Справа № 305/786/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.03.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , представника потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8 , розглянув у закритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/777/178/17 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , начальника Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та представника потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8 на вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 16.12.2016.
Цим вироком:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, не працюючий, раніше судимий, засуджений:
- за ч.3 ст.15, ч.2 ст.152 КК України на 06 (шість) років позбавлення волі;
- за ч.2 ст.152 КК України на 08 (вісім) років позбавлення волі;
- за ч.1 ст.162 КК України на 02 (два) роки обмеження волі;
- за ч.2 ст.186 КК України на 05 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно до відбуття ОСОБА_6 призначено покарання у виді 08 (вісім) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, включено до остаточного покарання згідно вироку суду від 26.05.2016 та остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 08 (вісім) років позбавлення волі.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, ОСОБА_6 зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, починаючи з 01.03.2016 до набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід ОСОБА_6 - тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з 01.03.2016.
Речові докази: мобільний телефон марки «Нокіа» постановлено повернути власнику.
Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - залишено без розгляду.
Стягнуто на користь держави судові витрати в розмірі 791,64 грн. за проведення судових експертиз.
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
Так, 26.01.2016, близько 13 год., ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись по вул. Привокзальній у м. Рахів Закарпатської області, у громадському місці, діючи умисно, повторно, з метою насильницького задоволення своєї статевої пристрасті, побачивши ОСОБА_11 , яка є інвалідом І групи з дитинства, що рухалась в напрямку до будинку своєї тітки ОСОБА_12 , почав її переслідувати та перейшовши за нею залізничні колії, наздогнав її на вул. Петрова, повалив її на землю, де застосувавши до потерпілої фізичне насильство у вигляді утримування її руками та закривання рота рукою, почав знімати з останньої одяг, і проти її волі намагався вступити з нею в статеві зносини природним способом, однак побачивши, що до них наближається ОСОБА_13 , з місця події втік, не довівши задумане до кінця із причин, що не залежали від його волі.
Крім того, ОСОБА_6 , 24.02.2016, близько 19 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою незаконного проникнення до чужого житла, усвідомлюючи, що він не має права для законного знаходження в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , будку АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_7 , без дозволу та згоди останньої, усупереч її волі, шляхом пошкодження вхідних дверей незаконно проник до приміщення вказаної квартири, внаслідок чого порушив право ОСОБА_7 на недоторканість житла.
Окрім того, ОСОБА_6 , 24.02.2016, близько 19 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, незаконно знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , в якій проживала ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, застосувавши до потерпілої фізичне насильство, яке виразилося у поваленні останньої на диван та утримування її руками, з правої кишені куртки ОСОБА_7 відкрито викрав мобільний телефон марки «Нокіа-1280» вартістю 200 грн., чим спричинив потерпілій матеріальних збитків на вказану суму.
Також, ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 19.12.2013 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 152 та ч. 1 ст. 162 КК України, 24.02.2016, близько 19 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, незаконно знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_4 , у якій проживала ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з метою насильницького задоволення своєї статевої пристрасті, застосувавши до потерпілої фізичне насильство у вигляді повалення останньої на диван та утримування її руками, зняв із ОСОБА_7 частину одягу, і проти її волі вступив із нею в статеві зносини природним способом.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №89 від 15.03.2016, у
ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця передньої поверхні правого колінного суглобу, ділянок осадження бокових поверхонь входу в піхву та бокових стінок піхви, які відповідно до п.2.3.5 наказу МОЗ України №6 від 17.05.1995 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не призвели до короткочасного розладу здоров`я.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду - скасувати. Указує на те, що вирок суду є необґрунтований та незаконний, обставини справи та докази не досліджені у встановленому законом порядку. Зазначає, що не мав умислу насильно зґвалтувати ОСОБА_11 , оскільки вони були друзями ще з 2011 року.
