Справа № 456/1234/17
Провадження № 1-кп/456/270/2017
ВИРОК
іменем України
02 серпня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

законного представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника служби у справах дітей ОСОБА_7 ,

представник кримінальної міліції ОСОБА_8 ,

представника Стрийського МРВ з питань пробації ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Стрию кримінальне провадження по обвинуваченню неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, учня 11-б класу НВК «Середня загальноосвітня школа-ліцей» м. Моршин, неодруженого, не працюючого, який депутатом не являється, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України ,-

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_4 , 05.04.217 року, близько 14:30 год. перебував у житловій кімнаті АДРЕСА_2 , звідки забирав свої речі у зв`язку із закінченням навчання у ФК «Скала» та в цей час в нього виник умисел на вчинення крадіжки.
Тоді, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, переконавшись, що його дій ніхто не бачить, таємно викрав з житлової кімнати пару кросівок фірми «Адідас» вартістю 250, 00 гривень та мобільний телефон марки «IPhone 5s», вартістю 5 800, 00 гривень, в якому знаходилася сім-карта мобільного оператора «Лайф» вартістю 10,00 гривень , які належать ОСОБА_10 , ноутбук марки «Аsus X550V», вартістю 5000, 00 гривень, який належить ОСОБА_11 , а також пару кросівок фірми «Найк» вартістю 250, 00 гривень та ноутбук марки «НР 255G3 (K7J10ES)» вартістю 9 000, 00 гривень, які належать ОСОБА_12 , частину з яких заховав у свою сумку з якою вийшов з приміщення гуртожитку, а решту помістив у пакет та залишив у коридорі біля дверей кімнати № 36.
В подальшому ОСОБА_13 , на прохання свого знайомого ОСОБА_14 , якому не було відомо про вчинення крадіжки, забрав попередньо залишений ОСОБА_14 пакет із речами у коридорі біля дверей кімнати № 36 та вийшов з приміщення гуртожитку.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у скоєному визнав та показав, що 05.04.217 року з кімнати АДРЕСА_2 таємно викрав з житлової кімнати пару кросівок фірми «Адідас» та мобільний телефон марки «IPhone 5s», , які належать ОСОБА_10 , ноутбук марки «Аsus X550V»,, який належить ОСОБА_11 , а також пару кросівок фірми «Найк» та ноутбук марки «НР 255G3 (K7J10ES)» вартістю 9 000, 00 гривень, які належать ОСОБА_12 ..На даний час він щиро розкаюється у скоєному, шкоду відшкодував та просив суд суворо його не карати.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала заявлене клопотання, просила застосувати щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 заходи виховного характеру.
Враховуючи те, що обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин провадження в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів відносно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

На підставі вище наведеного, суд допитавши обвинуваченого в присутності законного представника, дослідивши характеризуючі дані та заяви потерпілих в яких останні просять справу розглядати без їхньої участі, жодних претензій до обвинуваченого не мають і дослідивши матеріали кримінального провадження прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті доведена у судовому засіданні повністю.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Пом`якшуючими вину обвинуваченого ОСОБА_14 обставинами, передбаченими ст. 66 КК України, суд вбачає вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, усунення завданої шкоди.

Виходячи зі змісту ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

Враховуючи заявлене неповнолітнім обвинуваченим та його захисником клопотання про застосування відносно нього примусових заходів виховного характеру, яке було підтримано законним представником неповнолітнього обвинуваченого, заслухавши думку прокурора, представника служби у справах дітей, преставника кримінальної поліції, суд, вважає, що є всі підстави для застосування відносно неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру у відповідності до ст. 105 КК України, а саме передати неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 під нагляд матері ОСОБА_5 , оскільки обвинувачений розкаюється у вчиненому, є раніше не судимим, активно сприяв розкриттю злочину, шкоду відшкодував, позитивно характеризується по місцю проживання, своєю поведінкою довів, що його виправлення може відбутися без призначення кримінального покарання, а також запевнив суд, що подібного більше ніколи не повториться.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 5 про практику застосування судами України законодавства про злочини неповнолітніх, вирішуючи питання про звільнення неповнолітніх від кримінальної відповідальності із застосуванням до них примусових заходів виховного характеру, суди мають виходити з вимог статей 97 і 105 КК України .

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться в постанові від 5 травня 2006 р. № 2 "Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру" передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України) допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. Питання про передачу неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють, суд повинен вирішувати з урахуванням даних, що їх характеризують. Хоча в законі не передбачено обов`язкове отримання згоди батьків або осіб, які їх заміняють, на передачу їм неповнолітнього під нагляд, суд має отримати таку згоду.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України у віці 17 років, а отже відносно нього може бути застосовано примусовий захід виховного характеру, передбачений п.3 ч.2 ст. 105 КК України, а саме передача неповнолітнього під нагляд батьків чи осіб, які їх заміняють, чи під нагляд педагогічного або трудового колективу за його згодою, а також окремих громадян на їхнє прохання.

Згідно ч.3 ст. 88 КК України особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Керуючись ст. ст. 105, 185 ч.1 КК України, ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Згідно п.3 ч.2 ст. 105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_4 від кримінального покарання та застосувати відносно нього примусові заходи виховного характеру, а саме передача ОСОБА_4 під нагляд матері ОСОБА_5 до повноліття ОСОБА_4 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Речові докази: чоловічу пару кросівок фірми «Адідас», мобільний телефон марки «IPhone 5s» з сім-картою мобільного оператора «Лайф», передані на відповідальне зберігання ОСОБА_10 залишити у власності останнього; ноутбук марки «Аsus X550V», переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_11 залишити у власності останнього; пару кросівок фірми «Найк та ноутбук марки «НР 255G3 (K7J10ES)», передані на відповідальне зберігання ОСОБА_12 залишити у власності останнього.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області з підстав передбачених ст. 394 КПК України.

Головуючий-суддя ОСОБА_1