Справа № 752/7896/17
Провадження №: 1-кс/752/4787/17

У Х В А Л А
23.06.2017 року слідчий суддя Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю цивільного позивача ОСОБА_3 та слідчого ОСОБА_4 , у приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва, розглянувши клопотання цивільного позивача ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно,-
20.06.2017 року в провадження слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання цивільного позивача ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно.
Відповідно до умов Договору застави, з метою забезпечення виконання зобов`язань за Попереднім договором, ОСОБА_7 передав ОСОБА_5 в заставу вказані цінні папери.
За умовами Договору застави, ОСОБА_7 також взяв на себе зобов`язання не здійснювати жодних дій спрямованих на відчуження цінних паперів, передачу їх в наступну заставу третім, а також не вчиняти дій, які можуть призвести до припинення моїх прав (п. 3.1.1 Договору застави).
На момент укладення Договору застави акцій від 24 березня 2016 року, ОСОБА_7 надав гарантію, що цінні папери, які виступають предметом застави, не перебувають під арештом, не є предметом судового спору, щодо них відсутні будь-які претензії з боку третіх осіб, вони не є проданими, обміняними, не передані у власність третім особам, не передані в заставу, а також відсутні будь-які обмеження щодо їх передачі в заставу Заявнику (п. 2.4.4 Договору застави).
Як вбачається з Договорів відступлення, він, замість ОСОБА_5 , набув права кредитора та заставодержателя за вищевказаними Договорами (Попереднім договором та Договором застави). Однак, після отримання прав вимоги за правочинами, йому стало відомо про незаконні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Незважаючи на наявність Договору застави цінних паперів, ОСОБА_7 , без отримання погодження на наступну передачу цінних паперів в заставу, перебуваючи у змові зі своєю дружиною ОСОБА_9 уклали Договір застави акцій, які вже виступали предметом забезпечення виконання зобов`язань за Попереднім договором.
Як вбачається з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 04.05.2017, Договір застави між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 був укладений 22 березня 2016 року, тобто двома днями раніше від дня коли між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено Договір застави цінних паперів.
Підтвердженням попередньої злочинної змови ОСОБА_7 та ОСОБА_9 щодо виведення з-під застави цінних паперів є той факт, що Договір заставим між останніми укладено 22 березня 2016 року, а відомості щодо наявності обтяжень даних цінних паперів були внесені аж через рік 23 березня 2017 року.
Разом з тим, на момент наявності обтяжень за Договором застави, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не вносили відомості щодо наявності обтяжень саме за укладеним між ними Договором застави.
Доказом вчинення протиправних дій з боку ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є також невиконання положень Попереднього договору та уникнення від підписання Договору купівлі-продажу цінних паперів.
Незважаючи на протиправні умисні дії вище вказаних осіб, він, як новий кредитор у зобов`язанні, свої зобов`язання за Попереднім договором виконав у повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів на депозитний рахунок нотаріуса, оскільки банківський рахунок вказаний у Попередньому договорі був закритий ОСОБА_7 , що також може свідчити про свідомий намір останнього в ухиленні від виконання зобов`язань за Попереднім договором.
Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 йому було заподіяно матеріальну шкоду.
Вислухавши пояснення цивільного позивача, думку слідчого, яка підтримала клопотання у повному обсязі, дослідивши матеріали, приходжу до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч.1 ст.171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
В ч.3 ст.171 КПК України зазначено, що цивільний позивач має право подати клопотання про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням з зазначенням додержанням певних вимог, а саме: в клопотанні повинно бути зазначено «розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог», «докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди».
Цивільним позивачем надано докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди, а також доведено необхідність арешту та наявність ризиків.
Також цивільним позивачем доведено наявність достатніх підстав вважати, що не застосування арешту майна, призведе до можливого його відчуження, що унеможливить відшкодування заявленого цивільного позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання прокурора про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, іншого власника майна, їх захисника, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
На даному етапі провадження до завдань суду не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для втручання в права та інтереси відповідних осіб.
Надані суду матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Враховуючи наведене, оцінюючи в сукупності всі обставини, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання цивільного позивача про накладення арешту, підлягає задоволенню з метою забезпечення цивільного позову.
Керуючись вимогами ст. ст.131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя -
Накласти арешт на майно, а саме:
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя: