 2011 р. в денний час, будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 р., на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись біля будинку культури Михайлівського району, який розташований за адресою: Запорізька область смт. Михайлівка, вул. Леніна, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від ОСОБА_21 грошові кошти у сумі 300 грн. в якості сплати за кредитним договором №С-337 від 07.04.2011 р., але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отримані грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_21 майнову шкоду на зазначену суму.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Крім того, ОСОБА_7 визнано винною у чиненні кримінального правопорушення, передбачено ч. 4 ст. 191 КК України, а саме привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому повторно та у великих розмірах, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 р., на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи повторно, з умислом, направленим на привласнення грошових коштів кредитної спілки «Мелон» в період часу з 28.07.2011 р. по 01.12.2011 р., привласнила грошові кошти з каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» в сумі 133127,59 гривень, яку було виявлено інвентаризаційною комісією при проведені інвентаризації каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон».

Крім того, відповідно до остаточної редакції обвинувального акту, затвердженого прокурором Михайлівського району ОСОБА_26 12.06.2015 р. (т. 7 а.с. 66-75), ОСОБА_7 обвинувачувалась у вчинені злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 191 КК України, за наступних обставин.

Так, 28 грудня 2009 року в денний час доби, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яка розташована за адресою: Запорізька область, смт Михайлівка, пров. Лікарняний, будинок №3, ОСОБА_7 , діючи повторно, з корисливих мотивів, з умислом направленим на заволодіння чужим майном шляхом обману, скориставшись тим, що ОСОБА_25 знайома з нею, як із керівником Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», ввівши ОСОБА_25 в оману щодо порядку використання грошових коштів, прийняла від останньої грошові кошти у сумі 10000 гривень в якості внеску на депозитний рахунок «Стабільний».

У подальшому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_25 , 19.09.2010, з метою приховання кримінального правопорушення, ОСОБА_7 , знаходячись біля будівлі Михайлівського відділення КС «Мелон» за вказаною вище адресою, повідомивши ОСОБА_25 неправдиві відомості, щодо переведення в готівку грошових коштів з її депозитного рахунку, передала ОСОБА_25 грошові кошти в сумі 5000 гривень.

5 вересня 2011 року в вечірній час доби, продовжуючи свій злочинний умисел, з метою приховання зазначеного кримінального правопорушення, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку №164-а по вул. К. Маркса в смт. Михайлівка Запорізької області, повідомивши ОСОБА_25 неправдиві відомості щодо чергового переведення у готівку її депозитних грошових коштів в сумі 1200 гривень, передала останній вказану суму грошових коштів, віддавши таким чином потерпілій всього 6200 гривень із загальної суми грошей, обернувши у свою власність 3800 гривень, що належали потерпілій ОСОБА_25 , яка була переконана, що грошові кошти перебувають на депозитному вкладі в кредитній спілці «Мелон».

Таким чином, ОСОБА_7 шляхом обману ОСОБА_25 , що виразився у повідомленні неправдивої інформації щодо існування в КС «Мелон» депозитного рахунку на ім`я потерпілої, заволоділа грошовими коштами у сумі 3800 гривень, завдавши потерпілій ОСОБА_25 майнову шкоду на вказану суму.

Вказані дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення були кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Крім того, ОСОБА_7 , обвинувачувалась в тому, що 23 серпня 2011 в денний час, вона, будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 р., на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від ОСОБА_22 грошові кошти у сумі 1322,88 гривень в якості сплати за кредитним договором №С308 від 24.01.2011, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отримані грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_22 майнову шкоду на зазначену суму.

Вказані дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення були кваліфіковані ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачувалась в тому що, 14 жовтня 2011 року у денний час, вона, будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 р., на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_23 у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від останньої грошові кошти у сумі 1115 гривень в якості сплати за кредитним договором С374 від 25.08.2011, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отриманні грошові кошти звернула нас свою користь, чим завдала ОСОБА_23 майнову шкоду на зазначену суму.

Вказані дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення були кваліфіковані за ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинено повторно.

Крім того, ОСОБА_7 обвинувачувалась в тому що, 19 листопада 2011 року приблизно о 16 год. 00 хв., вона, будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 р., на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_23 у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від останньої грошові кошти у сумі 1115 гривень в якості сплати за кредитним договором № С374 від 25.08.2011, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отриманні грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_23 майнову шкоду на зазначену суму.

Вказані дії ОСОБА_7 стороною обвинувачення були кваліфіковані ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинено повторно.

Розглядаючи вищезазначені епізоди обвинувачення, суд першої інстанції встановив, що всупереч вимог ст. 92 КПК України під час досудового розслідування не було встановлено, а прокурором в ході розгляду справи не наведено доказів, які б забезпечували надійне, повне та достовірне встановлення всіх обставин, що входять до предмету доказування щодо обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України визнав ОСОБА_7 невинуватою та виправдав її у зв`язку із недоведеністю вчинення нею вказаних кримінальних правопорушень.

В апеляційні скарзі (з урахуванням змін від 28.10.2016 р. т. 9 а.с. 148-165) обвинувачена ОСОБА_7 вважає, що вирок в частині визнання її винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України (по епізодам: від 17.01.2011 р. - потерпілий ОСОБА_12 , від 27.07.2011 р. та 04.08.2011 р. потерпілий ОСОБА_13 , від 17.01.2011 р. потерпілий ОСОБА_9 , від 17.01.2011 р. потерпіла ОСОБА_14 , від 26.04.2011 р. потерпілий ОСОБА_15 , від 30.04.2011 р. потерпіла ОСОБА_16 , від 28.07.2011 р. потерпіла ОСОБА_17 , від 07.08.2011 р. потерпіла ОСОБА_18 , від 05.09.2011 р. потерпіла ОСОБА_19 , від 07.09.2011 р. потерпіла ОСОБА_20 , від 03.10.2011 р. потерпіла ОСОБА_21 , від 05.10.2011 р. потерпіла ОСОБА_18 , від 04.11.2011 р. потерпіла ОСОБА_20 , від 14.11.2011 р. потерпілий ОСОБА_15 , у грудні 2011 року потерпіла ОСОБА_21 ), ч. 4 ст. 191 КК України, а також в частині задоволення цивільних позовів ОСОБА_14 від 02.11.2010 р., ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , КС «Мелон» підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що в обвинувальному акті щодо неї відсутнє належне формулювання обвинувачення, а викладені лише фактичні обставини кримінального правопорушень, які прокурор вважає встановленими. При цьому, у вказаному акті не зазначені всі елементи інкримінованого правопорушення, а така дія як «звернула на свою користь» не є складовою частиною кримінального правопорушення, яке визначене ст. 191 КК України.

По епізоду від 26.04.2011р. (потерпіла ОСОБА_15 ) взагалі відсутнє зазначення способу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України. У зв`язку з чим вважає, що вона повинна бути виправдана за відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Вказує на порушення судом норм ч. 1 ст. 128 КПК України, оскільки подані до початку судового розгляду потерпілими ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 цивільні позови були пред`явлені до КС «Мелон». Уточнені позовні заяви, які частково задоволені судом, були подані потерпілими вже під час судового розгляду.

Крім того, вважає, що висновки суду про наявність події злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, по епізодам з потерпілими ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , не відповідають обставинам справи, оскільки з пояснень потерпілих та доказів по справі вбачається, що сплати по кредитам справно вносилися до каси КС «Мелон», претензій потерпілі до ОСОБА_7 не мали.

Зазначає, що по епізодам з потерпілими ОСОБА_24 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , КС «Мелон» в порушення п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України суд не вказав у вироку показання потерпілих, свідчення яких встановлюють відсутність події злочину, не дослідив та не дав оцінки певним доказам.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить повторно дослідити наступні докази:

* Запис судового засідання від 25.03.2014р.: показання ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_27 ;
*По епізоду з ОСОБА_16 : оригінали касових книг за 03.10.11 р. та за 04.10.11р., на які посилається висновок експерта № 27 від 13.04.2012 (а.с. 75 т. 3);
*По епізоду з ОСОБА_18 : запис судового засідання від 30.05.2014р.: показання потерпілої ОСОБА_18 ; оригінали касових книг за 07.08.2011 та 05.10.2011р., на які посилається висновок експерта № 30 від 13.04.2012 (а.с.108 т. 3);
*По епізоду з ОСОБА_17 : оригінали касових книг за 28.07.11 та 29.07.11, на які посилається висновок експерта № 29 від 13.04.12 (а.с. 22 т. 3);
*По епізоду з ОСОБА_19 : запис судового засідання від 30.05.2014р. показання потерпілої ОСОБА_19 ; оригінали касових книг за 05.09.11р. на які посилається висновок експерта № 28 від 13.04.2012 (а.с.86-88 т. 3);
- По епізодах з ОСОБА_20 : запис судового засідання від 17.06.2014р. показання потерпілої ОСОБА_20 ;
- По епізоду з КС «Мелон»: оригінали головної бухгалтерської книги КС «Мелон» та касової книги з 06.10.2011 по 01.12.2011 Михайлівського відділення КС «Мелон», на які посилається висновки експерта № 13 від 29.03.2012р. (а.с.41-43 т.7) та висновок експерта № 33 від 13.06.2013р. (а.с.9-15 т. 4); запис судового засідання від 14.08.2014р.: показання свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 .
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_12 вважає вирок суду незаконним, просить його скасувати, як такий, що винесений упереджено, без достатнього вивчення матеріалів справи, а саме без врахування його уточнених позовних вимог від 09.06.2015 р., прийняти нове рішення про стягнення на його користь суми депозитного вкладу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних (сума складається: 46300 грн. внесок, 40357,02 проценти за фактичне користування депозитним внеском, 81163, 90 інфляційні витрати, 5523, 59 коп. 3 % річних загальна сума 173344, 51 грн.).

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 вважає вирок суду незаконним, просить його скасувати, як такий, що винесений упереджено, без достатнього вивчення матеріалів справи, а саме без врахування його уточнених позовних вимог від 09.06.2015 р., прийняте нове рішення про стягнення на його користь суми депозитного вкладу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних (сума складається: депозитний внесок 60000 грн., відсотки в розмірі 21,5 % 51979, 20 грн.; інфляційні втрати 105 180 грн., 3 % річних 6201,67 грн., за лікування нервового зриву 330,00 грн.).

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_13 вважає вирок суду незаконним, просить його скасувати, як такий, що винесений упереджено, без достатнього вивчення матеріалів справи, а саме без врахування його уточнених позовних вимог від 09.06.2015 р., прийняти нове рішення про стягнення на його користь суми депозитного вкладу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних (сума складається: депозитний внесок 39000 грн., відсотки в розмірі 21,5 % 38701, 27 грн.; інфляційні втрати 68368,00 грн., 3 % річних 5655,00 грн.).

В апеляційній скарзі вих. № 43 від 17.07.2015р. в.о. голови правління Кредитна спілка «Мелон» ОСОБА_10 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. За змістом апеляційної скарги просить скасувати вирок в частині часткового задоволення цивільного позову, ухвалити в цій частині новий вирок, яким задовольнити цивільний позов КС «Мелон» до ОСОБА_7 у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_7 на користь КС «Мелон» 181348 грн. матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В апеляційній скарзі вих. № 44 від 17.07.2015 р. в.о. голови правління Кредитна спілка «Мелон» ОСОБА_10 також вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що задовольнивши клопотання ОСОБА_7 від 12.02.2015р. про виділення всіх епізодів за ст. 366 КК України в окреме провадження та закриття провадження за цими епізодами за спливом строку давності скоєних правопорушень, суд у вироку безпідставно залишив цивільний позов КС «Мелон» без розгляду. Просить скасувати вирок в частині залишення цивільного позову без розгляду, ухвалити новий вирок, яким задовольнити цивільний позов КС «Мелон» до ОСОБА_7 у повному обсязі; стягнути з ОСОБА_7 на користь КС «Мелон» 845997,14 грн. матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за епізодами від 17.01.2011 р. потерпілий ОСОБА_12 , від 27.07.2011 р. та 04.08.2011 р. - потерпілий ОСОБА_13 , від 17.01.2011 р. - потерпілий ОСОБА_9 , від 17.01.2011 р. - потерпіла ОСОБА_14 , від 26.04.2011 р. - потерпілий ОСОБА_15 , від 30.04.2011 р. - потерпіла ОСОБА_31 , від 28.07.2011 р. - потерпіла ОСОБА_17 , від 07.08.2011 р. - потерпіла ОСОБА_18 , від 05.09.2011 р. - потерпіла ОСОБА_19 , від 07.09.2011 р. - потерпіла ОСОБА_20 , від 03.10.2011 р. - потерпіла ОСОБА_21 , від 05.10.2011 р. - потерпіла ОСОБА_18 , від 04.11.2011 р. - потерпіла ОСОБА_20 , від 14.11.2011 р. - потерпілий ОСОБА_32 , у грудні 2011 року - потерпіла ОСОБА_21 та щодо нестачі грошових коштів, вважає вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На думку прокурора, порушення виразилось у необґрунтованому виправдані ОСОБА_7 у вчинення кримінальних правопорушень стосовно потерпілої ОСОБА_22 від 23.08.2011 р., стосовно потерпілої ОСОБА_23 від 14.10.2011 р., 19.11.2011 р. та за ч.2 ст.190 КК України стосовно потерпілої ОСОБА_25 від 28.12.2009 р.; безпідставному застосування вимог ст. 75 КК України та частковому задоволені цивільних позовів потерпілих.

Прокурор зазначає, що суд правильно дослідив наявні в матеріалах провадження докази, які прямо вказують на беззаперечне вчинення обвинуваченою правопорушень (покази потерпілих ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , свідків ОСОБА_33 , ОСОБА_10 , ОСОБА_34 та письмові докази), але суд надав цим доказам невірну оцінку, не навів мотивів недостатності цих доказів вини ОСОБА_35 у вчиненні кримінальних правопорушень.

Вважає, що покази потерпілих, свідків та письмові документи є доказами, які зібрані у відповідності до вимог КПК України, за своїм змістом несуть інформацію про події кримінальних правопорушень та у сукупності підтверджують наявність в діях ОСОБА_7 кримінальних правопорушень.

Прокурор вказує, що невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про невинуватість обвинуваченої та визначення міри покарання

Зазначає, що суд при призначенні покарання не врахував: системність вчинення обвинуваченою злочинів та їх тяжкість; вчинення злочинів проти людей похилого віку; думку потерпілих, які наполягали на суворому покаранні, та застосував ст. 75 КК України без належного мотивування можливості звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Прокурор просить апеляційний суд безпосередньо дослідити: записи судового засідання та матеріали кримінального провадження за епізодами: стосовно потерпілої ОСОБА_22 , ОСОБА_23 за ч. 3 ст. 191 КК України та за епізодом стосовно ОСОБА_25 за ч. 2 ст. 190 КК України; достатність підстав для застосування вимог ст. 75 КК України та звільнення особи від відбуття покарання.

