Справа №487/4818/16-к 28.03.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2017 року м.Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Одеської області м. Ананьїв, громадянки України, не заміжньої, не працюючої, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, -
за участю:
обвинуваченої ОСОБА_5
Провадження № 11-кп/784/224/17 Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ст.185 ч.1 КК України Доповідач: ОСОБА_1
В С Т А Н О В И В:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважати ОСОБА_5 засудженою за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі зі звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.
На підставі п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. На підставі п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України додатково покласти на ОСОБА_5 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою у скоєнні кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання - 1 (один) рік позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_5 покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання та роботи.
Також судом вирішено питання щодо речових доказів.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин провадження, доведеність вини обвинуваченої та правильність кваліфікації її дій, посилається на те, що при призначенні покарання ОСОБА_5 судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що судом не взято до уваги зміни, внесені до положень ст. 76 КК України, які набрали законної сили 08.10.2016 року, що регламентують перелік обов`язків, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням та органів нагляду за вказаною особою.

3. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно з вироком суду першої інстанції, 04.08.2016 року, близько о 14.35 год., ОСОБА_5 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , помітила велосипед «Giant Ringo» чорно-синьо-білого кольору та бухту кабелю сірого кольору. Після чого у ОСОБА_5 виник корисливий умисел, направлений на таємне викрадання чужого майна.
Реалізуючи свій корисливий умисел, направлений на таємне викрадання чужого майна, ОСОБА_5 , скориставшись відсутністю уваги з боку ОСОБА_9 та сторонніх осіб, таємно викрала майно, а саме: велосипед марки Giant Ringo чорно-синьо-білого кольору вартістю 3700 гривень та бухту кабелю сірого кольору вартістю 248 гривень.
Утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись ним на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 матеріальні збитки на суму 3948 грн.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадання чужого майна (крадіжка).
4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді; прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги з підстав викладених в ній; думку обвинуваченої, яка не заперечувала проти задоволення апеляційних вимог прокурора; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 ч.1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ст. 370 ч.2 КПК України).

Посилання прокурора на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норму закону України про кримінальну відповідальність, що стосується обов`язків, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, та органів нагляду за вказаною особою, є слушними.

Так, вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою у скоєнні кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання - 1 (один) рік позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. Відповідно до ст.76 КК України на ОСОБА_5 покладено обов`язки: в період іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти про зміну місця проживання та роботи.
Однак, Законом України від 07.09.2016 року № 1292-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених», що набрав чинності 08.10.2016 року, статтю 76 КК України викладено в новій редакції та обов`язки, які були передбачені п.п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 14.04.2009 року), викладено в п.п. 1,2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, якими передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, робот або навчання. Крім цього, на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти і обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Прокурор посилається на те, що судом неправильно застосовано норму закону України про кримінальну відповідальність, що стосується як обов`язків, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, так і органів нагляду за вказаною особою.

Проте, аналіз положень нової редакції ст. 76 КК України свідчить, що вона суттєво відрізняється від редакції від 14.04.2009 року, згідно з якою, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може покласти на засудженого обов`язки, перелічені в п.п. 1-5.

Стаття 76 КК України в новій редакції передбачає, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого 2 обов`язки, які є безальтернативними: періодично з`являтися для реєстрації та повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання, всі інші, зазначені в ч. 2 ст. 76 КК України обов`язки, суд може покласти додатково.

Таким чином, діюча редакція ст. 76 КК України погіршує становище обвинуваченої ОСОБА_5 , а, у відповідності до положень ст. 5 КК України, Закон про кримінальну відповідальність, що посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченою в серпні 2016 року, тобто до набрання законної сили редакцією ст. 76 КК України, а тому її положення не можуть бути застосовані, оскільки погіршують становище обвинуваченої ОСОБА_5 .

Водночас, слушними є доводи прокурора в частині невірного зазначення судом органу, який повинен здійснювати нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням.

Так, станом на день ухвалення вироку судом, контроль за поведінкою засуджених, звільнених від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації, а не кримінально-виконавчою інспекцією.

З урахуванням наведеного, на підставі положень п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду зміні в частині зазначення органу по здійсненню нагляду за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням.

Керуючись ст.ст. 405,407,409,413 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Миколаївської області ОСОБА_4 задовольнити частково.

Вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2016 року відносно ОСОБА_5 , змінити в частині застосування ст. 76 КК України, зазначивши про зміну органу по здійсненню нагляду за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, вказавши орган з питань пробації, замість кримінально-виконавчої інспекції, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3