Справа № 317/4701/16-к
Пр. № 1-кп/317/46/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні угоду визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0001687 від 14.09.2016 року за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, з угодою про визнання винуватості, укладеною 22 листопада 2016 року між прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0001687 та підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно зі вказаною угодою про визнання винуватості від 22.11.2016 року ОСОБА_4 пред`явлено підозру у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, а саме:

13.09.2016 року приблизно о 18 годин 20 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, виконуючи усну домовленість з невстановленою органом досудового розслідування особою повинен був здійснити збут наркотичних засобів на територію виправної колонії, після чого, реалізуючи вказаний умисел без розриву у часі ОСОБА_4 , прибув до двору будинку АДРЕСА_1 , де під тенісним столом незаконно придбав раніше залишений, невстановленою органом досудового розслідування особою, паперовий пакунок білого кольору обгорнутий прозорим скетчем з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору масою 34,099 г., яка згідно висновку експерта №1217 від 22.09.2016 року є особливо небезпечним наркотичним засобом - КАНАБІСОМ, маса якого, в перерахунку па суху речовину становить 31,712 г.

Далі, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ОСОБА_4 , виконуючи умови домовленості з невстановленою особою, взявши зазначений пакунок з наркотичною речовиною, підійшов до паркану Біленьківської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області № 99 (далі - установи), розташованої за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Біленьке, вул. Запорізька, 32, де шляхом перекидання через паркан незаконно збув його на територію шостої ділянки виробничої зони зазначеної установи, за що у подальшому зазначена невстановлена особа, мала заплатити йому грошові кошти у сумі 400 гривень, після чого, на місці події його було зупинено працівниками установи.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 307 України, тобто незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут у місця позбавлення волі особливо небезпечних наркотичних засобів.

Крім того, 13.09.2016 року приблизно о 18 годин 20 хвилин, ОСОБА_4 маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, прибув до двору будинку АДРЕСА_1 , де під тенісним столом незаконно придбав раніше залишений, невстановленою органом досудового розслідування особою, паперовий пакунок білого кольору обгорнутий прозорим скетчем з речовиною рослинного походження сіро-зеленого кольору масою 42,457г., яка згідно висновку експерта №1217 від 22.09.2016 року є особливо небезпечним наркотичним засобом - КАНАБІСОМ, маса якого, в перерахунку на суху речовину становить 39,485 г., який незаконно зберігав при собі без мети збуту у правій кишені своїх спортивних штанів з метою особистого вживання, до моменту його зупинення працівниками Біленьківської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області № 99, приблизно о 18 годин 30 хвилин того ж дня, біля паркану зазначеної установи, розташованої за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Біленьке, вул. Запорізька, 32.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчинене особою, яка раніше вчинила злочин передбачений ст. 307 КК України.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Так, злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином та злочином середньої тяжкості.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України. Крім того, ОСОБА_6 усвідомлює і розуміє характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що на сьогоднішній час угоду про визнання винуватості укладену 22.11.2016 між ним та обвинуваченим ОСОБА_7 , не підтримує та просить відмовити у її задоволенні.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 зазначив про неможливість затвердження угоди судом, одна із сторін якої відмовляється від її укладення.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України, з`ясувавши обставини, які підлягають з`ясуванню перед затвердженням угоди, заслухавши думку прокурора, адвоката та обвинуваченого, які вважали, що така угода повинна бути затверджена і погоджувалися на призначення судом покарання, зазначеного в угоді, суд вважає, що зазначена вище угода про визнання винуватості не може бути затверджена з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, серед інших, прийняти рішення про затвердження угоди або про відмову в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови не відповідають інтересам суспільства. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у звичайному порядку.

Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1679/0/4-12 від 15.11.2012 року «Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод», за наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК у редакції Закону України від 13 квітня 2012 року № 4652-VI мають право, застосовуючи положення ст. 69 КК, визначати (узгоджувати): а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не призначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК..

Відповідно до ч. 3 угоди про визнання винуватості від 22.11.2016 року сторони погодились на призначення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 309 КК України покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням положень ст.. 69 КК України, у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання строком на 3 роки із покладенням на нього обов`язків передбачених ч. 1 п.п. 1,2 ст. 76 КК України.

При цьому у якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та є підставою для застосування ст. 69 КК України зазначено: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок тяжких сімейних обставин.

Закон передбачає можливість призначення більш м`якого покарання за наявності декількох виняткових обставин справи та з урахуванням особи винного. При цьому виняткові обставини можуть стосуватися лише події злочину та особи винного.

Даних про наявність виняткових обставин, які стосуються події злочину, в матеріалах провадження відсутні. Наведені в угоді дані, що стосуються особи обвинуваченого, не є підставами для застосування ст. 69 КК України.

Таким чином, висновки суду про наявність підстав для застосування ст. 69 КК України є хибними

Крім того зазначені в угоді не зазначено яким чином щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину внаслідок тяжких сімейних обставин істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в угоді безпідставно застосовано до покарання, призначеного ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307, ч.2 ст. 309 КК України, вимоги ст. 69 КК України, призначивши покарання нижче, від найнижчої межі, встановленої санкцією статті особливої частини цього кодексу, у зв`язку з чим вказана угода не відповідає інтересам суспільства
З огляду на викладене, сторонами в угоді також безпідставно було погоджено застосувати до ОСОБА_4 ст. 75 КК України, звільнивши його від покарання з іспитовим строком на 3 роки, оскільки вказаною нормою кримінального закону передбачена можливість звільнення від покарання з випробуванням, лише у випадку призначення покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи. Натомість, злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання на строк від шести років позбавлення волі, і тому, за відсутності встановленої судом можливості призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, виключає можливість застосування до нього і ст. 75 КК України та звільнення від покарання з випробуванням.

За таких обставин, та враховуючи позицію прокурора, суд вважає, що у затвердженні угоди про визнання винуватості, яка укладена 22 листопада 2016 року між прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 слід відмовити, а кримінальне провадження необхідно повернути прокуророві для продовження досудового розслідування в загальному порядку.

При цьому, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам кримінального провадження, що згідно ч. 8 ст. 474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 4 ст. 469, ч. 6, 7 ст. 474, ст. 372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості від 22 листопада 2016 року, укладеної між прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0001687.

Кримінальне провадження № 0001687 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України повернути прокурору для продовження досудового розслідування у загальному порядку.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження про недопущення повторного звернення з угодою в одному кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її оголошення.

Суддя ОСОБА_1