За змістом апеляційних вимог прокурор просить вирок суду скасувати частково (в частині виправдання), визнати винуватою ОСОБА_7 за епізодами обвинувачення за ч.ч.2, 3, 4 ст. 191 КК України (потерпілі ОСОБА_22 та ОСОБА_23 ) та за ч. 2 ст. 190 КК України (потерпіла ОСОБА_25 ) та з урахуванням усіх епізодів кримінальних правопорушень, призначити остаточне покарання за ч. 1 ст. 70 КК України у вигляді 7 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками та фінансовою діяльністю строком на 3 роки.

В запереченні на апеляційні скарги прокурора та потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 (т. 8 а.с. 24-28) захисник обвинуваченої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Зазначає, що вирок в частині її виправдання за ч. 3 ст. 191 КК України за епізодами від 14.10.2011 р., 19.11.2011 р. стосовно ОСОБА_23 та від 23.08.2011 р. стосовно ОСОБА_22 є законним та таким, що постановлений із додержанням норм процесуального та матеріального права. Також не погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості скоєних злочинів, вказуючи, що не погоджується з висновком суду про її винуватість у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 191 КК України.

Щодо апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 зазначає, що до початку судового розгляду їх цивільні позови були пред`явлені до КС «Мелон». Жодних клопотань щодо залучення ОСОБА_7 як співвідповідача потерпілими не заявлялося.

Щодо повторного дослідження доказів.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурором та захисником обвинуваченої були підтримані заявлені в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченої клопотання про повторне дослідження доказів у кримінальному провадженні, у задоволенні яких судовою колегією було відмовлено, оскільки виключних підстав, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України для повторного дослідження доказів прокурором, обвинуваченою та її захисником наведено не було.

Так, в апеляційній скарзі, обґрунтовуючи доводи про невідповідність висновків суду, викладених у вироку в частині виправдання ОСОБА_7 фактичним обставинам кримінального провадження, прокурор прямо вказує, що суд першої інстанції повно та правильно дослідив наявні в матеріалах докази, але дав їм невірну оцінку.

Письмові докази, на необхідність повторного дослідження яких вказує в апеляційній скарзі обвинувачена, наявні в матеріалах кримінального провадження, досліджені судом першої інстанції, їх оцінка у сукупності з іншими доказами наведена в мотивувальній частині вироку і лише незгода обвинуваченої з такою оцінкою не є у відповідності до ч. 3 ст. 404 КПК України підставою для їх повторного дослідження судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілих, та наполягали на задоволенні уточненої апеляційної скарги ОСОБА_7 , прокурора, яка підтримала лише апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та просила її задовольнити, ухваливши новий вирок, апеляційні скарги обвинуваченої, потерпілих та представника цивільного позивача просила відхилити, заслухавши потерпілого ОСОБА_9 та представника цивільного позивача КС «Мелон» ОСОБА_10 , які підтримали подані ними апеляційні скарги, не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та заперечували проти задоволення скарги обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати і надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченої та потерпілих ОСОБА_36 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню, а апеляційні скарги прокурора та цивільного позивача виконуючого обов`язки голови правління КС «Мелон» задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд першої інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 370, 374 КПК України та пред`явленого обвинувачення в останній редакції, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 191 КК України (за епізодом ОСОБА_24 від 7 липня 2009 року), ч. 3 ст. 191 КК України (за епізодами: від 17 січня 2011 р. потерпілий ОСОБА_12 ; від 27 липня 2011 р. та 4 серпня 2011 р. потерпілий ОСОБА_13 ; від 17 січня 2011 р. потерпілий ОСОБА_9 ; від 17 січня 2011 р. потерпіла ОСОБА_14 ) та за ч. 4 ст. 191 КК України (за епізодом з 28 липня 2011 року по 1 грудня 2011 року привласнення грошових коштів КС «Мелон» в сумі 133127,59 грн.), а також до висновку про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України (за епізодами від 23.08.2001 року потерпіла ОСОБА_22 ; від 14.10.2011 року та 19.11.2011 року потерпіла ОСОБА_23 ), та також за ч. 2 ст. 190 КК України (за епізодом заволодіння шляхом обману грошовими коштами ОСОБА_25 ), виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку щодо вказаних епізодів суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до вимог ст. 91 КК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, з зазначенням підстав, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, за цими епізодами повністю підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілих, свідків, письмовими доказами.

Так, в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у пред`явленому їй обвинувачені не визнала в повному обсязі, але показання на свій захист давати в суді відмовилась також.

Разом з тим з дослідженого в суді першої інстанції наказу № 8/К від 2 березня 2009 року ОСОБА_7 було зараховано на посаду керівника Михайлівського відділення КС «Мелон» за сумісництвом з 2 березня 2009 року та покладено обов`язки касира. З цим наказом ОСОБА_7 ознайомлено було того ж дня 2 березня 2009 року (т. 2 а.с. 100).

Відповідно до дослідженого судом першої інстанції наказу № 6/К від 26 квітня 2011 року, керівнику Михайлівського відділення КС «Мелон» ОСОБА_7 був встановлений повний робочий день з 4 травня 2011 року. Ознайомлена з цим наказом ОСОБА_7 згідно її підпису була 26 квітня 2011 року (т.4 а.с.48).

Згідно дослідженої судом першої інстанції посадової інструкції керівника відділенням КС «Мелон», керівник відділення віддає розпорядження співробітникам та керує роботою відділення (п. 1.6), укладає від імені Спілки господарські договори, договори надання фінансових послуг членам Спілки, договори про забезпечення виконання зобов`язань та інші правочини в межах наданих повноважень (п.4.3)(т. 2 а.с. 103-106).

Відповідно до наказу № 14 від 11 листопада 2009 року, з яким під розпис було ознайомлено ОСОБА_7 , її було призначено відповідальною особою за збереження і використання ключів від сейфів у Михайлівському відділенні КС «Мелон» (т. 2, а.с. 98-99)

Згідно до наказу № 21 від 17 березня 2009 року, керівнику Михайлівського відділення КС «Мелон» ОСОБА_7 було передано печатку «Каса № 5» для затвердження касових документів, які надаються членам КС «Мелон» Михайлівським відділенням. З цим наказом ОСОБА_7 було ознайомлено під розпис 17 березня 2009 р. (т. 2 а.с. 108).

2 березня 2009 року між КС «Мелон» та ОСОБА_7 був укладений договір про повну матеріальну відповідальність (т. 2 а.с. 109-111).

Звільнено ОСОБА_7 з посади керівника Михайлівського відділення КС «Мелон» згідно дослідженого судом першої інстанції наказу № 2/К від 9 лютого 2012 року було з 9 лютого 2012 року (т. 4 а.с. 49).

Дослідивши наведені письмові докази, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 в період вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень займала посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», тобто була службовою особою, яка здійснювала адміністративно-господарські функції.

Частина доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 зводиться до того, що вирок суду в частині визнання її винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 191 КК України підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження, через відсутність в її діях складів вказаних злочинів.

Судова колегія погоджується з цими доводами апеляційної скарги обвинуваченої частково з огляду на наступні обставини, встановлені під час апеляційного розгляду за кожним епізодом інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень.

За епізодом ОСОБА_37 ст. 191 ч. 2 КК України

З показань допитаної в суді першої інстанції потерпілої ОСОБА_38 вбачається, що за пропозицією ОСОБА_7 , яка на той час працювала керівником Михайлівського відділення КС «Мелон» укласти кредитний договір, вона 7 липня 2009 року передала останній 40000 грн. в якості внеску на депозит, а ОСОБА_7 видала їй квитанцію до прибуткового касового ордеру. В подальшому ОСОБА_7 видавала їй відсотки за депозитом в розмірі 9800 грн. та двічі по 4700 грн., а коли вона звернулася з вимого розірвати депозитний договір та повернути суму депозиту, ОСОБА_7 їй повідомила, що цього зробити не може, оскільки кошти на рахунок КС «Мелон» вона не вносила, а договір депозиту відсутній.

Допитана за цим епізодом свідок ОСОБА_39 в суді першої інстанції показала, що влітку 2009 року в її присутності ОСОБА_24 передала ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 40000 грн. в якості коштів, які будуть ОСОБА_7 зараховані не депозитний рахунок в КС «Мелон», але через деякий час свідок дізналася від ОСОБА_24 , що ОСОБА_7 відмовляється повертати депозит, мотивуючи відмову тим, що гроші в касу КС «Мелон» вона не вносила.

Досліджені судом першої інстанції письмові докази за цим епізодом свідчать про наступне.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 7 липня 2009 року ОСОБА_24 внесла, а касир ОСОБА_7 прийняла внесок в сумі 40000 грн. (т. 2 а.с. 89).

В п. 1.1. договору про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «Стабільний» № 3 зазначено, що за цим договором спілка що прийняла від вкладника внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок у розмірі 40000 грн. строком на 12 місяців, зобов`язується повернути вкладникові таку суму та проценти за вкладом на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір цей завірений підписами з боку Спілки ОСОБА_40 , з боку Вкладника ОСОБА_24 (т. 2 а.с. 87-88).

Разом з тим, згідно висновку експерта Д/№194 від 8 червня 2012 року, підписи в графах як договору № 3 про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «Стабільний» так і в квитанції до прибуткового касового ордера на суму 40000 грн. від 7 липня 2009 року виконані, вірогідно, ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 84-86).

Згідно дослідженого судом першої інстанції висновку експерта Д/№147 від 24 липня 2013 року підпис, у графі «Касир» на квитанції до прибуткового касового ордеру від 7 липня 2009 року без номеру (внесок на додатковий пайовий внесок від ОСОБА_24 ), виконаний, імовірно, ОСОБА_7 . Підпис, у графі «Касир», у квитанції до прибуткового касового ордеру № 12 без дати (сплата вступного обов`язкового внеску від ОСОБА_24 ), виконаний, імовірно, ОСОБА_7 . Короткі рукописні записи, у графах квитанції до прибуткового касового ордеру № 12 без дати (сплата вступного обов`язкового внеску від ОСОБА_24 ), виконані ОСОБА_7 . Підпис, у графі «Касир» на квитанції до прибуткового касового ордеру від 5 лютого 2009 року без номеру (щорічні членські внески від ОСОБА_24 ), виконаний, імовірно, ОСОБА_7 (т.2 а.с. 93-97)

Також судом першої інстанції було досліджено розписку ОСОБА_7 , згідно якої вона 29 листопада 2011 року зобов`язується повернути ОСОБА_24 40000 грн., які в неї знаходяться з 16 липня 2011 року (т. 2 а.с. 81).

Разом з тим, згідно дослідженої судом першої інстанції заяви, зареєстрованої Михайлівським РВ ГУМВС України в Запорізькій області, 28 березня 2012 року ОСОБА_24 звернулася до правоохоронних органів із заявою про прийняття заходів до касира КС «Мелон» ОСОБА_7 , яка отримала від неї в якості депозиту 16 липня 2011 року 40000 грн., привласнила та не повертає їх (т. 2, ас. 92).

Наведені письмові докази в сукупності з показаннями допитаних в суді першої інстанції потерпілої ОСОБА_24 та свідка ОСОБА_41 доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України і стороною захисту в суді першої інстанції та доводами апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_42 не спростовані.

За епізодом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України за фактом привласнення 17 січня 2011 року грошових коштів, належних потерпілому ОСОБА_12 суд першої інстанції дослідив та оцінив наступні докази у кримінальному провадженні.

Так, потерпілий ОСОБА_12 в суді показав, що 21 травня 2009 року він прийшов до Михайлівського відділення КС «Мелон» та уклав депозитний договір, вніс перший внесок в сумі 10000 грн. Договір був оформлений керівником відділення ОСОБА_7 . В подальшому договір декілька разів переукладався та ним вносилися додаткові кошти на депозит. В грудні 2011 року його батько повідомив йому, що гроші на депозиті відсутні. Вони прийшли в Михайлівського відділення КС «Мелон», де їм нічого не змогли пояснити. На початку 2012 року він з батьком та братом поїхали в центральний офіс КС «Мелон» в м. Енергодар, де зустрічалися з керівником ОСОБА_40 , який повідомив, що з наявних в кредитній спілці документів вбачається, що кошти з депозиту були йому повернуті.

З показань допитаних в суді першої інстанції потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_13 вбачається, що вони за аналогічних підстав дізналися про відсутність грошових коштів на відкритих ними депозитних рахунках у КС «Мелон», крім того, потерпілий ОСОБА_9 показав, що з`ясовуючи, причину відмови у поверненні ним депозитів, вони зверталися до ОСОБА_7 , яка їм повідомила, що гроші з їх депозитів забрала вона та обіцяла повернути їх з відсотками до 16 січня 2012 року, написала відповідну розписку, але кошти їм не повернула.

Показання потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 узгоджуються з показаннями допитаної в суді першої інстанції свідка ОСОБА_34 , яка показала, що з 17 травня 2011 року вона почала працювати кредитним інспектором у Михайлівському відділені КС «Мелон», начальником якого була ОСОБА_7 . В грудні прийшов ОСОБА_43 з вимогою повернути гроші, що знаходилися на депозиті, але перевіривши документи, вона повідомила йому, що згідно видаткового касового ордеру, гроші були йому повернуті.

Узгоджуються показання потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 і з показаннями допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_44 , який показав, що під час керівництва ОСОБА_7 . Михайлівським відділенням КС «Мелон» було виявлено недостачу грошових коштів, які ОСОБА_7 обіцяла повернути. Після проведення службової перевірки було виявлено численні факти підробки кредитних та депозитних договорів, члени КС масово звертались до відділення з заявами про підроблення їх підписів у договорах.

Крім того, судом першої інстанції було досліджено та належним чином оцінено надані стороною обвинувачення письмові докази, які доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України за фактом заволодіння грошовими коштами, належними потерпілому ОСОБА_12 .

Так, згідно дослідженого судом Договору № 4 про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «Стабільний», укладений він був 16 липня 2009 року між КС «Мелон» та ОСОБА_12 . За цим договором КС «Мелон» прийняла 16.07.2009 року від ОСОБА_12 10290 грн. на строк до 16.07.2010 року (т. 2, а.с. 130-131).

16 липня 2010 року між КС «Мелон» та ОСОБА_12 був укладений договір № 11 про внесення внеску (вкладу) члена спілки на депозитний рахунок «Добробут» (т. 2 а.с. 128) та, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 22 жовтня 2010 року, ОСОБА_12 вніс внесок до КС «Мелон» в сумі 3000 грн. (т. 2 а.с. 132).

24 січня 2011 року між КС «Мелон» та ОСОБА_12 був укладений договір № 26 про внесення внеску (вкладу) члена спілки на депозитний рахунок Акційний «Півріччя» (т.2 а.с. 133).

24 липня 2011 року між КС «Мелон» та ОСОБА_12 була укладена угода № 36 про зміну та доповнення договору про внесення термінового членського внеску № 36 від 24 липня 2011 року (т.2 а.с. 134), та, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 24 липня 2011 року, ОСОБА_12 був внесений внесок до КС «Мелон» в сумі 24400 грн. (т. 2 а.с. 132).