Стверджує, що коли її побачив, то хотів лише привітатися, при цьому підійшов ззаду, щоб його поява була несподіванкою (сюрпризом) для потерпілої. Однак, потерпіла його не впізнала, розгубилася, впала й закричала. У подальшому, коли він хотів підняти ОСОБА_11 , до них підійшов ОСОБА_13 , з яким не хотів мати конфлікту. Коли, він відійшов від ОСОБА_11 , ОСОБА_13 почав його переслідувати та попросив працівників поліції його зупинити. Працівники поліції доставили йогоу відділок, склали протокол, після чого відпустили додому. У подальшому його було заарештовано, і він дізнався, що обвинувачується також у вчиненні інших кримінальних правопорушень. Указує, що відсутній висновок експерта на підтвердження факту перебування в стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення ним кримінального правопорушення 24.02.2016. Не встановлено чим і як були пошкоджені вхідні двері потерпілої, відбитків його пальців рук у квартирі потерпілої не знайдено, свідки зазначеної події відсутні. 10.10.2016 у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала, що купила в нього телефон три місяці тому назад, тобто в липні, однак таке є неможливим, оскільки він з 01.03.2016 утримується під вартою. Щодо зґвалтування потерпілої ОСОБА_7 вину не визнає. Синець на колінному суглобі, потерпіла ОСОБА_7 могла собі спричинити сама. Експертом не виявлено наявність у піхві ОСОБА_7 сперми, що може підтвердити його вину. Згідно пояснень експерта, у піхві потерпілої щось було, однак не встановлено що саме, у зв`язку із чим не підтвердженим є те, що саме він її зґвалтував. Зі слів свідка ОСОБА_15 вбачається, що поліцію було викликано того ж дня, тобто 24.02.2016, а заява була подана 29.02.2016. Було проведено впізнання, однак потерпіла ОСОБА_7 не впізнала його. Слідчий при проведенні впізнання підійшов до нього, підняв його ліву руку, і спитав у потерпілої чи такі вона бачила татуювання, на що потерпіла відповіла - «мабуть, так». Такі дії слідчого вважає незаконними. Судом першої інстанції безпідставно зроблено висновок про те, що він схильний до вчинення зґвалтування, а також узято до уваги покази свідка ОСОБА_13 .. Однак, не взято до уваги те, що ОСОБА_13 обзивав його нецензурними словами, принижував його та погрожував. Вирок був надрукований о 08 год. 49 хв. - 16.12.2016, а дебати відбулися о 14 год. - 16.12.2016. Поза увагою суду залишилося його клопотання про пред`явлення йому доказів, а саме: мобільного телефону та паспортного талону до нього, який відібрали у свідка та повернули власниці. Також, зазначає, що працював у приватного підприємця ОСОБА_16 - 24.02.2016, був на роботі з 07 до 19 год., і раніше не міг покинути робоче місце через сувору трудову дисципліну. Крім того, на роботі не вживає алкогольні напої. Стверджує, що є люди, які можуть підтвердити те, що 24.02.2016 о 19 год. він був на роботі, і якраз закінчив працювати в зв`язку із чим не міг бути в той же час на місці злочину. Також, поза увагою залишилося його клопотання про виклик до суду ОСОБА_16 та бригадира ОСОБА_17 .. Слідчий характеризував його з поганої сторони, щоб простіше було засудити, не взято до уваги те, що він одружений та згідний нести покарання, якщо його вина буде доведена.
Прокурор у апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду від 16.12.2016 скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Указує, що вирок є незаконним та підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. У ході судового розгляду даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінальних правопорушень стосовно ОСОБА_7 не визнав та заперечив інкриміновані йому в обвинуваченні діяння, а саме: проникнення до квартири
потерпілої, застосування до неї будь-якого насильства та викрадення телефону. Однак, указані показання обвинуваченого в мотивувальній частині вироку залишено поза увагою, не надано оцінки з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України. Крім того, незважаючи на обов`язок суду мотивувати прийняте рішення в нарадчій кімнаті, у ході судового розгляду кримінального провадження подані прокурором докази обвинувачення суд належно не дослідив, обмежившись лише переліком таких доказів. Безпідставно вирішено питання про залишення без розгляду цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 , у зв`язку з її смертю, тоді як представник потерпілої - ОСОБА_8 наполягала на його розгляді та задоволенні в повному обсязі. При цьому, жодних доказів про смерть потерпілої суду не надано. Судом не взято до уваги те, що фактично матеріальні витрати на лікування потерпілої ОСОБА_7 несла не сама потерпіла, а її дочка ОСОБА_8 , якій фактично й завдано матеріальну шкоду. Усупереч вимог закону, дане провадження фактично здійснювалося за відсутності потерпілих, а відомості про їх належне повідомлення в матеріалах справи відсутні. У порушення вимог ст. 89 КПК України судом у вироку не вирішено питання допустимості деяких доказів, що може поставити в подальшому під сумнів їх значення. Зокрема, показання із чужих слів містять пояснення, надані в суді свідком ОСОБА_15 , представником потерпілої ОСОБА_8 .. При цьому, згідно ст. 97 КПК України вони є допустимими, оскільки допитати потерпілу ОСОБА_7 було неможливо через її смерть, а ці показання підтверджуються іншими здобутими доказами. За клопотанням сторони захисту викликано та допитано в суді - 21.11.2016 судово-медичного експерта ОСОБА_18 .. При цьому, сам висновок судово-медичної експертизи щодо потерпілої ОСОБА_7 , для роз`яснення якого викликався експерт, був досліджений у судовому засіданні лише - 12.12.2016. У порушення вимог ч.2 ст. 356 КПК України, першою експерта допитувала сторона захисту, хоча проведення відповідної експертизи призначено постановою слідчого. У вироку неправомірно зазначено про вчинення ОСОБА_6 злочинів щодо ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, оскільки дана обставина не підтверджується матеріалами кримінального провадження. На його думку, у порушення вимог ст. 65 КК України, призначене ОСОБА_6 покарання не є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Реальна міра покарання у виді восьми років позбавлення волі для обвинуваченого, є занадто м`якою, не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі винного. Призначене покарання в цілому було визначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, а не шляхом повного чи часткового складання призначених покарань за іншими статтями КК України. Також, не було в такому ж порядку додано до загальної міри покарання, і покарання, призначене вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 26.05.2016 у виді одного року трьох місяців позбавлення волі, а лише поглинене більш суворим покаранням.
В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8 просить вирок суду від 16.12.2016 скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Указує, що потерпілою ОСОБА_7 в межах даного кримінального провадження було подано цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 65 087,60 грн.. 18.07. 2016, потерпіла ОСОБА_7 померла в зв`язку із чим, вона у відповідності до вимог ст. 55 КПК України, подала до суду першої інстанції заяву із проханням визнати її потерпілою в даному кримінальному провадженні. Однак у порушення вимог закону така заява не була взята до уваги судом першої інстанції та не розглядалася в зв`язку із чим вона, і надалі приймала участь
у справі як представник потерпілої ОСОБА_7 , а не як потерпіла. Судом першої інстанції безпідставно залишено без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 та не взято до уваги те, що матеріальні витрати на лікування покійної матері понесла саме вона.
Інші сторони кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, основні доводи апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання своєї апеляційної скарги та часткове підтримання апеляційної скарги прокурора та представника потерпілої ОСОБА_8 , пояснення прокурора на підтримання своєї та представника потерпілої ОСОБА_8 апеляційних скарг та часткове підтримання апеляційної скарги обвинуваченого, пояснення представника потерпілої на підтримання поданої апеляційної скарги та прокурора, і часткове підтримання апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого тапредставника потерпілої ОСОБА_8 підлягають до задоволення з таких підстав.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку доказів(ч.3 ст.370, з урахуванням ст.94 КПК України).
Вмотивованим є судове рішення у якому наведені пояснення (мотиви), чому суд уважає ту або іншу обставину доведеною, чи недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Вмотивованість судового рішення забезпечується не лише наявністю у ньому мотивувальної частини, а й наведенням у ній оцінки та відповіді на кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент сторони судового провадження.
Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності і достатності.
Згідно з п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального
правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 КК України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
Як убачається з вироку, судом першої інстанції при його постановленні даних вимог закону в повній мірі дотримано не було.
Так, з вироку вбачається, що суд першої інстанції, формулюючи свої висновки щодо доведеності в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, не дав належну оцінку наявним розбіжностям у показаннях свідка ОСОБА_14 ..
З показань свідка ОСОБА_14 наведених у вироку вбачається, що саме ОСОБА_6 продав останній мобільний телефон марки «Нокіа». Зазначений телефон вона видала працівникам поліції. Разом із тим, із показань потерпілої даних у судовому засіданні 10.10.2016, що містяться на технічному носії інформації вбачається, що свідок ОСОБА_14 не змогла чітко описати як саме виглядав (якого кольору) проданий їй ОСОБА_6 телефон, та коли саме вона його придбала в обвинуваченого, указавши на період часу, коли вже обвинувачений знаходився під вартою.
Апеляційний суд уважає, що суд першої інстанції не дав належну оцінку вказаним розбіжностям у показаннях свідка ОСОБА_14 , що має суттєве значення для встановлення істини в кримінальному провадженні, і могли вплинути на викладені у вироку висновки, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, що є наслідком постановлення необґрунтованого вироку.
Згідно ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; забезпечення права на захист.
Додержання цих принципів в діяльності відповідних державних органів і посадових осіб є основною реалізацією вимог щодо справедливого розгляду і вирішення кримінальних проваджень.
Відповідно до ст.20 ПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Як убачається, з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції ухвалою від 01.07.2016 прийняв відмову обвинуваченого ОСОБА_6 від захисника ОСОБА_19 та доручив Закарпатському обласному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити іншого захисника обвинуваченому ОСОБА_6 ..
Відповідно до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.193 КПК України розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч.2 ст.49 КПК України суд зобов`язаний забезпечити участь захисника якщо обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутності коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно.
Із клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 від 01.07.2016, що міститься в матеріалах кримінального провадження (а.к.п. 46) убачається, що останній мав бажання користуватися послугами захисника, і такий ухвалою суду від 01.07.2016 був призначений ОСОБА_6 ..
Між тим, з журналу судових засідань від 04.07. та 02.09.2016, та технічного носія інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії та ухвали суду від 04.07. та 02.09.2016 убачається, що суд розглянув клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою без участі захисника, при цьому, не з`ясувавши в останнього, чи має такий бажання користуватися послугами захисника, чим істотно порушив право обвинуваченого на захист, що тягне за собою безумовне скасування вироку.
Крім того, зі звукозапису судового засідання, що міститься на технічному носії інформації та журналу судового засідання від 02.09.2016 (а.к.п.66-67) убачається, що суд в порушення вимог ст.371 КПК України постановив ухвалу про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без видалення до нарадчої кімнати.
Зазначені обставини свідчать про порушення загальних засад кримінального провадження відповідно до вимог ст.7 КПК України.
Ці вимоги закону не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення й відповідно до ст. 412 КПК України тягнуть за собою скасування судового рішення.
Крім того, апеляційний суд уважає, що, розглядаючи кримінальне провадження суд першої інстанції, відповідно до ст.410 КПК України допустив неповноту судового розгляду, яка виразилася в безпідставному ігноруванні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про допит свідка ОСОБА_20 ..
Доводи апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_8 також, є слушними й підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
З матеріалів кримінального провадження, зокрема, клопотання ОСОБА_8 (а.к.п. 96) убачається, що остання в порядку ст. 55 КПК України, у зв`язку зі смертю потерпілої ОСОБА_7 , яка була її мамою, звернулася до суду з письмовим клопотанням про визнання її потерпілою в даному кримінальному провадженні. Однак указане клопотання суд залишив поза увагою, не прийнявши згідно кримінального процесуального закону процесуальне рішення.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Залишаючи без розгляду позовну заяву потерпілої ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив із того, що остання померла, але з таким висновком суду погодитися не можна виходячи з наступного.
Так, відповідно до вимог ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо:1) заяву подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; 2) заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи; 3) належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності; 4) спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді; 5) позивач подав заяву про залишення позову без розгляду; 6) між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення до третейського суду і від відповідача надійшло до початку з`ясування обставин у справі та перевірки їх доказами заперечення проти вирішення спору в суді; 7) особа, в інтересах якої у встановлених законом випадках відкрито провадження у справі за заявою іншої особи, не підтримує заявлених вимог і від неї надійшла відповідна заява; 8) провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір чи не було оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк; 9) позивач до закінчення розгляду справи покинув судове засідання і не подав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції не було підстав, передбачених ст.207 ЦПК України, для залишення позовної заяви без розгляду.
Отже, наведене свідчить про те, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.370 КПК України, згідно якої обґрунтованим може вважатись тільки таке рішення, яке ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
На підставі наведеного колегія суддів уважає, що з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами в даному кримінальному провадженні проведено неповно та з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування вироку згідно положень ст. 409 КПК України.
Згідно п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
За ч.1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
У відповідності до вимог п.1 ч.1ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені ст. 412 КПК України.
Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення, чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства, чи іншим шляхом вплинули, чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.
Апеляційний суд уважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційним судом істотним чи неістотним, залежно від обставин кримінального провадження.
Установлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів як обвинуваченого так і представника потерпілої, які перешкодили суду повно, і всебічно розглянути кримінальне провадження, і вплинули, чи могли вплинути на постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, а тому вирок підлягає до скасування.
Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 , начальника Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та представника потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_8 , дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.
Одночасно, з урахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, даних про його особу, фактичних обставин кримінального провадження, тяжкості покарання, що загрожує останньому в разі доведеності його вини, з метою запобіганню ризикам, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність залишити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційні скарги обвинуваченого, прокурора та представника потерпілої задовольнити.
Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 16.12.2016 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати й призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії судового розгляду.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 залишити тримання під вартою до 15.05.2017.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: