АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2
- ОСОБА_3
за участю:
прокурора - ОСОБА_4
представника потерпілих - ОСОБА_5
захисників - ОСОБА_6
ОСОБА_7
ОСОБА_8
ОСОБА_9
засуджених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
ОСОБА_12 , ОСОБА_13
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляції захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 в інтересах засудженого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_16 в інтересах засудженого ОСОБА_12 , засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 кожного за ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 кожного - за ч. 4 ст. 187 ч.4, ч. 1 ст. 358 КК України на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 грудня 2013 року, яким
ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Іванків Бориспільського району Київської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
ОСОБА_11 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
ОСОБА_12 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Нижньоварівськ Тюменської області РФ, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий: 10 грудня 2010 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України,

визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю,
- за ч. 1 ст. 357 КК України на 2 роки обмеження волі.
На підставі ст.ст. 70, 72 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_12 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Згідно ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 10 грудня 2010 року, та остаточно ОСОБА_12 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

ОСОБА_13 ,
ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка м. Києва, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судима,

визнана винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України, та їй призначено покарання:
- а ч. 4 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 5 років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 357 КК України до штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_13 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на 5 років;
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_13 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про стягнення матеріальної шкоди задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , солідарно, на користь ОСОБА_17 534 615 грн., на користь ОСОБА_18 1 500 грн. Цивільний позов ОСОБА_19 задоволено частково, стягнуто на її користь з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , солідарно, 219 393,72 грн. матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди. Цивільний позов ОСОБА_17 про стягнення моральної шкоди задоволено частково, стягнуто на його користь з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , солідарно, 20 000 грн.
Цивільний позов Клінічної лікарні «Феофанія» на суму 4 560 грн. залишено без розгляду.
По справі вирішено питання щодо речових доказів,
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 визнано винуватими у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), що вчинений за попередньою змовою групою осіб та поєднаний з проникненням у житло і спрямований на заволодіння майном у великих та особливо великих розмірах, а ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , окрім наведеного вище, також визнано винуватими в умисному знищенні офіційних документів, за наступних обставин.
В середині грудня 2010 року, особа, матеріали кримінальної справи відносно якої виділені в окреме провадження, володіючи інформацією про наявність грошових коштів та цінних речей в приватному будинку АДРЕСА_5 (на час скоєння злочину адреса: АДРЕСА_6 ), в якому проживають потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , вирішила скоїти розбійний напад на останніх з метою заволодіння їх майном.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном вказаних громадян, особа, матеріали кримінальної справи відносно якої виділені в окреме провадження, запропонував своїм знайомим ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та невстановленим слідством особам скоїти розбійний напад на ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , при цьому довівши їм заздалегідь розроблений ним план скоєння цього злочину, суть якого полягала в тому, що він разом з вищевказаними засудженими та невстановленими слідством особами на автомобілях приїдуть до будинку за вищезазначеною адресою, після чого ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та невстановлені слідством особи проникнуть на подвір`я вказаного будинку. В цей час ОСОБА_13 подзвонить в домофон будинку і коли господар відкриє двері, то ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та невстановлені слідством особи проникнуть в приміщення будинку, і зв`язавши мешканців будинку ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , заволодіють майном останніх. Тим часом особа, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження, разом з ОСОБА_13 і невстановленими слідством особами повинні знаходитись біля будинку потерпілих та спостерігати за навколишньою обстановкою, щоб у разі виникнення небезпеки, попередити про це співучасників. Заволодівши майном громадян ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 вони повинні були з місця скоєння злочину втекти на автомобілях. На дану пропозицію особи, матеріали кримінальної справи відносно якої виділена в окреме провадження, ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та невстановлені слідством особи погодились, тим самим вступивши між собою в попередню злочинну змову.
Реалізуючи свій злочинний умисел, особа, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження, 22 грудня 2010 року, близько 17-00 год., зустрілася із ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та невстановленими слідством особами і згідно розробленого плану, на невстановлених слідством автомобілях, направились до будинку потерпілих за вищезазначеною адресою, прибувши куди, ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та невстановлені слідством особи, діючи погоджено з особою, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження, ОСОБА_13 та невстановленими слідством особами, наділи на обличчя шапки з отворами для очей, а ОСОБА_10 взяв заздалегідь заготовлений невстановлений слідством предмет схожий на пістолет, після чого перелізли через паркан і проникли на подвір`я будинку потерпілих. Тим часом ОСОБА_13 , діючи погоджено із ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та невстановленими слідством особами, які в той час вже знаходились на подвір`ї будинку потерпілих, підійшла до воріт будинку і, маючи на меті виманити господаря, подзвонила в домофон.