Згідно видаткового касового ордеру від 17 січня 2011 року, касир ОСОБА_7 повернула ОСОБА_12 внесок згідно депозитного договору № 11 від 16 липня 2010 року в сумі 18880,94 грн. (т.2 а.с.127).

Разом з тим, згідно дослідженого судом першої інстанції висновку експерта Д/№119 від 8 травня 2015 року підпис від імені ОСОБА_12 , у графі «Підпис одержувача» видаткового касового ордеру №11, від 17 січня 2011 року, про повернення внеску згідно депозитного договору №11 від 16 липня 2010 року, виконаний не ОСОБА_12 , а іншою особою ( т. 6, а.с. 242-246).

13 лютого 2012 року ОСОБА_12 звернувся до органів внутрішніх справ із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності осіб, винних у крадіжці його коштів, що були внесені на депозит в КС «Мелон» (т.2 а.с.126).

За епізодом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України за фактом привласнення ОСОБА_7 17 січня 2011 року грошових коштів, належних потерпілому ОСОБА_9 суд першої інстанції дослідив та оцінив наступні докази у кримінальному провадженні.

Потерпілий ОСОБА_9 в суді першої інстанції показав, що в 2008 році він став членом КС «Мелон» та з того часу ним був укладений депозитний договір, що періодично переукладався. Оформленням його договорів займалася керівник відділення ОСОБА_7 , та саме ОСОБА_7 отримувала від нього кошти, які він вносив на свій депозит. Він запропонував своїм синам ОСОБА_45 та ОСОБА_46 також укласти депозитні договори з КС «Мелон». 31 грудня 2011 року ОСОБА_14 повідомила йому, що вона звернулася в КС «Мелон» з вимогою повернути депозит, але їй повідомили, що згідно документів, вона кошти вже забрала. Тому ОСОБА_9 прийшов до Михайлівського відділення КС «Мелон» з метою отримання інформації щодо його депозиту, де вже працювала не ОСОБА_7 , а інша співробітниця, яка не змогла нічого пояснити. Після цього він зателефонував ОСОБА_28 , яка повідомила йому, що згідно видаткових документів йому були повернуті всі депозитні кошти в повному обсязі. Він разом із синами зустрівся з ОСОБА_7 з метою з`ясування питання, яким чином так сталося, що кошти з депозитів вони не знімали, а в документах КС «Мелон» зазначено, що свої депозити вони отримали. На що ОСОБА_7 повідомила їм, що гроші з їхніх депозитів забрала вона, та пообіцяла повернути кошти з відповідними процентами у строк до 16 січня 2012 року, про що написала відповідну розписку. Але кошти до цього часу йому не повернуті.

Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в суді першої інстанції показали, що вони за аналогічних підстав дізналися про відсутність грошових коштів на відкритих ними депозитних рахунках у КС «Мелон».

Свідок ОСОБА_47 в суді першої інстанції за цим епізодом підтвердила показання потерпілого ОСОБА_9 , потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 та показала, що в грудні до неї звертався ОСОБА_43 з вимогою повернути гроші з депозитного рахунку, але перевіривши документи вона повідомила йому, що згідно видаткового касового ордеру гроші йому вже повернуті.

Крім того, судом першої інстанції було досліджено та належним чином оцінено надані стороною обвинувачення письмові докази, які доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України за фактом заволодіння грошовими коштами, належними потерпілому ОСОБА_9 .

Так, згідно дослідженого судом першої інстанції Договору № 3 про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «Активний-1», укладеного між ОСОБА_9 та КС «Мелон», Спілка прийняла 16 липня 2009 року від ОСОБА_9 63754 грн. на депозитний рахунок строком до 16 липня 2010 року (т. 2, а.с. 153-154).

16 липня 2010 року між КС «Мелон» та ОСОБА_9 був укладений договір № 13 про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «Добробут» (т. 2 а.с. 151-152).

Відповідно до прибуткового касового ордеру № 963 від 16 липня 2010 року (т.2 а.с.142) ОСОБА_7 одержала від ОСОБА_9 внесок згідно депозитного договору № 13 від 16 липня 2010 року в сумі 49000 грн., крім того, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 27 вересня 2010 року, ОСОБА_9 вніс внесок до КС «Мелон» в сумі 11388,37грн. (т. 2 а.с. 148).

24 липня 2011 року між КС «Мелон» та ОСОБА_9 була укладена угода № 35 про зміну та доповнення договору про внесення термінового членського внеску № 35 від 24 липня 2011 року (т.2 а.с. 150), та, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 450 від 24 липня 2011 року, ОСОБА_9 був внесений внесок до КС «Мелон» в сумі 60000 грн. (т. 2 а.с. 148).

24 січня 2011 року між КС «Мелон» та ОСОБА_9 був укладений договір № 25 про внесення внеску (вкладу) члена спілки на депозитний рахунок Акційний «Півріччя» (т.2 а.с. 140) та, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 24 січня 2011 року, ОСОБА_9 вніс внесок до КС «Мелон» в сумі 60000 грн. (т. 2 а.с. 148).

Відповідно до квитанцій до прибуткових касових ордерів, ОСОБА_9 неодноразово вносив грошові внески до КС «Мелон», а саме: 19 січня 2009 року в сумі 10000 грн.; 2 січня 2009 року 2500 грн.; 6 жовтня 2008 року 20 грн., 1 грн., 29000 грн. та 10000 грн.; 5 січня 2010 року 5000 грн.; 19 березня 2009 року 4000 грн. (т.2 а.с. 147-149).

Згідно дослідженого судом першої інстанції видаткового касового ордеру від 17 січня 2011 року, касир ОСОБА_7 повернула ОСОБА_9 внесок згідно депозитного договору № 13 від 16 липня 2010 року в сумі 66567 грн. (т.2 а.с.139).

Разом з тим, відповідно дослідженого судом першої інстанції висновку експерта Д/№119 від 8 травня 2015 року, підпис від імені ОСОБА_9 у графі «Підпис одержувача» видаткового касового ордеру №10, від 17 січня 2011 року, про повернення внеску згідно депозитного договору №13 від 16 липня 2010 року, виконаний не ОСОБА_9 , а іншою особою (т. 6, а.с. 242-246).

13 лютого 2012 року ОСОБА_9 звернувся до правоохоронних органів із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності керівника КС «Мелон» ОСОБА_44 та інших причетних осіб, винних у крадіжці його вкладу з депозитного рахунку (т.2 а.с.143).

За епізодом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України за фактом привласнення ОСОБА_7 у період часу з 27 січня 2011 року по 4 серпня 20011 року грошових коштів, належних потерпілому ОСОБА_13 суд першої інстанції дослідив та оцінив наступні докази у кримінальному провадженні.

Так, потерпілий ОСОБА_13 в суді першої інстанції показав що в 2009 році його батько ОСОБА_9 запропонував йому покласти гроші на депозит в КС «Мелон», на що він погодився та уклав депозитний договір в Михайлівському відділені КС «Мелон». Оформленням договору займалася керівник відділення ОСОБА_7 . Потім договір декілька разів переукладався, він ставив свої підписи на договорах, але кошти йому давав батько ОСОБА_9 , тому подробиць щодо умов депозитних договорів він не пам`ятає. В кінці 2011 року вони дізналися, що гроші на депозитному рахунку відсутні та згідно документів КС «Мелон» кошти з депозиту нібито були йому повернуті. Потерпілий ОСОБА_13 стверджував, що коштів з депозиту не отримував.

Аналогічні показання щодо обставин зникнення грошових коштів на їх депозитних рахунках та депозитному рахунку ОСОБА_13 дали в суді першої інстанції дали потерпіли ОСОБА_9 та ОСОБА_12 .

З досліджених судом першої інстанції письмових доказів за цим епізодом вбачається, що 16 липня 2010 року між КС «Мелон» та ОСОБА_13 був укладений договір № 12 про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «Добробут» в розмірі 30000 грн. (т.2 а.с. 190-191).

Відповідно до прибуткового касового ордеру № 962 від 16 липня 2010 року, ОСОБА_13 вніс кошти згідно депозитного договору № 12 від 16 липня 2010 року в КС «Мелон» в сумі 30000 грн. (т. 2 а.с. 185).

Відповідно до квитанцій до прибуткових касових ордерів від 15 січня 2010 року , ОСОБА_9 вніс вступний внесок в сумі 20 грн. та обов`язковий пайовий внесок в сумі 1 грн. (т.2 а.с. 193).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 2 жовтня 2010 року, ОСОБА_13 вніс внесок на депозитний рахунок відповідно до договору № 12 від 16 липня 2010 року до КС «Мелон» в сумі 5000 грн. (т. 2 а.с. 196).

17 січня 2011 року між КС «Мелон» та ОСОБА_13 був укладений договір № 22 про внесення внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок «Піврічний» в розмірі 39000 грн.(т.2 а.с. 195).

Відповідно до прибуткового касового ордеру № 36 від 17 січня 2011 року, ОСОБА_13 вніс кошти згідно депозитного договору № 22 від 17 січня 2011 року в КС «Мелон» в сумі 39000 грн. (т. 2 а.с. 189)

16 липня 2011 року між КС «Мелон» та ОСОБА_13 була укладена угода № 32 про зміну та доповнення договору про внесення термінового членського внеску № 32 від 16 липня 2011 року (т.2 а.с. 194), та, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 16 липня 2011 року, ОСОБА_13 вніс внесок до КС «Мелон» в сумі 56000 грн. (т. 2 а.с. 192).

Згідно видаткового касового ордеру від 27 липня 2011 року, касир ОСОБА_7 повернула ОСОБА_13 внесок згідно депозитного договору № 22 від 17 січня 2011 року в сумі 28000 грн. (т.2 а.с.186).

Згідно видаткового касового ордеру від 4 серпня 2011 року, касир ОСОБА_7 повернула ОСОБА_13 внесок згідно депозитного договору № 22 від 17 січня 2011 року в сумі 15346,25 грн. (т.2 а.с.184).

Разом з тим, згідно дослідженого судом першої інстанції висновку експерта Д/№119 від 8 травня 2015 року, підпис від імені ОСОБА_13 у графі «Підпис одержувача» видаткового касового ордеру № 108 від 4 серпня 2011 року, про повернення внеску згідно депозитного договору № 22 від 17 січня 2011 року, а також підпис від імені ОСОБА_13 в графі «Підпис одержувача» видаткового касового ордеру № 10 від 27 липня 2011 року про повернення внеску згідно депозитного договору № 22 від 17 січня 2011 року, виконані не ОСОБА_13 , а іншою особою (т. 6, а.с. 242-246).

Згідно також дослідженого судом першої інстанції висновку експерта № 14 від 9 квітня 2012 року, документально підтверджується внесення грошових коштів в касу КС «Мелон» ОСОБА_13 по депозитному договору № 32 від 16 липня 2011 року в сумі 56600 грн. Відповідно до бухгалтерської довідки від 20 березня 2012 року, підписаної заступником голови правління ОСОБА_28 та головним бухгалтером ОСОБА_48 , касова книга за 16 липня 2011року відсутня, так як це вихідний день (субота). В касовій книзі КС «Мелон» за 18 липня 2011 року надходження грошових коштів від ОСОБА_13 в сумі 56600 грн. не відображено (т. 2 а.с. 181-183).

Слід також звернути увагу на те, що згідно дослідженої судом першої інстанції розписки від 30 грудня 2011 року, ОСОБА_7 власноручно зазначила, що вона зобов`язується повернути ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 суму грошей, що були зняті нею з депозитних рахунків та проценти на загальну суму 140000 грн. в строк до 16 січня 2012 року(т. 2 а.с. 146).

13 лютого 2012 року ОСОБА_13 звернувся до органів внутрішніх справ із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності осіб, винних у крадіжці його коштів, що були внесені на депозит в КС «Мелон» (т. 2 а.с. 179).

Наведені вище докази у кримінальному провадженні є належними, допустимими, вони вірно оцінені судом першої інстанції, як такі що, повністю доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 КПК України за фактом привласнення нею грошових коштів потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно (після вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України за епізодом ОСОБА_24 ) і, на думку колегії суддів, доводами апеляційної скарги не спростовані.

За епізодом ОСОБА_14 за ст. 191 ч. 3 КК України.

Потерпіла ОСОБА_14 в суді першої інстанції показала, що в 2008 році вона уклала депозитний договір з КС «Мелон» та внесла перший внесок в розмірі 10000 грн., в подальшому вона декілька разів переукладала договір та додатково вносила кошти, загальна сума її депозиту склала 30000 грн. Кошти кожного разу вона передавала керівнику Михайлівського відділення КС «Мелон» ОСОБА_7 . В 2011 році, коли вона звернулася до Михайлівського відділення КС «Мелон» з метою отримання коштів з депозиту, її повідомили, що нібито їй вже був повернутий депозит. Враховуючи, що кошти вона фактично не отримувала, вона була змушена звернутися до міліції із заявою про вчинення злочину.

З досліджених в суді першої інстанції письмових доказів вбачається, що 17 січня 2011 року між КС «Мелон» та ОСОБА_14 був укладений договір № 21 про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок Акційний «Піврічний» у розмірі 30000 грн.(т.2, а.с. 207).

Відповідно до прибуткового касового ордеру без номеру від 17 січня 2011 року, ОСОБА_14 внесла внесок згідно депозитного договору № 21 від 17 січня 2011 року в КС «Мелон» в сумі 30000 грн. (т. 2 а.с. 206).

Відповідно до прибуткового касового ордеру № 35 від 17 січня 2011 року, ОСОБА_14 внесла кошти згідно депозитного договору № 21 від 17 січня 2011 року в КС «Мелон» в сумі 16660 грн. (т. 2 а.с. 201).

16 липня 2011 року між КС «Мелон» та ОСОБА_14 був укладений договір № 29 про внесення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «Лояльний» в розмірі 33372,95 грн. (т.2 а.с. 205).

Згідно видаткового касового ордеру від 25 липня 2011 року, касир ОСОБА_7 повернула ОСОБА_14 внесок згідно депозитного договору № 21 від 17 січня 2011 року в сумі 18516,63 грн. (т.2 а.с.200).

Згідно дослідженого судом першої інстанції висновку експерта № 17 від 9 квітня 2012 року, у зв`язку із відсутністю первинного документу, що підтверджує внесення грошових коштів ОСОБА_14 в касу КС «Мелон», документально підтвердити внесення грошових коштів ОСОБА_14 в касу КС «Мелон» по депозитному договору № 29 від 16 липня 2011 року, експерту не представляється можливим.

Відповідно до бухгалтерської довідки від 20 березня 2012 року, підписаної заступником голови правління ОСОБА_28 та головним бухгалтером ОСОБА_48 , касова книга за 16 липня 2011року відсутня, так як це вихідний день (субота). В касовій книзі КС «Мелон» за 18 липня 2011 року надходження грошових коштів від ОСОБА_14 в сумі 33372,95 грн. не відображено (т. 2 а.с. 209-211).

