Ухвала
іменем україни
20 грудня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:
головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: при секретаріОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю прокурораОСОБА_5 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2016 року в кримінальному провадженні № 0000085 щодо
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого 27 квітня 2015 року Рогатинським районним судом Івано-Франківської області за ч. 1, ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн,

засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком, залишеним без змін апеляційним судом, ОСОБА_7 засуджено: за ч. 1 ст. 125 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 200 год.; за ч. 1 ст. 162 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 1700 грн. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів засудженому визначено покарання у виді 200 год. громадських робіт. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом повного складання до покарання за даним вироком зараховано повністю відбуте покарання за попереднім вироком та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 200 год. громадських робіт та 1700 грн штрафу. Основне покарання у виді штрафу ухвалено виконувати самостійно згідно з ч. 3 ст. 72 КК.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 2917 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн моральної.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у незаконному проникненні у житло та заподіянні ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень за таких обставин.

07 квітня 2015 року приблизно о 23.50 год. ОСОБА_7 , пошкодивши вхідні двері на балконі, незаконно проник у квартиру АДРЕСА_2 , яка належить родині ОСОБА_8 . У квартирі ОСОБА_7 завдав своїй дружині ОСОБА_6 два удари в обличчя, чим заподіяв їй легких тілесних ушкоджень.
19 квітня 2015 року приблизно о 21.17 год. на вулиці біля магазину «Барвінок» у тому ж населеному пункті ОСОБА_7 декілька разів ударив потерпілу ОСОБА_6 , заподіявши останній легких тілесних ушкоджень.

У касаційній скарзі потерпіла просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_7 судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів та особі засудженого через м`якість. Стверджує, що суд належним чином не умотивував свого рішення про призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 125 КК у виді штрафу, яке є явно несправедливим через м`якість. На переконання потерпілої суд мав призначити більш суворий вид покарання з огляду на неодноразове притягнення засудженого до адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення насильства у сім`ї.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти касаційних вимог потерпілої та просив залишити судові рішення без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги.

Висновок суду стосовно доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кримінально-правова оцінка діяння за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Стосовно ж доводів потерпілої про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, то такі, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а ч. 2 ст. 50 КК передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Як убачається з вироку, мотивуючи вид та розмір покарання, разом зі ступенем тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК відносяться до злочинів невеликої тяжкості, суд взяв до уваги й усі інші обставини, що мають правове значення. Зокрема, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 заходу примусу, врахував, окрім пом`якшуючих покарання обставин, до яких відніс визнання вини, щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданого збитку, також і дані про особу засудженого, який за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває. Разом із тим, суд визнав обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину повторно. З огляду на це суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 за злочин, пов`язаний з насильством у сім`ї, більш суворого виду покарання, ніж за попереднім вироком.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив без зміни вирок місцевого суду, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення, а стосовно доводів апеляції потерпілих, аналогічних доводам касаційної скарги, навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

З урахуванням того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядної ролі кари як мети покарання, колегія суддів дійшла висновку, що призначений ОСОБА_7 захід примусу буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Отже посилання у касаційній скарзі на явну несправедливість призначеного покарання через його м`якість є безпідставним.
Істотних порушень вимог закону України про кримінальну відповідальність чи кримінального процесуального закону, які б були безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, не встановлено.
Керуючись статтями 433436 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілої без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3