В цей момент, нічого не підозрюючи, ОСОБА_17 , який разом з ОСОБА_19 та ОСОБА_18 знаходився в приміщенні приватного будинку за вищезазначеною адресою, почувши дзвінок в домофон, відкрив вхідні двері будинку, після чого ОСОБА_10 разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та невстановленими слідством особами, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном та звернення його на свою користь, діючи погоджено з ОСОБА_13 , особою, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження, та невстановленими слідством особами, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я, умисно нанесли ОСОБА_17 удар по голові від чого той впав на підлогу, після чого ОСОБА_10 разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та невстановленими слідством особами, проникли в приміщення будинку та стали наносити численні удари руками та ногами по різних частинах тіла ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 . При цьому ОСОБА_10 , утримуючи в правій руці невстановлений слідством предмет, схожий на пістолет, став погрожувати його застосуванням, а потім вони разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та невстановленими слідством особами, з метою подолання опору ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , зв`язали їм руки та ноги. Крім цього, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та невстановлені слідством особи взяли на кухні ножі та утримуючи їх в руках стали погрожувати їх застосуванням ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , з метою подолання опору останніх.
Після цього ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та невстановленими слідством особами, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь та особистого збагачення, діючи погоджено з ОСОБА_13 , особою, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження, та невстановленими слідством особами, стали обшукувати приміщення приватного будинку потерпілих, де виявили та викрали гроші в сумі 1 500 грн., які належали ОСОБА_18 , а також майно та цінності, які належали ОСОБА_19 , а саме: гроші в сумі 2 150 грн., 307 доларів США (що згідно курсу НБУ станом на 22 грудня 2010 року становило 2 443,72 грн.); шкатулку у вигляді «яйця Фаберже», ціною 300 гривень; 7 шкатулок для ювелірних виробів різних форм та кольору загальною вартістю 1 500 грн.; ювелірні вироби, серед яких 2 срібні сережки, срібна каблучка, срібний ланцюжок, срібний браслет загальною вартістю 1 400 грн. та 2 наручних годинники загальною вартістю 1 000 грн.
Продовжуючи далі свої злочинні дії, направлені на заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь та особистого збагачення, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та невстановленими слідством особами, діючи погоджено з ОСОБА_13 , особою, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження та невстановленими слідством особами, продовжили обшукувати приміщення приватного будинку потерпілих, де в кімнаті на 2 поверсі виявили металевий сейф, який був закритий. Тоді ОСОБА_10 разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та невстановленими слідством особами, застосовуючи до ОСОБА_17 фізичне насильство, небезпечне для життя та здоров`я, умисно стали наносити останньому удари руками та ногами по різних частинах тіла, заподіявши йому сильний фізичний біль, а також погрожували застосуванням невстановленого слідством предмета схожого на пістолет та застосовуванням ножів, які вони взяли в кухні будинку, та стали вимагати щоб той відкрив сейф, однак ОСОБА_17 не вдалось цього зробити.
Після цього ОСОБА_10 разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та невстановленими слідством особами, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном та оберненням його на свою користь і особистого збагачення, діючи погоджено з ОСОБА_13 , особою, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження, та невстановленими слідством особами, в приміщенні будинку потерпілих за вищезазначеною адресою заволоділи дистанційним пультом управління автоматичними воротами вартістю 270 грн.; 2-ма ключами від воріт загальною вартістю 20 грн.; металевим сейфом, вартістю 2 500 грн., який в подальшому на невстановлених слідством автомобілях відвезли до квартири АДРЕСА_7 , де розпиляли його та заволоділи майном, яке знаходилось всередині сейфу, а саме: грошима в сумі 57 000 доларів США (що згідно курсу НБУ станом на 22 грудня 2010 року становило 453 720 грн.); 1500 Євро (що згідно курсу НБУ станом на 22 грудня 2010 року становило 15 705 грн.; 60 000 грн.; ювелірними виробами, серед яких були золоті заколка для краватки, обручка та перстень, загальною вартістю 4 200 грн., які належать ОСОБА_17 , та ювелірні вироби зі срібла та золота, а також цінного каміння, серед яких хрестики, сережки, каблучки, браслети, ланцюжки, підвіски, годинник, брошки, топази загальною вартістю 204 900 грн., які належать ОСОБА_19 , а також такі, що не представляють матеріальної цінності для ОСОБА_17 та ОСОБА_19 орден «Знак пошани» за Олімпіаду 1980 року та відзнаку «Від голови Київської міської державної адміністрації», які знаходились в коробках червоного кольору, паспорти громадянина України і коди платників податків ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_8 та на гараж, що розташований по АДРЕСА_9 , посвідчення водія з талоном, видані на ім`я ОСОБА_17 , свідоцтво про право власності на будинок та акт про право власності на земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_6 , пенсійне посвідчення, видане на ім`я ОСОБА_19 , свідоцтво про одруження ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , свідоцтво про смерть ОСОБА_20 , указ Президента України «Про нагородження та присвоєння звання Заслужений економіст України» та грамоту до нього, указ Президента України «Про нагородження орденом «За заслуги 2 ступеню» та орден «За заслуги» 2 ступеню» на ім`я ОСОБА_19 . Всього було викрадено майно ОСОБА_17 на загальну суму 536 415 грн., майно ОСОБА_19 на загальну суму 221 393,72 грн. та майно ОСОБА_18 на суму 1 500 гривень.
Заволодівши майном ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , особа, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження, та невстановлені слідством особи, застосовуючи фізичне насильство, з метою подолання опору потерпілих ОСОБА_17 .. ОСОБА_19 та ОСОБА_18 , зв`язали їм руки та ноги і з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд. Внаслідок дій вищезазначених осіб потерпілим ОСОБА_17 та ОСОБА_19 були заподіяні легкі тілесні ушкодження у вигляді синців.
Крім цього, ОСОБА_12 , в ніч на 23 грудня 2010 року, разом з особою, кримінальна справа відносно якої виділена в окреме провадження та ОСОБА_13 , з метою знищення речових доказів, на автомобілі «Mercedes-Benz Е280», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 , прослідували в невстановлене слідством місце на території житлового масиву «Троєщина», що в Деснянському районі м. Києва, де шляхом підпалу умисно знищили викрадені під час вищезазначеного розбійного нападу офіційні документи громадян ОСОБА_19 та ОСОБА_17 , а саме вказані вище паспорти громадянина України і коди платників податків ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_8 та на гараж, що розташований по АДРЕСА_9 , посвідчення водія з талоном, видані на ім`я ОСОБА_17 , свідоцтво про право власності на будинок та акт про право власності на земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_6 , пенсійне посвідчення, видані на ім`я ОСОБА_19 , свідоцтво про одруження ОСОБА_17 та ОСОБА_19 , свідоцтво про смерть ОСОБА_20 , указ Президента України «Про нагородження та присвоєння звання Заслужений економіст України» та грамоту до нього, указ Президента України «Про нагородження орденом «За заслуги 2 ступеню» та орден «За заслуги» 2 ступеню» на ім`я ОСОБА_19 , чим привели вказані документи в стан, не придатний для подальшого використання за своїм цільовим призначенням.

В апеляціях з доповненнями до них:
захисник ОСОБА_7 та підзахисний ОСОБА_10 просять вирок суду щодо ОСОБА_10 скасувати та закрити кримінальну справу відносно нього за відсутністю в його діях складу злочину.При цьому апелянти вважають, що вирок суду не ґрунтується на кримінально-процесуальному законі через неповноту судового слідства та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. Зокрема, як зазначає захисник, в судовому засіданні потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_19 давали суперечливі показання, які відрізняються від тих, що вони давали на досудовому слідстві. Так, потерпіла ОСОБА_19 в судовому засіданні повідомила, що осіб, які перебували у неї вдома під час пограбування вона не запам`ятала, оскільки вони були в чорному одязі та чорних, з прорізами, головних уборах, хоча на досудовому слідстві впізнання проводилось слідчим без понятих, та за допомогою мобільного телефону, що також підтвердила остання під час допиту в суді, тобто впізнання проводилось з порушенням вимог ст. 174 КПК України (1960 року), при тому, що очних ставок між її підзахисним та потерпілими взагалі не проводилось. З показань потерпілого ОСОБА_17 в суді, який на досудовому слідстві нібито впізнав ОСОБА_10 по очах та бровах, вбачається, що впізнання осіб причетних до скоєння злочину здійснювалось по фотокартках, які були йому пред`явлені для впізнання. В матеріалах кримінальної справи містяться суперечності, оскільки усна заява - повідомлення про злочин від 23 грудня 2010 року від потерпілого ОСОБА_17 була зареєстрована в ЖРПВЗ 22 грудня 2010 року, в день події злочину, хоча потерпілий офіційно звернувся до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві на наступний день після події злочину, при тому, що оперативно-розшукові дії розпочалися 22 грудня 2010 року близько 22-40 год., про що свідчить акт застосування розшукової собаки. Невідомо на яких підставах суд посилається на те, що злочин стався в приватному будинку АДРЕСА_5 , при тому, що на час скоєння злочину адреса будинку була наступною: АДРЕСА_6 . Поза увагою суду було залишено довідку від 02 серпня 2011 року про неможливість виготовлення фотознімків, які є додатком до протоколу огляду місця події від 30 липня 2011 року, незважаючи на те, що сам протокол був долучений до матеріалів справи, як доказ. Суд дійшов невірного висновку про те, що показання ОСОБА_10 в суді спростовуються його ж показаннями на досудовому слідстві, не взявши до уваги той факт, що вони відбиралися під тиском працівників міліції, та не звернувши уваги на те, що вказаний засуджений звертався з численними скаргами на дії працівників міліції, натомість суд безпідставно розцінив це як спосіб ухилення ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за вчинене. Крім того, судом була розглянута, з відмовою у задоволенні, не існуюча скарга ОСОБА_10 про визнання незаконним його затримання за протоколом від 27 липня 2011 року, натомість його скарга про незаконне його тримання під вартою в СІЗО судом не розглянута, чим допущено порушення норм кримінально-процесуального закону та фальсифікацію прийнятого ним рішення. Суд належним чином не перевірив законність та обґрунтованість доказів, що надавалися ОСОБА_10 , взявши до уваги докази, зібрані під час проведення досудового слідства. Необґрунтованими є також посилання у вироку суду на показання ОСОБА_13 , яка обмовила інших засуджених з метою уникнення більш суворої відповідальності за вчинене. Окрім наведеного, як зазначено у висновку криміналістичної експертизи № 460 від 17 жовтня 2011 року, ключі, які були вилучені в ході обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 а також вилучені у потерпілого ОСОБА_17 ключі виготовлені на одному устаткуванні, при цьому один із ключів мав певні дефекти. Однак під час огляду вказаних ключів вони були новими, та непошкодженими, на що було вказано стороною захисту та самим ОСОБА_10 , однак суд на це уваги не звернув. На думку захисника, судом першої інстанції було порушено вимоги ст. 17 КПК України 1960 року щодо колегіального розгляду справи, про проведення якого ОСОБА_10 заявлялися відповідні клопотання, так як йому пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, за який передбачено покарання на строк більше 10 років позбавлення волі. У задоволенні вказаних клопотань засудженому необґрунтовано відмовлялось головуючим, без винесення мотивованої постанови в нарадчій кімнаті. Вина ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, судом не доведена, а докази, які містяться в матеріалах кримінальної справи сфальсифіковані під час досудового слідства. Показання, які надавались свідками під час судового засідання не містять в собі інформації яка б вказувала на причетність ОСОБА_10 до вчинення злочину, так як більшість із допитаних свідків в судовому засіданні працівники міліції та поняті, в присутності яких проводились тільки слідчі дії. Упереджене ставлення суду до ОСОБА_10 , на думку захисника, підтверджується відхиленням багатьох клопотань останнього, та його заяв про відвід головуючого.
В доповненнях до апеляції ОСОБА_10 зазначає, що головуючим суддею було відхилено докази, які підтверджують вчинення потерпілими ОСОБА_17 та ОСОБА_19 кримінальних правопорушень, не взято до уваги те, що досудове розслідування здійснювалося особами, які не входили до слідчо-оперативної групи, з численними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, та залишено без розгляду сфальсифікований цивільний позов Клінічної лікарні «Феофанія» за лікування потерпілих.

В доповненнях до апеляції, які надійшли до суду апеляційної інстанції 27 травня 2014 року, ОСОБА_10 також вказує, що до порушення щодо нього кримінальної справи, 26 липня 2011 року він був затриманий працівниками Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві та незаконно утримувався під арештом, при цьому працівники міліції застосовували до нього фізичну силу, допитували без участі захисника, а протокол про затримання склали лише о 14-00 год. 27 липня 2011 року. Із змісту вказаного документу видно, що ОСОБА_10 зізнався у вчиненні розбійного нападу на приватний будинок АДРЕСА_5 , проте не міг назвати такої вулиці в силу того, що її на той час не існувало, що доказово вказує на те, що протокол було надруковано не зі слів засудженого ОСОБА_10 . Кримінальна справа була порушена 23 грудня 2010 року, хоча пояснення у потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_17 про вчинений щодо них злочин датовані 22 грудня 2010 року. В матеріалах справи відсутні відомості про те, хто з працівників міліції надавав вказівки про виїзди слідчо-оперативної групи Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві та слідчо-оперативної групи СУ ГУ МВС України в м. Києві 22 грудня 2010 року о 22.05 та 23.20 год. для проведення огляду місця події, при тому, що згідно показань ОСОБА_17 вбачається, що 22 грудня 2010 року в приміщенні його будинку ОСОБА_10 знаходився з 19-40 до 22 год., у зв`язку з чим невідомо, чому працівники міліції, які прибули туди о 22-05 год., не затримали його на місці події. Невідомо чому суд першої інстанції прийняв до уваги показання засудженої ОСОБА_13 , котрі суперечать показанням потерпілого ОСОБА_17 , який категорично стверджував, що разом з іншими нападниками в середині будинку знаходилась і ОСОБА_13 , які суд не взяв до уваги. Вказане, на думку ОСОБА_10 , свідчить про необ`єктивність і упередженість суду щодо нього, а також про допущену судом невідповідність його висновків обставинам, викладеним в показаннях потерпілих і засудженої ОСОБА_13 . Безпідставно, на думку апелянта, судом задоволені цивільні позови потерпілих, суми по яких не підтверджені відповідними документами, а саме: товарними чеками, квитанціями про те, де, коли та за яку ціну набувались перелічені у позовній заяві ювелірні коштовності. Крім того, суд залишив без розгляду цивільний позов Клінічної лікарні «Феофанія» на суму 4 560 грн. посилаючись на заяву головного лікаря вищезазначеної лікарні, згідно якої по вказаній кримінальній справі лікарня цивільним позивачем не виступала, і це при тому, що вказана заява, на яку послався суд, є фактично відповіддю на запит захисника, який надсилався до лікарні, а факту відсутності в матеріалах справи постанови слідчого про визнання Клінічної лікарні «Феофанія» цивільним позивачем і її цивільного позову на суму 4 560 грн. за лікування потерпілої ОСОБА_19 суд не надав належної оцінки. Окрім наведеного, через неявку в судове засідання 17 жовтня 2013 року захисника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_21 , суд, без з`ясування причин неявки останнього, не з`ясувавши думки ОСОБА_10 , за клопотанням прокурора усунув вказаного захисника від участі у справі, чим грубо порушив право на захист ОСОБА_10 ;
Захисники ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та їх підзахисний ОСОБА_11 , в своїх апеляціях просять вирок суду щодо ОСОБА_11 скасувати та закрити кримінальну справу відносно нього за відсутністю в його діях складу інкримінованого йому злочину.
При цьому захисник ОСОБА_14 вказує про безпідставність посилання суду, як на доказ вини ОСОБА_11 у вчиненні злочину, на протокол огляду місця події від 26 липня 2011 року, згідно якого було оглянуто автомобіль «Опель Астра», державний номерний знак НОМЕР_2 , котрий належить батьку засудженого, в якому виявлено та вилучено чоловічу шапку з прорізами для очей та речовину рослинного походження темно-зеленого кольору, з огляду на те, що згідно показань свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які станом на зазначену вище дату являлись працівниками Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, 26 липня 2011 року ОСОБА_11 був запрошений до райвідділу з метою проведення бесіди по факту розбійного нападу, в ході якої виникла необхідність в огляді вищезазначеного автомобіля на котрому приїхав засуджений, і внаслідок проведення якого були вилучені зазначені вище предмети, а сам ОСОБА_11 затриманий. На думку захисника, протокол огляду автомобіля був складений з порушенням вимог КПК України 1960 року, оскільки станом на 19-00 год., коли було розпочато огляд, жодного повідомлення щодо ОСОБА_11 та вищезазначеного автомобіля у черговій