При тому, згідно розписки від 30 грудня 2011 року ОСОБА_7 зобов`язалася повернути ОСОБА_14 суму грошей, що були зняті нею в КС «Мелон» з депозитного рахунку та проценти в сумі 36000 грн. в строк до 16 січня 2012 року (т. 2 а.с. 202).

13 лютого 2012 року ОСОБА_14 звернулась до органів внутрішніх справ із заявою про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_44 та осіб, винних у крадіжці її коштів, що були внесені на депозит в КС «Мелон» (т.2 а.с.203).

Вказані досліджені судом першої інстанції докази, яким суд навів належну оцінку у вироку як, таким що повністю доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України за фактом привласнення грошовими коштами потерпілої ОСОБА_14 доводами апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , на думку судової колегії, не спростовані.

За епізодом привласнення ОСОБА_7 грошових коштів Михайлівського відділення КС «Мелон» у період часу з 28 липня 2011 року по 1 грудня 2011 року, який судом першої інстанції кваліфікований за ч. 4 ст. 191 КК України судом першої інстанції були досліджені та оцінені наступні докази.

Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні пояснила, що в 2011 році вона займала посаду заступника голови правління КС «Мелон». Начальником Михайлівського відділення КС «Мелон» на той час була ОСОБА_7 Щомісячно по всім відділенням проводилася інвентаризація. Так, 6 жовтня 2011 року комісія, членом якої вона була, приїхала до Михайлівського відділення КС «Мелон», але ОСОБА_7 на робочому місці не було, тому інвентаризацію було перенесено на 7 жовтня 2011 року, коли був відкритий сейф та перевірена наявність грошових коштів, недостача складала приблизно 150 тис. грн. Комісія приїхала повторно 12 жовтня 2011 року, ОСОБА_7 віддала приблизно 30 тис. грн., але все рівно залишилася недостача приблизно в сумі 120 тис. грн. По результатам інвентаризації були складені відповідні акти та протоколи. Також свідок повідомила, що ОСОБА_7 виконувала роботу начальника відділення та касира, до її повноважень входило приймання та видача грошових коштів, ведення бухгалтерського обліку, прийом документів від людей, які бажали стати учасниками спілки та оформити кредит або депозит. Укладення договорів здійснювалось наступним чином, ОСОБА_7 приймала від бажаючих заяви та документи, привозила їх до центрального офісу КС «Мелон» в м. Енергодар, або направляла їх копії електронною поштою, потім погоджувала умови з керівництвом КС «Мелон», а саме: з головою правління ОСОБА_40 та кредитним комітетом, якщо ставилося питання видачі кредиту. Якщо приймалося рішення видати кредит, ОСОБА_7 запрошувала людей та складала текст договору на бланках «суворої звітності», мається на увазі, що ОСОБА_7 були видані порожні аркуші паперу формату А-4 з підписом голови правління ОСОБА_44 та печаткою КС «Мелон». На цих бланках ОСОБА_7 роздруковувала текст договору в двох екземплярах, один віддавала людям, а другий передавала в центральний офіс КС «Мелон». Всі операції з грошима фіксувалися в електронній касовій книзі, яка щодня роздруковувалась та в кінці місяця передавалася до КС «Мелон» для зберігання. В 2011 році до спілки почали звертатися люди з претензіями, одні стверджували, що не мають заборгованості за кредитним договорами на підтвердження чого надавала платіжні документи, інші казали, що бажають зняти кошти з депозиту, але за документами гроші їм були повернуті. Після інвентаризації та перевірки бухгалтерських документів, ОСОБА_7 була звільнена, а керівництво КС «Мелон» звернулося із заявою про вчинення злочину до органів внутрішніх справ.

Свідок ОСОБА_47 в суді першої інстанції показала, що з 17 травня 2011 року вона почала працювати кредитним інспектором у Михайлівському відділені КС «Мелон», начальником якого була ОСОБА_7 . В жовтні 2011року з центрального офісу КС «Мелон» приїжджала комісія з метою проведення інвентаризації грошових коштів, в ході якої була виявлена недостача. За цим фактом ОСОБА_7 писала доповідну, змісту якої свідок не знає, ніяких пояснень ОСОБА_7 з приводу недостачі вона також не чула. На початку грудня знову було проведено інвентаризацію та виявлено недостачу, після чого ОСОБА_7 було звільнено. Через деякий час до відділення почали приходити люди та пояснювати, що кредити вони сплатили, приносили відповідні корінці до прибуткових касових ордерів, хоча згідно бухгалтерських даних за ними числилася заборгованість. В грудні прийшов ОСОБА_43 з вимогою повернути гроші, що знаходилися на депозиті, але перевіривши документи, вона повідомила йому, що згідно видаткового касового ордеру, гроші були йому повернуті.

Свідок ОСОБА_49 в суді першої інстанції показав, що з вересня 2010 року він працює кредитним інспектором КС «Мелон» в м. Енергодар. 1 грудня 2011 року він був членом комісії, що проводила інвентаризацію у Михайлівському відділені КС «Мелон», начальником якого була ОСОБА_7 за результатами інвентаризації була виявлена недостача, з приводу чого ОСОБА_7 надала свої пояснення в акті.

Свідок ОСОБА_50 суду першої інстанції показала, що в 2011 році працювала на посаді головного касира КС «Мелон» в м. Енергодар. В жовтні 2011 року вона входила у склад комісії, що проводила інвентаризацію в Михайлівському відділенні КС «Мелон». В ході інвентаризації 7 жовтня 2011 року були перевірені бухгалтерські документи та наявність готівки в касі, сейф був відчинений, але грошей в ньому не було. Недостача складала приблизно 150 тис. грн. 12 жовтня 2011 року була проведена повторна інвентаризація, ОСОБА_7 віддала приблизно 30 тис. грн., але все одно залишилася недостача приблизно в 112 тис. грн. ОСОБА_7 пояснила, що через деякий час недостачі не буде. 1 грудня 2011 року була проведена чергова інвентаризація, в ході якої знову була виявлена недостача. Також свідок пояснила, що в її обов`язки входило зшивання касових книг, які щомісячно передавалися з усіх відділень. В кожному відділенні була своя касова книга. Документи вона не перевіряла, а лише зшивала їх.

Свідок ОСОБА_51 в судовому засіданні пояснив, що він працював головою правління КС «Мелон» у період з 2008 по серпень 2013 року. В 2011 році керівником Михайлівського відділення КС «Мелон» працювала ОСОБА_7 . З періодичністю приблизно один раз на два місяці проводилася інвентаризація у відділення КС «Мелон». Так, чергову інвентаризацію у Михайлівському відділенні КС «Мелон» було призначено на 6 жовтня 2011 року, але коли комісія приїхала в офіс спілки в смт. Михайлівка, керівник відділення ОСОБА_7 була відсутня на робочому місці. Інвентаризацію було перенесено на 7 жовтня 2011 року, але і в цей день ОСОБА_7 була відсутня, тому було прийняте рішення провести інвентаризацію за її відсутності, в присутності іншого працівника відділення ОСОБА_34 , яка на той час проходила стажування. Коли було відкрито сейф, було виявлено недостачу приблизно 148000 грн., про що був складений відповідний акт інвентаризації. В подальшому ОСОБА_7 повернула приблизно 30000 грн., та пообіцяла повернути всю суму. Повторну ревізію було проведено 1 грудня 2011 року та знову було виявлено недостачу в сумі приблизно 20000 грн. Після чого ОСОБА_7 було звільнено з роботи в лютому 2012 року. У зв`язку з виявлення недостач на значні суми коштів, було проведено перевірку діяльності Михайлівського відділення КС «Мелон», в ході якої було з`ясовано численні факти службового підроблення кредитних та депозитних договорів. Люди масово зверталися до відділення із заявами, про підроблення їхніх підписів в договорах. За всіма виявленими фактами КС «Мелон» зверталося до органів внутрішніх справ із заявами про вчинення ОСОБА_7 злочинів. Працюючи на посаді керівника Михайлівського відділення КС «Мелон», ОСОБА_7 повинна була приймати від людей документи, встановлювати їхні особи та звертатися за погодженням до центрального офісу КС «Мелон» в м. Енергодар. Для оптимізації роботи кредитної спілки та швидкого оформлення кредитних, депозитних та інших договорів ОСОБА_7 були видані так звані «бланки суворої звітності» - аркуші формату А-4 з підписом та печаткою голови правління КС «Мелон». Після того, як ОСОБА_7 формувала пакет документів для оформлення договору, вона відправляла в центральний офіс КС «Мелон» відскановані копії документів, отримувала згоду на укладення договору, після чого роздруковувала договір на виданих їй бланках з підписом голови правління спілки. Робота з ОСОБА_7 та іншими керівниками відділень ґрунтувалася на повній довірі. За весь час роботи до ОСОБА_7 претензій не було до часу інвентаризації, коли було виявлено значну недостачу. В своїх пояснювальних записках ОСОБА_7 визнавала свою провину та зобов`язувалася повернути спілці гроші, проте цього не зробила.

Крім того судом першої інстанції були досліджені наступні письмові докази.

Відповідно до наказу № 13/ГД від 29 вересня 2011 року, з яким ОСОБА_7 , було ознайомлено під розпис того ж дня, голою правління КС «Мелон» ОСОБА_40 було наказано провести повну інвентаризацію грошових коштів в касах центрального офісу та відділень, основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, і документів та розрахунків з перевіркою їх фактичної наявності та документального підтвердження (т.4 а.с.35-36).

Наказом № 15/ГД від 7 жовтня 2011 року голою правління КС «Мелон» ОСОБА_40 було наказано провести інвентаризацію каси Михайлівського відділення КС «Мелон» з покупюрним перерахунком усіх готівкових грошових коштів з перевіркою їх фактичної наявності і документального підтвердження станом на 7 жовтня 2011 року (т.4 а.с.37).

Наказом № 17/ГД від 12 жовтня 2011 року, з яким ОСОБА_7 було ознайомлено того ж дня, голою правління КС «Мелон» ОСОБА_40 було наказано провести інвентаризацію каси Михайлівського відділення КС «Мелон» з покупюрним перерахунком усіх готівкових грошових коштів з перевіркою їх фактичної наявності і документального підтвердження станом на 12 жовтня 2011 року (т.4 а.с.38).

Наказом № 20/ГД від 1 грудня 2011 року, з яким ОСОБА_7 було ознайомлено того ж дня, головою правління КС «Мелон» ОСОБА_40 було наказано провести інвентаризацію каси Михайлівського відділення КС «Мелон» з покупюрним перерахунком усіх готівкових грошових коштів з перевіркою їх фактичної наявності і документального підтвердження станом на 1 грудня 2011 року(т.4 а.с.39).

Відповідно до акту від 6 жовтня 2011 року інвентаризацію в Михайлівському відділенні КС «Мелон» проведено не було через відсутність на робочому місці керівника відділення ОСОБА_52 , проведення інвентаризації було перенесено на 7 жовтня 2011 року (т. 4 а.с. 40).

Згідно акту № 8 від 7 жовтня 2011 року, комісією в складі: ОСОБА_28 , ОСОБА_50 , ОСОБА_53 було зафіксовано недостачу у розмірі 148554,06 грн., при проведенні інвентаризації керівник Михайлівського відділення ОСОБА_7 була відсутня (т.4 а.с.32).

Згідно акту № 9 від 12 жовтня 2011 року комісією в складі ОСОБА_28 , ОСОБА_54 , ОСОБА_50 в результаті проведення інвентаризації в касі 3015 Михайлівського відділення за участю матеріально відповідальної особи ОСОБА_7 було встановлено недостачу в розмірі 112840,95 грн., акт інвентаризації підписано членами комісії та керівником відділення ОСОБА_7 без зауважень (т.4 а.с.31).

Згідно акт інвентаризації № 10 від 1 грудня 2011 року наявності грошових коштів в касі 3015 Михайлівського відділення комісією в складі ОСОБА_54 , ОСОБА_50 , ОСОБА_55 в ході інвентаризації в присутності матеріально відповідальної особи ОСОБА_7 було зафіксовано недостачу в сумі 20286,64 грн., акт інвентаризації підписано членами комісії та керівником відділення ОСОБА_7 .

Слід також звернути увагу, що згідно письмового пояснення ОСОБА_7 , яке міститься в цьому акті, з приводу наслідків проведеної інвентаризації та виявлення недостачі грошових коштів вона пояснила, дослівно «На 1 грудня 2011 року в касі Михайлівка є недостача. В зв`язку з попередніми неприємностями тому і виникла недостача. Всю суму беру не себе, на своє ім`я» (т 4, а.с. 30).

Згідно письмового пояснення ОСОБА_7 від 1 грудня 2011 року, всю відповідальність за недостачу в касі Михайлівського відділення КС «Мелон» вона взяла на себе (т. 4 а.с. 43).

Відповідно до пояснювальної записки ОСОБА_7 від 12 жовтня 2011 року , вона зобов`язувалася повернути недостачу в касі КС «Мелон», виявлену станом на 12 жовтня 2011 року, в сумі 112840,95 грн. в касу Михайлівського відділення КС «Мелон» (т.4 а.с.44).

В пояснювальній записці від 13 жовтня 2011 року ОСОБА_7 зазначає, що 12 жовтня 2011 року у Михайлівському відділенні була проведена перевірка та виявлена недостача. Вона бере повну відповідальність за повернення суми в розмірі 112840,95 грн. в повному обсязі до 18 жовтня 2011 року (т. 4, а.с. 45).

Згідно дослідженого судом висновку експерта № 13 від 29 березня 2012 року, документально підтверджується недостача грошових коштів в касі Михайлівського відділення КС «Мелон», встановлена проведеною інвентаризацією, результати якої відображені в актах інвентаризації грошових коштів і цінностей № 9 від 12 жовтня 2011 року та № 10 від 1 грудня 2011 року в сумі 133127,59 грн. (т.7 а.с. 41-43)

Згідно вироку суду, судом досліджені об`єкти, наданні для проведення даної експертизи, зокрема, Михайлівська каса за період з 5 жовтня 2011 року по 1 грудня 2011 року (т. 3 а.с. 219-258).

Відповідно до накладних на переміщення, завірених підписами ОСОБА_7 вона за накладною № 1 від 30 жовтня 2009 року отримала 120 бланків суворого обліку; № 7 від 8 квітня 2011 року - 120 бланків; № 2 від 19 травня 2010 року 100 бланків; № 3 від 23 липня 2010 року 137 бланків; № 7 від 5 листопада 2010 року 75 бланків; № 15 від 24 грудня 2010 року 110 бланків; № 5 від 4 березня 2011 року 201 бланк; № 14 від 11 серпня 2011 року 25 бланків; № 9 від 20 вересня 2012 року 5 бланків. (т.7 а.с. 44-54).

Згідно пояснювальної ОСОБА_7 від 19 січня 2012 року за фактом виявленої недостачі бланків строгої відповідальності в кількості 301 шт. пояснити вона нічого не змогла (т. 7, а.с. 55).