частині Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві зареєстровано не було, в журналі відвідувачів та запрошених до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві за 26 липня 2011 року відсутні записи про відвідування ОСОБА_11 райвідділу у вказану дату, натомість останній був затриманий та доставлений до РУ, що також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , в присутності яких та ОСОБА_11 , що був у кайданках, проводився огляд автомобіля останнього. При цьому матеріали адміністративного затримання ОСОБА_11 , на запит суду, Святошинським РУ ГУ МВС України в м. Києві надані не були, на адресу суду надійшов лише лист за підписом заступника начальника Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_26 про те, що на бланку № 096762 від 26 липня 2011 року складено адміністративний протокол щодо ОСОБА_11 за ст. 263 КУпАП, при цьому бланк вказаного протоколу до групи обліку адміністративних правопорушень не надходив та рахується не зданим. При цьому про затримання засудженого більше ніж на 3-години прокуратура району, родичі ОСОБА_11 не повідомлялися, чим грубо порушені норми процесуального закону, про що також свідчить лист прокуратури Святошинського районну м. Києва від 28 жовтня 2013 року, згідно якого проведеною перевіркою встановлено, що в діях працівників Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві наявні ознаки дисциплінарного правопорушення, а для встановлення місця знаходження протоколу № 096762 призначено службову перевірку. При цьому в листі зі Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 21 жовтня 2013 року зазначено про відсутність протоколу № 096762 про адміністративне затримання ОСОБА_11 та про неможливість надати копію повідомлення прокурору про затримання останнього. Вказане вище свідчить про те, що затримання та утримування ОСОБА_11 з 26 липня 2011 року по 28 липня 2011 року у Святошинському РУ ГУ МВС України в м. Києві, було незаконним, з грубим порушення вимог ст.ст. 261, 263 КУпАП, ст.ст. 29, 59, 63 Конституції України. Окрім наведеного, 26 липня 2011 року до ОСОБА_11 застосовувалась фізична сила та психологічний тиск, йому завдано тілесних ушкоджень, що підтверджується постановою слідчого ОСОБА_27 від 28 липня 2011 року про призначення судової медичної експертизи та висновком експерта № 4327 від 01 серпня 2011 року, згідно якого у ОСОБА_11 виявлені легкі тілесні ушкодження спричинені тупими предметами, та за давністю можуть відповідати строку 4-7 діб; показаннями свідка ОСОБА_28 , який 29 липня 2011 року був затриманим та знаходився у приміщенні Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві разом із ОСОБА_11 в одній камері для затриманих, при цьому останній розповів йому про те як його били працівники міліції, і що він зізнався у скоєнні злочину якого не вчиняв, та скаржився на болі у нирках та голові; запитом від 29 липня 2011 року слідчого ОСОБА_27 , та відповіддю на нього із ІТТ ГУ МВС України в м. Києві від 04 серпня 2011 року, згідно якої при поверненні ОСОБА_11 29 липня 2011 року із Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві у нього виявлено гематоми в області правого та лівого плеча, правого стегна та почервоніння в області правої нирки; поясненням ОСОБА_11 працівникам ІТТ від 29липня 2011 року з приводу наявних у нього тілесних ушкоджень, які йому завдали працівники Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві 26 липня 2011 року; протоколом затримання ОСОБА_11 від 28 липня 2011; протоколом очної ставки між останнім та працівником карного розшуку ОСОБА_29 від 01 серпня 2011 року, в якому ОСОБА_11 зазначив, що даний злочин не вчиняв, а відносно нього застосовувалась фізична сила; протоколом допиту обвинуваченого від 04 серпня 2011 року, у якому ОСОБА_11 послідовно та детально описав обставини його затримання та застосування фізичного насильства та протоколами судових засідань від 29 липня 2011 року, 05 серпня 2011 року, 25 жовтня 2011 року а також відкритим кримінальним провадженням № 0000003 про незаконні дії працівників міліції щодо ОСОБА_11 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1, 2 ст. 365 КК України. Вказані обставини, на думку захисника ОСОБА_14 , свідчать про те, що докази причетності ОСОБА_11 до вчинення злочину зібрані незаконним шляхом.
В доповненнях до апеляції від 3 липня 2014 року захисник ОСОБА_14 звертає увагу на порушення вимог кримінально-процесуального закону під час проведення впізнання в суді потерпілою ОСОБА_19 підсудного ОСОБА_11 , на наявність на вилученій з автомобіля ОСОБА_11 шапці цифр «69», про що ніхто з потерпілих не зазначав в протоколах їх допитів. Також суд не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_30 та ОСОБА_31 згідно яких ОСОБА_11 не міг бути співучасником вчинення злочину і оговорив себе в результаті неправомірних дій працівників міліції, та показанням в суді ОСОБА_32 про непричетність ОСОБА_11 до даного злочину.
Захисник ОСОБА_15 вважає вирок щодо ОСОБА_11 незаконним та необґрунтованим з тих підстав, що викладені у ньому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а при постановленні вироку судом було допущено істотне порушення кримінально-процесуального закону, які перешкодили суду всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок. Так, висновки суду щодо участі ОСОБА_11 у вчинені інкримінованого йому розбійного нападу не підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, натомість ними підтверджується саме факт непричетності до вчинення злочину ОСОБА_11 . Зокрема, за показаннями свідків ОСОБА_30 та ОСОБА_33 , які були свідками подій 20-22 грудня 2010 року, коли було вчинено розбійний напад, у вказаний період часу вони зустрічалися із ОСОБА_34 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , однак ОСОБА_11 разом із цими особами в ці дні не було. Засуджена ОСОБА_13 в ході судового слідства взагалі заперечувала причетність ОСОБА_11 до злочину. Засуджені ОСОБА_35 і ОСОБА_10 в ході судового слідства пояснили, що із ОСОБА_11 вони до серпня 2011 року знайомі не були, а вперше познайомилися із ним під час досудового слідства по справі. Свідок ОСОБА_36 вказувала, що 22 грудня 2012 року, тобто коли було вчинено злочин, ОСОБА_11 знаходився у себе в квартирі, за адресою: АДРЕСА_2 . Показання понятих та працівників міліції, залучених до розслідування даного злочину, та допитаних в подальшому в якості свідків, на які суд посилається у вироку як на докази причетності ОСОБА_11 до вчинення злочину, вказують лише на особливості поведінки останнього під час досудового слідства по справі, та не входять до кола обставин, які підлягають доказуванню у кримінальній справі згідно ст.ст. 64-65 КПК України 1960 року. Суд не обґрунтував, чому він не взяв до уваги послідовні показання свідка ОСОБА_36 , а суперечливі показання потерпілої ОСОБА_19 поклав в основу вироку. В порушення ст. 67 КПК України 1960 року, судом з одних і тих же підстав одні докази приймаються до уваги, а інші відхиляються так ним не взято до уваги явку з повинною ОСОБА_11 ; протокол його допиту як підозрюваного; протокол очної ставки між підозрюваними ОСОБА_30 та ОСОБА_11 ; протокол відтворення обстановки і обставин події за участю підозрюваного ОСОБА_11 , зокрема з підстави наявності кримінальної справи за фактом застосування до ОСОБА_11 з боку працівників міліції фізичного впливу 26 липня 2011 року при затриманні останнього. При цьому суд прийняв до уваги, як доказ причетності ОСОБА_11 до злочину, протокол огляду автомобіля «Опель Астра», яким керував ОСОБА_11 в день його затримання, а саме більш ніж через 7 місяців після вчинення злочину, в ході якого вилучено шапку з прорізями, що визнана речовим доказом, та наркотичні засоби, при тому, що вказаний огляд проведений, з численними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону при обставинах, за якими порушено вищезазначену кримінальну справу щодо працівників міліції. Зокрема, огляд автомобіля проводився 26 липня 2011 року о 19-00 год. на підставі «повідомлення про подію», однак на момент огляду, як встановлено судовим слідством, будь-якої події не було зареєстровано у ЖРЗПЗ; слідчий ОСОБА_24 , яка проводила огляд, не входила до складу слідчої групи по розслідуванню даної справи; обшук автомобіля здійснювався без постанови суду та без повідомлення власника автомобіля батька ОСОБА_11 . Під час обшуку автомобіля до ОСОБА_11 були застосовані кайданки. Сам огляд проводився через 7 годин після початку утримання ОСОБА_11 в Святошинському РУ ГУ МВС України в м. Києві, а після фактичного затримання ОСОБА_11 до моменту огляду автомобіля, ним керувала стороння особа, про що вказав свідок ОСОБА_37 . Окрім наведеного, в суді було порушено вимоги ст.ст. 309, 174 КПК України щодо пред`явлення для впізнання особи, оскільки потерпіла ОСОБА_19 , яка на досудовому слідстві не могла впізнати нападників, зокрема ОСОБА_38 , бачила його під час попереднього розгляду справи в суді першої інстанції, і в ході судового слідства на запитання спочатку прокурора, а потім головуючого вказала на ОСОБА_11 . Аналогічні порушення вимог процесуального закону були допущені слідчим під час проведення впізнання обвинуваченою ОСОБА_13 . ОСОБА_11 , котрого вона впізнала за рисами обличчя, яких, згідно її ж показань вона не бачила, при тому, що в подальшому ОСОБА_13 пояснювала, що ОСОБА_11 серед нападників не було, а вказати на останнього її заставив слідчий ОСОБА_27 .
Засуджений ОСОБА_11 зазначає про те, що розбійного нападу на потерпілих він не вчиняв, а інших засуджених ніколи взагалі не знав. Так, 26 липня 2011 року його затримали працівники Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, та, застосовуючи до нього фізичний і психологічний примус, шляхом побиття, змусили його написати явку з повинною та зізнатися у вчиненні злочину, якого він в дійсності не вчиняв. Підставою для цього був незаконний обшук його автомобіля, який один із працівників Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві перегнав з ж/м Троєщина до райвідділу, де в подальшому були вилучені шапка з отворами для очей та наркотичні засоби. Незаконні дії працівників міліції бачили свідки, показання яких судом враховані не були. В подальшому ОСОБА_11 незаконно утримували в камері для затриманих до 28 липня 2011 року, про що не знали ні прокуратура району, ні його родичі, скористатися правовою допомогою адвоката йому не дозволяли. Згодом він відмовився від своїх показань, котрі надав слідчим в результаті застосування останніми до нього фізичного впливу. Інші засуджені, в своїх показаннях в суді, вказували на те, що раніше його не знали, а засуджена ОСОБА_13 повідомила , що її на досудовому слідстві примусили обмовити ОСОБА_11 у вчиненні злочину. Більш того, показання засуджених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 є суперечливими, а потерпіла ОСОБА_19 надала неправдиві показання про причетність ОСОБА_11 до вчинення злочину, повідомивши в суді про те, що вона його впізнала як учасника нападу;
Захисник ОСОБА_16 та її підзахисний ОСОБА_12 , в спільній апеляції, просять вирок суду щодо ОСОБА_12 скасувати як незаконний та закрити кримінальну справу відносно нього за відсутністю в його діянні складу злочину. Як зазначають апелянти, висновки суду ґрунтуються на доказах, одержаних органами дізнання і досудового слідства незаконним шляхом, оскільки їх збирання і закріплення здійснено з грубим порушенням вимог кримінально-процесуального закону, зокрема і особами, які не входили до складу слідчо-оперативної групи. При цьому судом не взяті до уваги докази, досліджені в судовому засіданні та приховано фальсифікацію допущену під час проведення досудового розслідування щодо цивільного позову Клінічної лікарні «Феофанія» на суму 4 560 грн. за лікування потерпілої ОСОБА_19 та історії хвороби останньої за період з 24 грудня 2010 року по 30 грудня 2010 року, матеріали по якій надійшли до суду із Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві в розшитому вигляді й були упаковані та приєднані судом до матеріалів справи, проте в судовому засіданні не досліджувались, в результаті чого головуючий залишив без розгляду вищезазначений цивільний позов. Судом безпідставно відхилені письмові докази та показання свідків, котрі викривають дії потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_17 , в яких наявні ознаки кримінальних правопорушень, та, відповідно, виправдовують засуджених. Головуючим була сфальсифікована, з відмовою в її задоволенні у вироку суду, скарга засудженого ОСОБА_10 щодо визнання незаконним його затримання за протоколом від 27 липня 2011 року, незважаючи на те, що останній подавав скаргу щодо незаконного його тримання під вартою, яка розглянута взагалі не була. Судом безпідставно були залишені без розгляду заяви учасників розгляду про відвід судді, що свідчить про упередженість, необ`єктивність і зацікавленість головуючого в результатах розгляду. Таким чином, на думку апелянтів, вирок суду не відповідає вимогам ст.ст. 324, 335 КПК України 1960 року, є незаконним, винесеним з грубими порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на завідомо неправдивих показаннях потерпілих та припущеннях головуючого, який, до того ж, неправильно застосував кримінальний закон при визначенні покарання засудженій ОСОБА_13 , котра дійсно знаходилась на місці злочину з ОСОБА_34 і була в приміщенні будинку, де її впізнав потерпілий ОСОБА_17 , про що особисто заявив в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляцій, засуджену ОСОБА_13 та її захисника, які покладалися на розсуд суду, інших засуджених та їх захисників, які підтримали апеляції в повному обсязі, провівши судові дебати і заслухавши останнє слово засуджених, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 2, 15 КПК України (1960 року) суд, як єдиний орган, що здійснює правосуддя, під час провадження в кримінальній справі повинен забезпечити правильне застосування матеріального та процесуального закону й постановити (ухвалити) законне та обґрунтоване рішення. Це рішення має бути справедливим і не повинно містити жодних сумнівів стосовно повноти, всебічності та об`єктивності дослідження доказів.

Проте, на думку колегії суддів, суд першої інстанції під час розгляду даної кримінальної справи не в повному обсязі дотримався вищезазначених вимог закону, з огляду на наступне.

Як вбачається з обвинувального акту, кожний із підсудних обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Відповідно до положень ч.2 ст.17 КК України кримінальні справи про злочини, за які за законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, розглядаються в суді першої інстанції колегіально судом у складі трьох осіб, якщо підсудний заявив клопотання про такий розгляд.
При цьому, таке право особи повинно бути роз`яснено йому, згідно ч.1 ст. 218 КПК України (в редакції 1960 року), ще на стадії досудового слідства слідчим.

Як вбачається з протоколів про оголошення обвинуваченому про закінчення досудового слідства, обвинувачений ОСОБА_10 зазначив про те, що просить розглядати справи суддею одноособово (ас. 17 т.10), однак, обвинуваченому ОСОБА_12 таке право роз`яснено не було, а було оголошено тільки про закінчення досудового слідства (ас. 19 т. 10).

В подальшому попередній розгляд даної кримінальної справи проводився за відсутності всіх обвинувачених, у зв`язку з чим під час попереднього розгляду останнім їх право на колегіальний розгляд справи роз`яснено також не було (ас. 187-191 т.10).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про додержання судами України процесуального законодавства, яке регламентує судовий розгляд кримінальних справ N 11 від 27 грудня 1985 року (із змінами та доповненнями) у справах, … які за згодою обвинуваченого можуть розглядатися суддею одноособово, суддя повинен з`ясувати у кожного з підсудних, чи погоджується він на розгляд справи суддею одноособово. При незгоді будь-кого з підсудних на розгляд справи суддею одноособово справа розглядається колегіально. Згідно з ч.2 ст. 283 КПК України заява підсудного про розгляд справи суддею одноособово чи у складі трьох суддів є обов`язковою як для суду, так і самого підсудного.

Однак, згідно зі змістом протоколу судового засідання, хоча й підсудним роз`яснені права, в т.ч. й передбачені ст. 263 КПК України (в редакції 1960 року), однак, питання щодо судового розгляду справи суддею одноособово або у складі трьох суддів судом першої інстанції на даній стадії також з`ясовано не було (ас. 44 т. 11).

29 серпня 2013 рокупідсудний ОСОБА_10 в судовому засіданні заявив клопотання про колегіальний розгляд справи, яке було підтримано підсудним ОСОБА_12 та захисником ОСОБА_16 (ас. 107 т. 15).

При цьому, захисник підсудного ОСОБА_10 - ОСОБА_39 вирішення даного клопотання залишив на розсуд суду.

Суд першої інстанції, всупереч вимог закону, відмовив у задоволенні зазначеного клопотання, не вказавши обґрунтування прийнятого рішення (ас. 107 т. 15).

В подальшому, 12 вересня 2013 року від підсудного ОСОБА_10 до суду надійшло клопотання про відмову від захисника ОСОБА_40 у зв`язку з тим, що останній не заявляє жодного клопотання на його захист, не підтримує його клопотання та скарги, не захищає його, участь захисника носить формальний характер, чим шкодить його правам та інтересам, поведінка та лінія захисту адвоката ОСОБА_40 не узгоджується з його тактикою захисту (ас. 123 т.15).

В цей же день, за відсутності захисника ОСОБА_40 , суд прийняв відмову підсудного ОСОБА_10 від захисника (ас. 124 т. 15), а в подальшому призначив йому іншого захисника (ас. 140 т. 15).

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_10 вказав про те, що у зв`язку з неналежним здійсненням захисником ОСОБА_41 його (Дзюби) захисту, не роз`ясненням йому положень закону, він не знав, що таке колегіальний розгляд справи, і тільки після того, як йому роз`яснили інші захисники, він подав заяву про колегіальний розгляд кримінальної справи щодо нього.

Таким чином, за наявності клопотання підсудного ОСОБА_10 про розгляд справи колегіально судом у складі трьох осіб, підтриманого підсудним ОСОБА_12 , суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні даного клопотання, порушив вимоги ст. 21, ч. 2 ст. 17 КПК України (в редакції 1960 року), а також положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

На думку колегії суддів, встановлені під час апеляційного розгляду обставини дають підстави вважати, що вирок суду постановлений з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, за яких не може вважатися законним, обґрунтованим та справедливим, а тому відповідно до ст. 367, 370 КПК України (в редакції 1960 року) підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд, під час якого, з урахуванням вимог, викладених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (ас. 233-237 т. 20), а також інших доводів, зазначених у апеляціях захисників та підсудних, належить з`ясувати усі фактичні обставини справи у порядку, визначеному кримінально-процесуальним законом, й прийняти законне та обґрунтоване рішення.

З урахуванням обставин справи, даних про особу підсудної ОСОБА_13 та підсудного ОСОБА_12 колегія суддів вважає можливим залишити раніше обраний кожному з них запобіжний захід: ОСОБА_13 - підписку про невиїзд, ОСОБА_12 - продовжити запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до 2 березня 2017 року.

Відносно запобіжного заходу щодо підсудних ОСОБА_10 та ОСОБА_11 колегія суддів враховує, що останні були звільнені з-під варти по відбуттю раніше призначеного кожному з них строку покарання, і на даний час прокурором клопотання про обрання кожному з них запобіжного заходу не заявлялось, а тому запобіжний захід їм не обирає.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України (в редакції 1960 року), п. 11, 15 розділу Х1 Перехідних положень КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляції захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_10 , захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 в інтересах засудженого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_16 в інтересах засудженого ОСОБА_12 , засуджених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - задовольнити частково.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 грудня 2013 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 - скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суду.

Запобіжний захід ОСОБА_13 у виді підписки про невиїзд - залишити без змін, ОСОБА_12 у виді особистого зобов`язання продовжити до 2 березня 2017 року.

Судді:

______________________ ____________________ ________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3