Наведені вище письмові докази у сукупності з показаннями допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_28 , ОСОБА_56 , ОСОБА_55 , ОСОБА_50 та ОСОБА_44 в повній мірі доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, а саме, що вона зловживаючи своїм службовим становищем, діючи повторно з умислом, направленим на привласнення грошових коштів КС «Мелон» в період часу з 28 липня 2011 року по 1 грудня 2012 року привласнила грошові кошти КС «Мелон» в сумі 133127 грн., тобто у великому розмірі і доводами апеляційної скарги ці висновки суду першої інстанції не спростовані.

Судова колегія критично оцінює апеляційні доводи обвинуваченої з приводу того, що після того, як в результаті проведення інвентаризацій було виявлено недостачу грошових коштів у ввіреному їй відділенні, вона написала письмові розписки, в яких вона як порядна людина взяла на себе зобов`язання внести грошові кошти до каси лише через те, що вона була керівником цього відділення.

Крім того, досліджені судом письмові докази свідчать про те, що акти інвентаризації на час її проведення ОСОБА_7 були підписані без зауважень, що свідчить про те, що на час інвентаризації вона визнала не лише факт нестачі грошових коштів у касі підприємства, а і розмір їх недостачі.

В письмових поясненнях безпосередньо після проведення інвентаризації ОСОБА_7 , визнавши факт нестачі грошових коштів в касі підприємства, пояснила її лише попередніми неприємностями, але якими саме не зазначила.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 з приводу порушення її права на захист з огляду неконкретності пред`явленого їй обвинувачення, то судова колегія з ними також не погоджується, оскільки за вищенаведеним епізодами ( ОСОБА_57 від 7 липня 2009 року, ОСОБА_12 за 17 січня 2011 року, ОСОБА_13 за 27 липня 2011 року та 4 серпня 2011 року, ОСОБА_9 від 17 січня 2011 року, ОСОБА_14 від 17 січня 2011 року та КС «Мелон» за період часу з 28 липня 2011 року по 1 грудня 2011 року) обвинувачення є конкретним та зрозумілим.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті ст. 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачити, що приховано за зовнішньою стороною справи та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року, «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

З обвинувального акту в останній редакції (т. 7 а.с. 66-75) за вище наведеним епізодами, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченої у їх вчиненні, розмір завданої майнової шкоди викладені чітко і конкретно.

Що стосується обвинувального акту за вказаними епізодами то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складів злочинів кримінальних правопорушень, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Разом з тим, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду в частині визнання ОСОБА_7 винуватою у чиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України за епізодами від 26 квітня 2011 року за фактом завдання шкоди потерпілій ОСОБА_15 на суму 768,68 грн. та за епізодом від 14 листопада 2011 року за фактом завдання ОСОБА_15 шкоди на суму 560 грн., не відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України, а висновки суду першої інстанції щодо доведення її вини у вчинення цих злочинів не підтверджуються доказами, дослідженим під час судового розгляду, що у відповідності до ст.ст. 409, 411 КПК України є підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції.

Так з вироку суду вбачається, що ОСОБА_7 було визнано винуватою у вчиненні вказаних злочинів за наступних обставин.

26.04.2011 в денний час, ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, діючи повторно, з метою привласнення грошових коштів ОСОБА_15 , прийняла від останньої грошові кошти у сумі 3000 гривень в якості сплати за кредитним договором №С231 від 25.10.2010, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла. В подальшому, ОСОБА_7 , з метою приховування своєї злочинної діяльності, вносила до каси грошові кошти в рахунок погашення кредиту за кредитним договором №С231 від 25.10.2010, а саме, 29.06.2011 внесла 857, 64 гривень, 07.07.2011 внесла 470, 37 гривень, 28.09.2011 внесла 903,31 гривень, але у повному обсязі кредит не погасила.

Крім того, ОСОБА_7 було визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України за наступних обставин.

14.11.2011 в денний час, ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від ОСОБА_15 грошові кошти у сумі 560 гривень в якості сплати за кредитним договором №С-343 від 26.04.2011 в підтвердження чого видала ОСОБА_15 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 14.11.2011 невстановленого зразка, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отримані грошові кошти звернула нас свою користь, чим завдала ОСОБА_15 майнову шкоду на зазначену суму.

Свої висновки про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень суд мотивував показаннями потерпілої ОСОБА_15 , свідка ОСОБА_27 , та дослідженим письмовими доказами.

Разом з тим, судова колегія приходить до переконання, що наведені докази, як окремо так і в їх сукупності не є достатніми для доведення всіх обставин, які у відповідності до ст. 91 КПК України повинні бути доведені за цими двома окремими епізодами інкримінованих обвинуваченням ОСОБА_7 злочинів, а формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним за ними фактично є дублюванням формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті.

Так згідно вироку суду потерпіла ОСОБА_15 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що в 2010 році оформила кредит у Михайлівському відділені КС «Мелон» в розмірі 5000 грн. на строк 12 місяців зі сплатою щомісячних платежів в розмірі 560 грн. В кінці 2011 року вона дізналася, що має борг за несплату щомісячного платежу за листопад в сумі 560 грн., хоча на руках у неї була квитанція до прибуткового касового ордеру без номеру від 14 листопада 2011 року. Крім того, в 2011 році в КС «Мелон» оформив кредит на таку ж суму її свекор ОСОБА_27 , але отримала кошти та в подальшому сплачувала кредит вона особисто. ОСОБА_7 запропонувала їй перевести 3000 грн. з кредиту ОСОБА_27 на погашення кредиту потерпілої, на що вона погодилася. В подальшому вона дізналася, що ОСОБА_7 перевела не всю суму на погашення її кредиту, внаслідок чого у неї утворився борг. За вказаними фактами вона звернулася до органів внутрішніх справ із заявою про вчинення злочину. Через деякий час керівник КС «Мелон» ОСОБА_51 повідомив їй, що її кредит закритий та вона отримала відповідні документи, тому претензій ні до кого не мала та з позовними вимогами до суду не зверталася.

Свідок ОСОБА_27 за цим епізодом, згідно вироку суду першої інстанції в суді показав, що в 2011 році за порадою своєї невістки оформив кредит в Михайлівському відділенні КС «Мелон» на суму 5000 грн. Щомісячні платежі вносила невістка ОСОБА_15 . Платежі вносилися вчасно та в передбаченому розмірі, але через деякий час ОСОБА_15 повідомила, йому що за кредитом виник борг. На руках у них були всі квитанції щодо сплати щомісячних платежів, тому згодом його кредит був закритий.

Також згідно вироку, судом було досліджено договір споживчого кредиту № С231 на суму 5000 грн., укладений 25 жовтня 2010 року між КС «Мелон» та ОСОБА_15 (т. 3 а.с. 13-14) та договір споживчого кредиту № С 343 на суму 5000 грн. укладений 26 квітня 2011 року між КС «Мелон» та ОСОБА_27 (т.3 а.с. 10-11).

Крім того судом першої інстанції було досліджено квитанцію до прибуткового касового ордеру від 14 листопада 2011 року, згідно якої ОСОБА_27 сплатив внесок по кредиту згідно договору № С 343 від 26 квітня 2011 року в сумі 560 грн. (т.3 а.с.8).

Посилання на будь-які інші докази, якими як вважав суд першої інстанції, стороною обвинувачення доведено вину ОСОБА_7 за цими епізодами у вироку відсутні.

Переглядаючи вирок в межах поданих на нього апеляційних скарг, судова колегія приходить до висновку, що вказані докази не містять фактичних даних, які доводять вчинення ОСОБА_7 інкримінованих їй злочинів, а доводять лише факт перебування ОСОБА_15 та ОСОБА_27 у цивільно-правових відносинах з КС «Мелон» з приводу оформлення ними договорів споживчих кредитів, а також прийняття ОСОБА_7 як касиром в рахунок погашення заборгованості за кредитом ОСОБА_27 грошових коштів в розмірі 560 грн.

Аудіозапис судового засідання від 25 березня 2014 року свідчить, що потерпіла ОСОБА_15 під час її допиту вважала, що ОСОБА_7 заволоділа коштами в розмірі 560 грн. лише з огляду на те, що вона передала їй ці кошти для погашення кредиту за листопада 2011 року, отримала відповідну квитанцію, але згодом їй зателефонували з кредитної спілки та нагадали про необхідність здійснити чергове погашення кредиту за листопад 2011 року. Коли вона звернулась до ОСОБА_7 та їй повідомила, що все буде добре і вона розбереться в ситуації. В наступному гроші були зараховані і претензій ні кредитна спілка до неї, ні вона до спілки не мають.

Свідок ОСОБА_27 згідно аудіозапису, в суді першої інстанції показав, що всі обставини з приводу взаємовідносин його невістки з КС йому відомі лише з її слів.

Слід також звернути увагу не те, що за кредитним договором № С-343 від 26 квітня 2011 року стороною цього договору є не ОСОБА_15 , а ОСОБА_27 , який потерпілим у даному кримінальному провадженні не визнаний, а висновки обвинувачення з приводу того, що шкоду в розмірі 560 грн. завдано саме ОСОБА_15 , яка не є стороною за цим договором, ґрунтуються лише на її показаннях.

В силу ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Приймаючи до уваги, що обвинувачена ОСОБА_7 винуватою себе не визнала в тому числі і за цими епізодами, потерпілі та прокурор в цій частині вирок не оскаржували та клопотань апеляційному суду про дослідження інших доказів за цими епізодами сторонами апеляційного провадження заявлено не було, а належними, допустимими та достатніми доказами в суді першої інстанції не доведено взагалі події злочинів, судова колегія приходить до висновку що епізоди вчинення ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України 26 квітня 2011 року та 14 листопада 2011 року підлягають виключенню з її обвинувачення.

За аналогічних підстав підлягають виключенню з обвинувачення ОСОБА_7 епізоди вчинення нею злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України за фактом привласнення грошових коштів, належних ОСОБА_21 30 квітня 2011 року, 3 жовтня 2011 року, та у грудні 2011 року.

Так з вироку суду вбачається, що ОСОБА_7 було визнано винуватою у вчиненні вказаних злочинів за наступних обставин.

30.04.2011 в денний час, ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від ОСОБА_16 грошові кошти у сумі 720 гривень в якості сплати за кредитним договором №С-337 від 07.04.2011 в підтвердження чого видала ОСОБА_21 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 07.04.2011 невстановленого зразка, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, отриманні грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_21 майнову шкоду на зазначену суму.

Крім того, 03.10.2011 в денний час, ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від ОСОБА_21 грошові кошти у сумі 3000 гривень в якості сплати за кредитним договором №С-337 від 07.04.2011 в підтвердження чого видала ОСОБА_16 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 03.10.2011 невстановленого зразка, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отримані грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_16 майнову шкоду на зазначену суму.

Крім того, у грудні 2011 в денний час, ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку культури Михайлівського району, який розташований за адресою: Запорізька область смт. Михайлівка, вул. Леніна, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від ОСОБА_21 грошові кошти у сумі 300 грн. в якості сплати за кредитним договором №С-337 від 07.04.2011, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отримані грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_21 майнову шкоду на зазначену суму.

Згідно мотивувальної частини вироку, висновки суду про доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаних злочинів суд першої інстанції обґрунтовує показаннями потерпілої ОСОБА_21 , свідка ОСОБА_58 та дослідженими письмовими доказами.

При цьому з показань потерпілої ОСОБА_21 вбачається, що в суді першої інстанції вона пояснила, що в квітні 2011 року вона взяла кредит в Михайлівському відділені КС «Мелон» на суму 7500 грн., з щомісячними платежами в розмірі 720 грн. Платежі вона вносила регулярно, гроші віддавала ОСОБА_7 . В жовтні 2011 року в неї з`явилася можливість внести 3000 грн. на погашення кредиту, тому вона прийшла до Михайлівського відділення КС «Мелон», але начальника відділення ОСОБА_7 на місці не було, вона зателефонувала їй і ОСОБА_7 порадила залишити гроші ОСОБА_59 , що потерпіла і зробила. Через деякий час ОСОБА_7 віддала потерпілій квитанцію на суму 3000 грн. В січні потерпілій зателефонувала ОСОБА_60 , яка почала працювати в КС «Мелон» замість ОСОБА_7 , та повідомила, що ОСОБА_61 має заборгованість по кредитному договору. Потерпіла доводила в КС «Мелон», що вона вчасно вносила платежі, але їй повідомили, що в касу КС «Мелон» гроші не надходили. При особистій зустрічі з ОСОБА_7 , остання пояснювала, що все владнає та обіцяла повернути гроші. Через вказані обставини потерпіла звернулася в міліцію із заявою про вчинення злочину.

Свідок за цим епізодом ОСОБА_62 в суді першої інстанції показала, що працювала в ПП «Ардбуд» та була знайома з ОСОБА_7 , яка працювала в Михайлівському відділенні КС «Мелон». Одного разу ОСОБА_7 зателефонувала їй на телефон та попросила прийняти грошові кошти на погашення кредиту від ОСОБА_63 . Через деякий час дійсно прийшла ОСОБА_61 та передала їй гроші в сумі 2000 чи 3000 грн., точної суми свідок не пам`ятає. ОСОБА_62 розписалася на корінці квитанції, що отримала від ОСОБА_64 гроші. А коли до неї прийшла ОСОБА_7 , свідок віддала їй суму грошей, прийняту у ОСОБА_63 . Також свідок показала, що не була працівником КС «Мелон», а гроші прийняла від ОСОБА_64 через те, що її попросила про це ОСОБА_7 , з якою в неї були дружні відносини.

Також з вироку суду вбачається, що висновки суду про доведення вини ОСОБА_7 за цими епізодами ґрунтуються лише на наступних письмових доказах:

- квитанція до прибуткового касового ордеру від травня 2011 року, згідно якої ОСОБА_7 прийняла від ОСОБА_21 сплату по кредитному договору № С-337 від 7 квітня 2011 року в сумі 720 грн. (т. 3 а.с. 79).

- квитанція до прибуткового касового ордеру від 3 жовтня 2011 року, згідно якої ОСОБА_7 прийняла від ОСОБА_21 сплату по кредиту в сумі 720 грн. (т.3 а.с. 81).

- висновок експерта № 27 від 13 квітня 2012 року, згідно якого у зв`язку із відсутністю первинного документа, що підтверджував би внесення грошових коштів ОСОБА_16 в касу КС «Мелон», документально підтвердити внесення грошових коштів ОСОБА_21 в касу КС «Мелон» по кредитному договору № С-337 від 7 квітня 2011 року, експерту не представляється можливим. В карточці платежів по кредитному договору № С-337 від 7 квітня 2011 року по позичальнику ОСОБА_21 та в касовій книзі КС «Мелон» за 3 жовтня 2011 року і за 4 жовтня 2011 року внесення грошових коштів в рахунок погашення кредиту по договору С-337 від 7 квітня 2011 року в сумі 3000 грн. не відображено. (т.3 а.с. 75-77)

- заява ОСОБА_21 від 14 лютого 2012 року, згідно якої вона звернулася до міліції із заявою на ОСОБА_7 щодо присвоєння належних їй грошових коштів в сумі 3000 грн. (т. 3 а.с. 78).

Посилання на інші докази в обґрунтування висновків про доведення вини ОСОБА_7 за цими епізодами вирок суду не містить.

Разом з тим, матеріали кримінального провадження не містять і відповідно суд першої інстанції не дослідив безпосередньо кредитний договір С-337 від 7 квітня 2011 року, на який обвинувачення посилається в обвинувальному акті та вважає, що під час виконання своїх службових обов`язків ОСОБА_7 , звернула на свою користь грошові кошти, належні ОСОБА_21 в сумі 720 грн., 3000 грн. та 300 грн., які остання вносила для погашення заборгованості за цим кредитним договором.

Також в матеріалах провадження відсутні будь-яки письмові докази на підтвердження прийняття 30 квітня 2011 року ОСОБА_7 від ОСОБА_21 грошових коштів в розмірі 720 грн.

Надана стороною обвинувачення квитанція до прибуткового касового ордеру, згідно якої касир ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_21 грошові кошти в розмірі 720 грн. з рукописним текстом на неї «3.10.2011 оплачено: три тисячі,00» з підписом ОСОБА_65 не може вважатись належним доказом заволодіння обвинуваченою, як службовою особою КС «Мелон» грошовими коштами ОСОБА_16 , внесеними в касу спілки з метою погашення заборгованості за кредитним договором С-337 від 7 квітня 2011 року, що інкриміновано обвинуваченням ОСОБА_7 , оскільки видана ця розписка особою, яка не має відношення до спілки і факт того, що ОСОБА_7 дійсно уповноважувала ОСОБА_66 на отримання цих коштів саме з метою внесення їх ОСОБА_21 за цим кредитним договором не доведений.

Аудіозапис судового засідання свідчить про те, що свідок ОСОБА_62 в суді першої інстанції показала, що грошові кошти від різних осіб на прохання ОСОБА_7 отримувала неодноразово, при цьому підтвердила, що будь-яких повноважень для цього вона не мала, керувалась лише тим, що добре знайома з ОСОБА_7 .

Досліджені судом першої інстанції докази свідчать про те, що обвинувачення ОСОБА_7 в тому, що 3 жовтня 2011 року, знаходячись в приміщенні КС «Мелон» з метою привласнення грошових коштів прийняла від ОСОБА_21 грошові кошти в сумі 3000 грн., на підтвердження чого видала квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 03.10.2011 року невстановленого зразку, але до каси їх не внесла і звернула на свою користь, спростовані дослідженими судом доказами, в тому числі показаннями свідка ОСОБА_58 , згідно яких вона підтвердила, що грошові кошти в розмірі приблизно 2000 3000 грн. від ОСОБА_21 отримала саме вона.

Відсутні також в матеріалах провадження будь-які докази на доведення вини ОСОБА_7 у привласненні нею у грудні 2011 року грошових коштів, належних ОСОБА_21 в розмірі 300 грн.

З урахуванням наведеного, оскільки досліджені судом першої інстанції докази не лише не виключають розумних сумнівів у доведенні вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаних епізодів злочинів у відношенні ОСОБА_21 , а навпаки спростовують висновки про її доведеність, судова колегія приходить до висновку, що ці епізоди також підлягають виключенню з обвинувачення ОСОБА_7 , викладеного у вироку суду як доведеного.

Крім того вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України у відношенні потерпілої ОСОБА_17 за наступних обставин.

28.07.2011 в денний час, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від ОСОБА_17 грошові кошти у сумі 560 гривень в якості сплати за кредитним договором №С-239 від 09.11.2010, в підтвердження чого видала ОСОБА_17 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 28.07.2011 невстановленого зразка, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отриманні грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_17 майнову шкоду на зазначену суму.

В обґрунтування своїх висновків про доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину суд першої інстанції послався на показання потерпілої ОСОБА_17 , заяву ОСОБА_17 до правоохоронних органів про привласнення ОСОБА_7 грошових коштів в розмірі 560 грн., договір споживчого кредиту, укладеного між КС «Мелон» та ОСОБА_67 , квитанцію до прибуткового касового ордеру та висновок експерта.

Разом з тим, судова колегія, розглядаючи провадження в межах доводів поданих на вирок суду апеляційних скарг, приходить до висновку, що вказані докази як окремо, так і в їх сукупності не доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні нею інкримінованого їй злочину за цим епізодом.

Так, з показань потерпілої ОСОБА_17 , викладених у вироку суду вбачається, що вона пояснила, що в 2010 році вона з чоловіком оформила кредит на суму 5000 грн. в Михайлівському відділені КС «Мелон», кредит був оформлений на ім`я її чоловіка ОСОБА_68 , оскільки він мав більшу заробітну плату. Щомісячні платежі в сумі 560 грн. регулярно вносила потерпіла ОСОБА_17 . Гроші вона передавала начальнику Михайлівського відділення КС «Мелон» ОСОБА_7 та отримувала квитанції до прибуткового касового ордеру. В січні 2012 року потерпілій зателефонували з КС «Мелон» та повідомили про наявність заборгованості за кредитним договором. Коли вона почала з`ясовувати, чому в неї заборгованість, їй повідомили, що нібито не був оплачений щомісячний платіж в сумі 560 грн. за липень 2011 року, хоча в неї була квитанція до прибуткового касового ордеру від 28 липня 2011 року. На запитання потерпілої щодо вказаних обставин, ОСОБА_7 повідомила, що вона буде з`ясовувати як так сталося. Згодом потерпіла звернулася із заявою про вчинення злочину до міліції.

З досліджених в суді першої інстанції письмових доказів вбачається, що 9 листопада 2010 року між КС «Мелон» та ОСОБА_69 був укладений договір споживчого кредиту № С239 на суму 5000 грн. (т. 3 а.с. 17-18).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 28 липня 2011 року ОСОБА_7 отримала від ОСОБА_70 в якості сплати за кредитним договором № С239 від 9 листопада 2010 року 560 грн. (т. 3 а.с. 19).

Відповідно до висновку експерта № 29 від 13 квітня 2012 року, документально підтверджується внесення грошових коштів в касу КС «Мелон» ОСОБА_71 по договору споживчого кредиту № С239 від 9 листопада 2010 року в сумі 560 грн. В карточці платежів по договору споживчого кредиту № С 239 від 9 листопада 2010 року по позичальнику - ОСОБА_71 і в касовій книзі КС «Мелон» за 28 липня 2011 року, 29 липня 2011 року внесення грошових коштів в рахунок погашення споживчого кредиту по договору № С 239 в сумі 560 не відображено (т.3 а.с. 22-24).

Посилань на інші докази за цим епізодом обвинувачення, досліджені судом першої інстанції вироку суду не містить.

Разом з тим, суд першої інстанції неповно у вироку суду виклав показання потерпілої ОСОБА_17 в суді та не зазначив її показання, які мають істотне значення для доведення вини та кваліфікації дій.

Так з аудіозапису судового засідання вбачається, що потерпіла ОСОБА_17 показала, що своєчасного вносила грошові кошти за кредитним договором, відкритим на ім`я її чоловіка. Повинна була закрити кредит у листопаді, але достроково закрила його у жовтні. Однак, 24 січня 2012 року їй зателефонувала ОСОБА_60 та повідомила про заборгованість в розмірі 882 грн. Коли вона звернулась до ОСОБА_72 , з`ясувала, що не вистачає платежу за липень, але в неї була квитанція про внесення коштів у цьому місяці. Вона звернулася із заявою до ОСОБА_72 та правоохоронних органів. Пізніше її запросили до відділення КС в м. Енергодарі, пояснили, що все добре, але потрібно сплатити ще 170 грн. тіло кредиту, вона доплатила ці гроші і кредит був закритий. Претензій ні до кого не має (т. 3, а.с. 54-64)

Отримавши та оцінивши ці докази, суд першої інстанції не взяв до уваги, що потерпілим у кримінальному провадженні у відповідності до ч. 1 ст. 55 КПК України може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

При цьому доказів на підтвердження того, що ОСОБА_17 , яка не є стороною за кредитним договором № С239 від 9 листопада 2010 року, або її чоловік ОСОБА_73 , який не визнаний потерпілим у цьому кримінальному провадженні повторно вносили грошові кошти в розмірі 560 грн. з метою погашення заборгованості за наведеним вище кредитним договором, або що за рішенням суду з них стягнуто цю суму в якості боргу за договором кредиту. Як повідомила ОСОБА_17 в суді, представники КС визнали проведення сплати за квитанцією від 28 липня 2011 року в сумі 560 грн. та доплатила вона лише 170 грн.

Таким чином стороною обвинувачення не надано, а судом відповідно не досліджено доказів на підтвердження того, що шляхом невнесення отриманих від ОСОБА_17 грошових коштів в розмірі 560 грн. до каси підприємства обвинуваченою ОСОБА_7 цієї потерпілій було завдано шкоду на вказану суму.

З огляду на наведене судова колегія вважає, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 за цим епізодом є безпідставними, оскільки вони не доведені в суді належними доказами і цей епізод також підлягає виключенню з обвинувачення ОСОБА_7 визнаного в оскаржуваному вироку судом доведеним.

За тих самих підстав підлягає зміні шляхом виключення з вироку суду епізодів вчинення ОСОБА_7 7 серпня 2011 року та 5 жовтня 2011 року злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України у відношенні потерпілої ОСОБА_18 .
Так згідно вироку, суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винуватою, в тому що 07.08.2011 в денний час, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009, на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від ОСОБА_18 грошові кошти у сумі 560 гривень в якості сплати за кредитним договором №С-361 від 01.07.2011, в підтвердження чого видала ОСОБА_18 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 07.08.2011 невстановленого зразка, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отриманні грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_18 майнову шкоду на зазначену суму.

Крім того Мовчан визнано винуватою в тому, що 05.10.2011 в денний час, вона, будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009, на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від ОСОБА_18 грошові кошти у сумі 560 гривень в якості сплати за кредитним договором №С-361 від 01.07.2011 в підтвердження чого видала ОСОБА_18 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 05.10.2011 невстановленого зразка, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отримані грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_18 майнову шкоду на зазначену суму.

Вказані дії ОСОБА_7 судом першої інстанції були кваліфіковані за ч. 3 ст. 191 КК України, як привласнення чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Обґрунтовуючи свої висновки про наявність в діях ОСОБА_7 складу вказаних злочинів, суд першої інстанції послався на показання потерпілої ОСОБА_18 , а також досліджені письмові докази.

При цьому згідно вироку, в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_18 показала, що 1 липня 2011 року вона взяла кредит в сумі 5000 грн. в Михайлівському відділенні КС «Мелон» строком на один рік за умови щомісячної сплати 560 грн. Потерпіла сплачувала регулярно щомісячні платежі та отримувала від касира ОСОБА_7 відповідні квитанції. В грудні 2011 року їй зателефонували з КС «Мелон» та повідомили, що вона має заборгованість, оскільки не сплатила щомісячні внески в червні та жовтні 2011 року в сумі по 560 грн. Оскільки у неї були квитанції про сплату цих внесків, вона звернулася із заявою до правоохоронних органів щодо неправомірних дій КС «Мелон». На запитання потерпілої щодо вказаної ситуації, ОСОБА_7 відповіла, що сплатить борг, на підтвердження чого написала відповідну розписку. Потерпіла продовжила сплачувати щомісячні внески та після закінчення строку договору, кредитний договір був закритий, тому на теперішній час вона претензій до ОСОБА_7 не має.

Згідно дослідженого судом кредитного договору № С361, укладений він був 1 липня 2011 року між КС «Мелон» і ОСОБА_18 на суму 5000 грн. (т. 3 а.с.98-99).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 7 серпня 2011 року ОСОБА_7 прийняла від ОСОБА_18 сплату по кредитному договору № С361 від 1 липня 2011 року в сумі 560 грн. (т. 3 а.с. 96).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 5 жовтня 2011 року ОСОБА_7 прийняла від ОСОБА_18 сплату по кредитному договору № С361 від 1 липня 2011 року в сумі 560 грн. (т.3 а.с. 97).

14 лютого 2012 року ОСОБА_18 звернулася до міліції із заявою на ОСОБА_7 щодо присвоєння належних їй грошових коштів в сумі 1120 грн. (т.3 а.с.100).

Згідно висновку дослідженого судом висновку експерта № 30 від 13 квітня 2012 року, документально підтверджується внесення грошових коштів в касу КС «Мелон» ОСОБА_18 по договору споживчого кредиту № С361 від 1 липня 2011 року в сумі 1120 грн. В карточці платежів по кредитному договору № С361 від 1 липня 2011 року по позичальнику ОСОБА_18 та в касовій книзі КС «Мелон» за 7 серпня 2011 року, 8 серпня 2011 року, 5 жовтня 2011 року, 6 жовтня 2011 року внесення грошових коштів в рахунок погашення споживчого кредиту по договору С361 в сумі 1120 грн. не відображено (т. 3 а.с.108-110).

На будь-які інші докази в обґрунтування висновків про доведення вини ОСОБА_7 за цими епізодами суд у вироку не посилається.

Разом з тим, доказів на підтвердження того, що вказаними діями ОСОБА_7 7 серпня 2011 року та 5 жовтня 2011 року саме потерпілій ОСОБА_18 було завдано майнову шкоду стороною обвинувачення суду надано не було и судом не оцінено.

При цьому суд першої інстанції не звернув увагу на показання потерпілої ОСОБА_18 , згідно яких вона повідомила, що вже після того, як було виявлено незарахування вказаних грошових коштів в якості сплачених за кредитним договором, вона продовжила сплачувати кредит за графіком і закрила його. Повторно ці кошти до каси кредитної спілки вона не вносила.

З урахуванням таких пояснень потерпілої ОСОБА_18 та за відсутністю інших досліджених судом першої інстанції доказів, судова колегія приходить до висновку, що стороною обвинувачення в суді не доведено завдання діями ОСОБА_7 цій потерпілій майнової шкоди, а фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, в суді не доведені.
Також судова колегія, частково погоджуючись з апеляційними доводами обвинуваченої ОСОБА_7 , приходить до висновку, що виключенню з обвинувачення, визнаного у вироку судом доведеним, підлягає і епізод за її обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України у відношенні потерпілої ОСОБА_19 .

Так, суд першої інстанції встановив, що 05.09.2011 в денний час, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка здійснює адміністративно-господарські функції, займаючи посаду керівника Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон», згідно наказу голови правління кредитної спілки «Мелон» №8/К від 02.03.2009 на яку покладена повна матеріальна відповідальність, знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від ОСОБА_19 грошові кошти у сумі 10 165 гривень в якості сплати за кредитним договором №С-233 від 29.10.2010, в підтвердження чого видала ОСОБА_19 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 05.09.2011 невстановленого зразка, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отримані грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_19 майнову шкоду на зазначену суму.

В обґрунтування висновків про доведеність вини ОСОБА_7 , за цим епізодом суд першої інстанції посилається на показання потерпілої ОСОБА_19 , яка в судовому засіданні пояснила, що в жовтні 2010 року вона оформила кредит в сумі 10000 грн. у Михайлівському відділенні КС «Мелон», після чого справно сплачувала щомісячні платежі. У вересня 2011 року в неї з`явилася можливість сплатити залишок боргу в повному обсязі, тому вона прийшла до касира КС «Мелон» ОСОБА_7 та сплатила на погашення кредиту гроші в сумі 10165 грн., після чого ОСОБА_7 видала їй відповідну квитанцію. Через декілька місяців їй подзвонили з КС «Мелон» та запитали чому вона не сплачує кредит, на що вона відповіла, що сплатила кредит повністю ще у вересні. Після цього вона звернулася до ОСОБА_7 , яка запевнила її, що вона все владнає. Згодом потерпіла звернулася до міліції із заявою про вчинення злочину. На сьогоднішній день її кредит в КС «Мелон» закритий, тому претензій до ОСОБА_7 вона не має.

Згідно вироку за цим епізодом судом першої інстанції дійсно досліджено договір споживчого кредиту № С233 на суму 10000 грн., укладений 29 жовтня 2010 року між КС «Мелон» і ОСОБА_19 (т. 3, а.с.93-94); квитанцію до прибуткового касового ордеру від 5 вересня 2011 року, згідно якої ОСОБА_7 прийняла від ОСОБА_19 сплату по кредитному договору № С233 від 29 жовтня 2010 року 10165 грн. (т. 3 а.с. 90); висновок експерта № 28 від 13 квітня 2012 року, згідно якого документально підтверджується внесення грошових коштів в касу КС «Мелон» ОСОБА_19 по договору споживчого кредиту № С233 від 29 жовтня 2010 року в сумі 10165 грн., в карточці платежів по кредитному договору № С233 від 29 жовтня 2010 року по позичальнику ОСОБА_19 та в касовій книзі КС «Мелон» за 5 вересня 2011 року внесення грошових коштів в рахунок погашення споживчого кредиту по договору С233 в сумі 10165 грн. не відображено(т.3 а.с.86-88) та заяву ОСОБА_19 від 14 лютого 2012 року, в якій вона звернулась до правоохоронних органів з проханням притягнути до відповідальності ОСОБА_7 , яка привласнила її грошові кошти в розмірі 10165 грн. (т. 3 а.с. 95).

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що потерпіла ОСОБА_19 безпосередньо в суді показала, що кредит її в КС «Мелон» був закритий та претензій до будь-кого, в тому числі і до ОСОБА_7 вона не має.

Таким чином висновки суду щодо завдання діями ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_19 шкоди на суму 10165 грн. належним та допустимими доказами не доведені.

Крім того, досліджені докази свідчать про невідповідність висновків суду, викладених у вироку за цим епізодом фактичним обставинам, встановленим судом.

Так суд першої інстанції прийшов до висновку про доведення вини ОСОБА_7 в тому що вона 5 вересня 2011року в денний час заволоділа у вказаний спосіб грошовими коштами ОСОБА_19 , знаходячись в приміщенні КС «Мелон», яке розташоване за адресою: Запорізька область смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, разом з тим, потерпіла ОСОБА_19 в суді під час її допиту наполягала на тому, що грошові кошти ОСОБА_7 передала саме за місцем свого проживання, після чого ОСОБА_7 там же виписала та видала їй відповідну квитанцію.

За таких підстав судова колегія приходить до висновку, що обвинувачення ОСОБА_7 за цим епізодом є недоведеним та підлягає виключенню з вироку суду.

За епізодами обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні 7 вересня 2011 року та 4 листопада 2011 злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України у відношенні потерпілої ОСОБА_20 суд першої інстанції встановив, що 07.09.2011 в денний час, ОСОБА_7 знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область, смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, діючи повторно, з метою привласнення грошових коштів ОСОБА_20 , прийняла від останньої грошові кошти у сумі 1650 гривень в якості сплати за кредитним договором №С369 від 08.08.2011 в підтвердження чого видала ОСОБА_20 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 07.09.2011 невстановленого зразка, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отримані грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_20 майнової шкоду на зазначену суму.

Крім того 04.11.2011 в денний час, ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні кредитної спілки «Мелон», яке розташовано за адресою: Запорізька область смт. Михайлівка, пров. Лікарняний, 3, зловживаючи службовим становищем, з метою привласнення грошових коштів, діючи повторно, прийняла від ОСОБА_20 грошові кошти у сумі 1 500 гривень в якості сплати за кредитним договором №С-369 від 08.08.2011, в підтвердження чого видала ОСОБА_20 квитанцію до прибуткового касового ордеру без номеру від 04.04.2011 невстановленого зразка, але до каси Михайлівського відділення кредитної спілки «Мелон» їх не внесла, а отримані грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала ОСОБА_20 майнової шкоди на зазначену суму.

Досліджені судом першої інстанції письмові докази підтверджують, що дійсно 8 серпня 2011 року між КС «Мелон» і ОСОБА_20 був укладений договір споживчого кредиту № С369 на суму 13500 грн. (т.3 а.с.135-136).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 7 вересня 2011 року ОСОБА_7 прийняла від ОСОБА_20 сплату по кредитному договору № С369 від 8 серпня 2011 року в сумі 1650 грн. (т.3 а.с. 141).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 4 листопада 2011 року ОСОБА_7 прийняла від ОСОБА_20 сплату по кредитному договору № С369 від 8 серпня 2011 року в сумі 1500 грн. (т.3 а.с. 142).

16 грудня 2011 року ОСОБА_20 звернулася до керівника КС «Мелон» ОСОБА_44 із заявою про зарахування сум, внесених нею на погашення кредитного договору, згідно квитанцій від 7 вересня, 4 листопада та 9 листопада 2011 року (т.3 а.с 140).

Таким чином дослідженим письмовими доказами в суді першої інстанції доведено, що ОСОБА_20 уклала кредитний договір з КС Мелон, вносила грошові кошти на погашення цього кредиту 7 вересня 2011 року в сумі 1600 грн. та 4 листопада 2011 року в сумі 1500 грн, зверталась до голови правління КС «Мелон» із заявою про зарахування, в тому числі вказаних грошових коштів в якості сплати за кредитом, разом з тим доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 отримані від ОСОБА_20 грошові кошти звернула на свою користь, чим завдала їй майнову шкоду, суду стороною обвинувачення надано не було.

Потерпіла ОСОБА_20 в суді першої інстанції показала, що кредит закритий та претензій до будь-якого вона не має.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає, що висновки суду про доведення вини ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за цими епізодами за наведених у вироку обставинах, не відповідають фактичним обставинам справи, а за відсутністю інших доказів та клопотань в апеляційному суді про їх дослідження вина ОСОБА_7 є недоведеною і ці епізоди також підлягають виключенню її обвинувачення.

Підводячи підсумки, судова колегія приходить до висновку, що з мотивувальної та резолютивної частини вироку підлягають виключенню вказівки суду про визнання ОСОБА_7 винуватою та засудження за ч. 3 ст. 191 КК України за епізодами вчинення вказаних злочинів 26.04.2011 у відношенні потерпілої ОСОБА_15 , 30.04.2011 р. - потерпілої ОСОБА_16 , 28.07.2011 р. - потерпілої ОСОБА_17 , від 07.08.2011 р. - потерпілої ОСОБА_18 , від 05.09.2011 потерпілої ОСОБА_19 , від 07.09.2011 потерпілої ОСОБА_20 , від 03.10.2011 потерпілої ОСОБА_21 , від 05.10.2011 потерпілої ОСОБА_18 , від 04.11.2011 потерпілої ОСОБА_20 , від 14.11.2011 потерпілої ОСОБА_15 , у грудні 2011 року потерпілої ОСОБА_21 .

Провадження, як про це просить в апеляційній скарзі ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 191 КК України у відношенні неї закриттю не підлягає, оскільки судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про доведення вини та засудження ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 191 КК України за вчинення нею цих злочинів за іншими епізодами.

Також судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченої про безпідставне посилання суду першої інстанції в оскаржуваному вироку, як на докази її вини, на показання свідків ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , оскільки зміст показань цих свідків відноситися виключно до обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366 КК України, провадження за яким закрито ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 12 лютого 2015 року за клопотанням обвинуваченої про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України (т. 6 а.с. 70-73).

Оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою суд у вироку, в тому числі, зазначає докази на підтвердження встановлених судом обставин, а показання цих свідків обставин, встановлених судом в даному обвинувальному вироку не стосуються, посилання на них є зайвим та підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку.

Судова колегія вважає обґрунтованими та погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченої з приводу істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених судом під час вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 .

Так, за змістом частини 1 статті 128 КПК України цивільний позов може бути пред`явлений лише до початку судового розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 347 КПК України судовий розгляд починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта, якщо учасники судового провадження не заявили клопотання про оголошення обвинувального акта в повному обсязі.

Матеріали кримінального провадження свідчать, що під час досудового розслідування потерпілими ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 цивільні позови про відшкодування шкоди, завданої злочином, пред`явлені були до КС «Мелон», про що зазначено в обвинувальному акті (т. 1 а.с. 3-9).

Вказані цивільні позови додані до обвинувального акту, і відповідачем в них зазначено не ОСОБА_7 , а КС «Мелон» (т. 1 а.с. 15-20).

Оголошено прокурором обвинувальний акт було в судовому засіданні 23 січня 2014 року (т. 2 а.с. 6-9) і до цього часу потерпілими ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 цивільні позови до ОСОБА_7 пред`явлені не були.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає, що прийняття та розгляд цивільних позовів (уточнених) 9 червня 2015 року від ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , в яких в якості співвідповідача останні зазначають ОСОБА_7 , судом першої інстанції було здійснено без врахування вимог ч. 1 ст. 128 КПК України (т. 6, а.с. 10-20).

Оскільки п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України не передбачає можливість часткового скасування вироку суду першої інстанції з подальшим призначенням судом апеляційної інстанції нового судового розгляду в суді першої інстанції в окремій частині, а порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 128, 129 та 370 КПК України, щодо законності рішення в частині вирішення вказаних цивільних позовів потерпілих не відноситься до передбаченого в ч. 1 ст. 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, то, вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку в частині вирішення цивільних позовів, колегія суддів виходить із положень ч. 6 ст. 9 КПК України, якою встановлено, що у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України, якими в даному випадку є передбачені п.п. 2, 15 ч.1 ст. 7 КПК України - законність, забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України.

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільних позовів, а саме в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у відшкодування майнової шкоди 66567 грн. та моральної шкоди 1000 грн., ОСОБА_12 у відшкодування майнової шкоди 18880,94 грн. та моральної шкоди 1000 грн., ОСОБА_13 у відшкодування майнової шкоди 43346,25 грн. та моральної шкоди 1000 грн. підлягає скасуванню із призначенням в цій частині нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин апеляційній скарги потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , в яких ставилось питання про скасування вироку лише в частині вирішених на їх користь цивільних позовів та постановлення нового вироку із задоволенням їх уточнених позовів в повному обсязі, підлягають частковому задоволенню в частині скасування вироку щодо вирішення позовів на їх користь із призначенням нового розгляду провадження в суді в порядку цивільного судочинства.

Що стосується доводів апеляційних скарг виконуючого обов`язки голови правління КС «Мелон» ОСОБА_10 , то, на думку колегії суддів, його апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

З вироку суду вбачається, що з обвинуваченої на користь КС «Мелон» було стягнуто у відшкодування майнової шкоди 133127,59 грн. та саме в такому розмірі в суді було доведено привласнення ОСОБА_7 грошових коштів з каси цього підприємства.

Розглядаючи цей цивільний позов, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність його часткового задоволення, оскільки відшкодування шкоди за цивільними позовами потерпілих це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання.

Щодо іншого позову КС «Мелон» про стягнення з ОСОБА_7 845997,14 грн., то судова колегія погоджується з рішенням суду першої інстанції про його залишення без розгляду, оскільки пред`явлений він до ОСОБА_7 був у відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення нею злочинів, передбачених ст. 366 КК України, провадження за якими судом було закрито, а у відповідності до ч. 1 ст. 129 КПК України рішення суду про задоволення цивільного позову може бути прийнято лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Інші доводи апеляційних скарг виконуючого обов`язки голови правління КС «Мелон» ОСОБА_10 з приводу того, що в цю справу увійшли не всі епізоди та що в разі не вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень кредитна спілка могла б отримати 48221,15 грн. процентів за користування кредитами, обґрунтованими не є, оскільки суд першої інстанції проводить розгляд лише в межах висунутого особі обвинувачення і рішення приймає виключно оцінивши надані сторонами докази.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора з приводу невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам та необґрунтованого виправдання ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України за епізодами ОСОБА_22 від 23 серпня 2011 року, ОСОБА_23 від 14 жовтня 2011 року, 19 листопада 2011 року, а також за епізодом вчинення 28 грудня 2009 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України у відношенні потерпілої ОСОБА_25 , то з ними судова колегія не погоджується з огляду на наступне.

Зі змісту апеляційної скарги прокурора в цій частині вбачається, що прокурором не оспорюється повнота та правильність дослідження доказів, наданих стороною обвинувачення, але, як вважає прокурор, суд дав їм невірну оцінку.

З вироку суду вбачається, що за епізодом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України у відношенні ОСОБА_25 судом першої інстанції в якості доказів, на які посилалось обвинувачення, було оцінено лише показання самої потерпілої ОСОБА_25 та свідків ОСОБА_24 , ОСОБА_41 , ОСОБА_88 , ОСОБА_10 , ОСОБА_89 .

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясувавши фактичні обставини, які містились в показаннях цих свідків та потерпілої, дав їм належну оцінку та прийшов до обґрунтованого висновку, що вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину вони не доводять.

Так суд обґрунтовано зробив критичну оцінку показанням потерпілої ОСОБА_25 , оскільки вона є матеріально зацікавленою особою і будь-якими іншими доказами її свідчення в суді не підтверджені. Сама ОСОБА_25 в суді показала, що на підтвердження передачі нею грошових коштів ОСОБА_7 ніяких документів оформлено не було.

Свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_39 розмір грошових коштів та дату їх передачі ОСОБА_25 обвинуваченій не пам`ятають, про обставини неповернення ОСОБА_7 грошових коштів їм також відомо лише зі слів самої ОСОБА_25 .

Свідок ОСОБА_90 пояснив, що у 2010 році ОСОБА_7 в його присутності передала ОСОБА_25 5000 грн., про що ОСОБА_25 поставила свій підпис в порожньому бланку. Але, як вірно зазначив суд першої інстанції, ці свідчення жодним чином не можуть доводити вчинення ОСОБА_7 шахрайства у грудні 2009 року.

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_47 в суді показали лише, що ОСОБА_25 зверталася до них зі скаргами на ОСОБА_7 з приводу не оформлення договору депозиту та не повернення всієї суми депозиту. Про обставини передачі ОСОБА_25 грошових коштів ОСОБА_7 їм нічого невідомо.

Інших доказів, зокрема документів, висновків експертів, з яких можливо б було в суді становити обставини, передбачені ст. 91 КПК України, стороною обвинувачення суду надано не було, що в апеляційній скарзі прокурором не спростовується.

З урахуванням наведеного судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що лише показання потерпілої та свідків не можуть бути достатніми доказами вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки жодних об`єктивних даних на підтвердження часу, місця, способу, розміру шкоди з них встановлено не було, крім того показання свідків є похідними від свідчень потерпілої, які суд обґрунтовано оцінив критично. З показань свідків не встановлено ані дати заволодіння ОСОБА_7 грошовими коштами ОСОБА_25 , ані факту повідомлення ОСОБА_7 потерпілій неправдивих відомостей, ані розміру заподіяної шкоди.

Також з вироку суду вбачається, що за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України за фактом привласнення нею грошових коштів потерпілої ОСОБА_22 в сумі 1322,88 грн. судом було досліджено показання самої потерпілої ОСОБА_22 , яка в суді пояснила, що на початку 2012 року вона оформила кредит в Михайлівському відділенні КС «Мелон». На початку 2012 року їй зателефонували з КС «Мелон» та повідомили про наявність заборгованості, оскільки не було щомісячного внеску за вересень 2011 року. При зверненні до КС «Мелон» їй повідомили, що платіж за вересень не був внесений, крім того, у потерпілій була відсутня відповідна квитанція. У зв`язку з чим вона звернулась до касира ОСОБА_7 , яка їй повідомила, що дійсно не внесла кошти, але пообіцяла до закінчення строку дії договору самостійно погасити заборгованість, проте свою обіцянку не виконала внаслідок чого вона повторно внесла платіж за вересень 2011 року та продовжувала погашати кредит.

Також за цім епізодом судом першої інстанції було досліджено договір кредиту № С308, укладеного 24 січня 2011 року між КС «Мелон» та ОСОБА_22 на суму 12000 грн. (т. 3, а.с. 143-144) та протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 21 лютого 2013 року, згідно якого ОСОБА_22 просить органи міліції прийняти заходи до ОСОБА_7 , яка обіймаючи посаду начальника Михайлівського відділення КС «Мелон» прийняла від неї платіж по кредиту в сумі 1322,28 грн., які в касу КС «Мелон» не внесла та виникла заборгованість в сумі 2232,98 грн. з урахуванням відсотків (т. 3, а.с. 147).

Оскільки інших доказів на доведення вини ОСОБА_7 за цим епізодом, зокрема документів, які б підтверджували передачу 23 серпня 2011 року потерпілою ОСОБА_22 обвинуваченій ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 1322,88 грн., стороною обвинувачення надано не було, суд оцінивши вищевказані докази в їх сукупності, пришов, на думку колегії суддів, до вірного висновку, що обвинувачення в цій частині в суді свого підтвердження не знайшло.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу оцінки вказаних доказів, з яких достовірно можливо встановити лише те, що ОСОБА_22 перебувала у цивільно-правових відносинах з КС «Мелон», а обставини, передбачені ст. 91 КПК України доказами наданим стороною обвинувачення не доведені.

За епізодами обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України за фактами привласнення нею 14 жовтня 2011 року та 19 листопада 2011 року грошових коштів потерпілої ОСОБА_23 в сумі по 1115 грн. за кожним епізодом судом першої інстанції було досліджено показання самої потерпілої ОСОБА_23 , яка повідомила, що в серпні 2011 року вона оформила у Михайлівському відділенні КС «Мелон» кредит на суму 10000 грн. та щомісяця сплачувала платежі в сумі 1115 грн. В середині жовтня до неї підійшла ОСОБА_7 та попросила позичити їй грошей. Потерпіла пояснила ОСОБА_7 , що в неї є кошти лише на щомісячний платіж по кредиту в сумі 1115 грн., які вона може позичити їй, але з умовою, що 20 числа остання внесе їх в касу КС «Мелон» для погашення кредиту. ОСОБА_7 погодилася і вона віддала їй гроші. Жодних квитанцій про прийняття платежу ОСОБА_7 не видала. Наступного місяця, 19 листопада 2011 року вона принесла черговий щомісячний платіж в сумі 1115 грн., але через відсутність електропостачання ОСОБА_7 не змогла прийняти платіж та видати квитанцію. Ввечері того ж для ОСОБА_7 прийшла до неї та забрала гроші в сумі 1115 грн., пояснивши, що квитанцію видасть пізніше. Згодом їй стало відомо, що платежі за жовтень та листопад 2011 року не були внесені в касу КС «Мелон», внаслідок чого у неї утворилася заборгованість по кредиту. КС «Мелон» було подано позов до суду та рішенням суду в лютому 2013 року з неї було стягнуто заборгованість по кредитному договору;

Також за цими епізодами судом було допитано свідка ОСОБА_91 , який показав, що він є рідним сином потерпілої ОСОБА_92 та йому відомо, що матір брала кредит в КС «Мелон» в серпні 2011 року в розмірі 10000 грн., сума щомісячних платежів складала 1115 грн. Йому відомо, що в жовтні 2011 року до них додому по АДРЕСА_2 проходила ОСОБА_7 і ОСОБА_92 віддала їй гроші в якості щомісячного платежу по кредиту. Так само, ОСОБА_7 прийшла в листопаді 2011 року і ОСОБА_92 знову дала їй гроші, проте жодних квитанцій про отримання вказаних платежів ОСОБА_7 . ОСОБА_92 не видавала. В подальшому стало відомо, що платежі за жовтень та листопад 2011 року не були зараховані до каси КС «Мелон», внаслідок чого у ОСОБА_92 утворилася заборгованість по кредитному договору. Ці обставини свідку, відомі, оскільки він був поручителем по договору поруки та допомагав матері сплачувати щомісячні платежі.

Згідно дослідженої судом першої інстанції заяви, за отриманням кредиту в розмірі 10000 грн. строком на 12 місяців до КС «Мелон» ОСОБА_23 звернулась 19 серпня 2010 року (т. 7 а.с. 59).

Договір споживчого кредиту № С 374 на суму 10000 грн. між КС «Мелон» та ОСОБА_23 був укладений 25 серпня 2011 року (т.4 а.с.91-92).

Відповідно до дослідженого судом першої інстанції договору поруки № С374п від 25 серпня 2011 року, поручителями ОСОБА_23 за кредитним договором № С374 від 25 серпня 2011 року виступили ОСОБА_93 , ОСОБА_91 та ОСОБА_94 (т. 7, а.с. 60).

Також судом було досліджено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26 листопада 2012 року, згідно якого ОСОБА_23 просить прийняти заходи до ОСОБА_7 , яка обіймаючи посаду касира КС «Мелон» привласнила два платежі за кредитним договором№С374 від 25 серпня 2011 року за жовтень та листопада 2011 року на загальну суму 2230 грн (т. 7, а.с.57).

За відсутністю інших доказів, наданих стороною обвинувачення, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинувачення є недоведеним, оскільки ґрунтується лише на показаннях самої потерпілої ОСОБА_23 та свідка ОСОБА_91 , які є матеріально зацікавленим особами, а жодних даних на підтвердження того, що ОСОБА_7 діяла як службова особа в ході досудового розслідування встановлено не було. Жодних платіжних документів в якості письмових доказів за вказаними епізодами стороною обвинувачення суду надано не було також. Надані кредитний договір, договір поруки та заява до правоохоронних органів жодним чином не доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Мотивуючи рішення в частині виправдання ОСОБА_7 , суд першої інстанції у вироку навів правові підстави для ухвалення такого рішення, оцінив кожний наданий стороною обвинувачення доказ окремо та в їх сукупності, навів мотиви, з яких відкидає докази обвинувачення.

Мотивувальна частина вироку свідчить, що судом першої інстанції були досліджені усі подані стороною обвинувачення докази, додаткових доказів вини ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не наведено, в судовому засіданні їх надано не було. Суд першої інстанції у вироку зазначив про те, що зібрані та досліджені в ході судового засідання докази не доводять вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 190 та ч. 3 ст. 191 України, що є обставиною, передбаченою п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України для ухвалення виправдувального вироку.

За результатами розгляду доводів апеляційної скарги прокурора в цій частині колегія суддів приходить до висновку про відсутність будь-яких обставин, які б свідчили про неповноту судового розгляду чи невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також до висновку про те, що суд з достатньою повнотою дослідив надані докази в межах, визначених ст. 337 КПК України.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги прокурора з приводу невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчинених нею злочинів та даним про її особу, судова колегія у відповідності до ч. 3 ст. 439 КПК України враховує висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 1 вересня 2016 року, а також фактичні обставини справи, встановлені під час апеляційного розгляду.

Так, задовольняючи касаційну скаргу прокурора та призначаючи новий розгляд даного провадження в суді першої інстанції, Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановив, що якщо при новому розгляді провадження підтвердиться обсяг обвинувачення, за яким ОСОБА_7 визнано винуватою, то призначене їй покарання із застосуванням ст. 75 КК України, слід вжати м`яким (т. 9, а.с. 84-92).

Під час нового розгляду провадження в апеляційному суді встановлено, що з обвинувачення, визнаного вироком суду першої інстанції доведеним та за яким засуджено ОСОБА_7 підлягають виключенню епізоди вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191 КК України 26.04.2011 у відношенні потерпілої ОСОБА_15 , 30.04.2011 р. - потерпілої ОСОБА_16 , 28.07.2011 р. - потерпілої ОСОБА_17 , від 07.08.2011 р. - потерпілої ОСОБА_18 , від 05.09.2011 потерпілої ОСОБА_19 , від 07.09.2011 потерпілої ОСОБА_20 , від 03.10.2011 потерпілої ОСОБА_21 , від 05.10.2011 потерпілої ОСОБА_18 , від 04.11.2011 потерпілої ОСОБА_20 , від 14.11.2011 потерпілої ОСОБА_15 , у грудні 2011 року потерпілої ОСОБА_21 .

Таким чином обсяг обвинувачення істотно зменшений.

Крім того згідно наданих апеляційному суду фотокопій лікарської довідки та свідоцтва про народження, у обвинуваченій ОСОБА_7 вже після ухвалення вироку суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина ОСОБА_95 (т. 9, а.с. 167-168).

З урахуванням наведених обставин судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора про ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції з призначенням ОСОБА_7 остаточного покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з його реальним відбуттям.

Натомість, згідно ч. 1 ст. 79 КК України, у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, а також корупційні злочини; суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку у межах строку, на який згідно з законом жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.

Таким чином, враховуючи, що ст. 79 КК України є спеціальною нормою при звільненні від відбування покарання з випробуванням вагітних жінок та жінок, які мають дітей віком до 7 років та покращує становище обвинуваченої, в межах повноважень, апеляційного суду, визначених у ч. 2 ст. 404 КПК України, судова колегія вважає необхідним змінити вирок суду в частині підстав для звільнення її від відбування остаточного основаного покарання у вигляді позбавлення волі на підставі ст. 79 КК України із покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирішуючи доводи апеляційної скарги прокурора з приводу не вирішення судом першої інстанції питання щодо долі майна, на яке накладено арешт, судова колегія приходить до наступних висновків.

У відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 374 КК України в резолютивній частині вироку, яким особу визнано винуватою, суд повинен зазначити рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Арешт майна у відповідності до ст. 131 КПК України є одним з заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, постановами слідчого від 18 квітня 2012 року та 15 червня 2012 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_7 , в тому числі і на квартиру АДРЕСА_3 (т. 7, а.с. 61-63, 65).

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що ухвалюючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції в його резолютивній частині не вирішив долю майна, на яке накладено арешт для забезпечення цивільного позову, чим порушив вимоги ст. 374 КПК України.

Судова колегія не погоджується з вказаним доводами апеляційної скарги прокурора, оскільки нормами чинного КПК України передбачено накладення арешту на майно та скасування арешту майна, прийняття рішення щодо продовження арешту майна на певний час законом не передбачено.

При цьому відповідно вироку, суд першої інстанції задовольнив цивільні позови потерпілих та цивільного позивача КС «Мелон», стягнувши певні грошові кошти на їх користь з ОСОБА_7 , тому підстав для скасування арешту майна у суду не було.

Що стосується доводів прокурора з приводу незаконності оскаржуваного вироку з огляду на не зазначення в його вступній частині повних анкетних даних обвинуваченої, а саме відомостей, які мають значення, судових рішень за наслідками притягнення ОСОБА_7 , до кримінальної відповідальності, то з ним судова колегія не погоджується також, оскільки у відповідності до п. 4. ч. 2 ст. 374 КПК України щодо особи обвинуваченого у вступній частині вироку зазначаються виключно прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи. Вимоги щодо зазначення у вступній частині вироку суду погашених судимостей вказана норма кримінального процесуального закону не містить. Вимог та доводів на їх обґрунтування щодо необхідності призначення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 або ст. 71 КК України апеляційна скарга прокурора не містить також.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407-409, 411, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 задовольнити частково.

Апеляційні скарги прокурора, виконуючого обов`язки голови правління Кредитної спілки «Мелон» ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 24 червня 2015 року в частині визнання ОСОБА_7 винуватою та засудження за ч. 3 ст. 191 КК України змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку вказівки суду про визнання ОСОБА_7 винуватою та засудження за ч. 3 ст. 191 КК України за епізодами вчинення вказаних злочинів 26.04.2011 у відношенні потерпілої ОСОБА_15 , 30.04.2011 р. - потерпілої ОСОБА_16 , 28.07.2011 р. - потерпілої ОСОБА_17 , від 07.08.2011 р. - потерпілої ОСОБА_18 , від 05.09.2011 потерпілої ОСОБА_19 , від 07.09.2011 потерпілої ОСОБА_20 , від 03.10.2011 потерпілої ОСОБА_21 , від 05.10.2011 потерпілої ОСОБА_18 , від 04.11.2011 потерпілої ОСОБА_20 , від 14.11.2011 потерпілої ОСОБА_15 , у грудні 2011 року потерпілої ОСОБА_21 .

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівки суду, як на докази вини ОСОБА_7 на показання свідків ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_96 .

Вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженою:

за ч. 2 ст. 191 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк два роки з позбавленням права обіймати посади, що пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками або фінансовою діяльністю, на строк один рік;

за ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права обіймати посади, що пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками або фінансовою діяльністю, на строк два роки;

за ч. 4 ст. 191 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права обіймати посади, що пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками або фінансовою діяльністю, на строк три роки.

Вважати, що на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначене ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права обіймати посади, що пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками та фінансовою діяльністю, на строк три роки.

На підставі ст. 79 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом основного покарання у вигляді п`ять років позбавлення волі з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк 3 (три) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

У відповідності до ст. 77 КК України призначене ОСОБА_7 додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з адміністративно-господарськими обов`язками або фінансовою діяльністю на строк 3 (три) роки підлягає самостійному та реальному виконанню.

Вирок суду в частині вирішення цивільних позовів, а саме в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у відшкодування майнової шкоди 66567 грн. та моральної шкоди 1000 грн., ОСОБА_12 у відшкодування майнової шкоди 18880,94 грн. та моральної шкоди 1000 грн., ОСОБА_13 у відшкодування майнової шкоди 43346,25 грн. та моральної шкоди 1000 грн., скасувати і призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення апеляційним судом.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4