Провадження №1-в/485/64/17

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 травня 2017 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області
у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
учасники провадження:
прокурор Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_2 ,
представник СВК №5 ОСОБА_3 ,
засуджений ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №4 приміщення суду у режимі відеоконференції з державною установою "Снігурівська виправна колонія (№5) - спеціалізована туберкульозна лікарня" клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
встановив:
24 квітня 2017 року засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від подальшого відбування покарання умовно-достроково, як такого, що довів своє виправлення. Клопотання прийнято до провадження Снігурівського районного суду Миколаївської області в порядку ст.ст.537, 539 КПК України.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 клопотання підтримав, пояснив, що відбув більше двох третин строку покарання, вину у вчиненні злочину усвідомив, режиму відбування покарання не порушує, стягнень не має.
Представник установи виконання покарань проти задоволення клопотання заперечив. Пояснив, що на засіданні комісії з розгляду питань про представлення засуджених до умовно-дострокового звільнення 15 березня 2017 року прийнято рішення про відмову у поданні відповідного клопотання до суду стосовно ОСОБА_4 , оскільки засуджений свого виправлення не довів.
Прокурор рахував клопотання таким, що не підлягає задоволенню.
Дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд прийшов наступного.
ОСОБА_4 засуджений 07 травня 2014 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком вказаного суду від 28 травня 2013 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.186, ст.70 КК України та остаточно засудженому призначено покарання у виді трьох років семи місяців позбавлення волі. Вирок суду набрав законної сили 26 серпня 2014 року.
Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у вигляді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення після фактичного відбуття ним не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Таким чином, застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є правом, а не обов"язком суду.
Засуджений ОСОБА_4 , станом на 03 травня 2017 року, відбув два роки шість місяців двадцять сім днів від призначеного строку покарання, що є більше його двох третин.
При цьому, з матеріалів подання та особової справи вбачається, ОСОБА_4 за час відбування покарання має посередню характеристику. На виробництві установи або у відділенні на громадських засадах не працевлаштований. Як зазначив сам засуджений, через небажання такого працевлаштування. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно. Безвідповідальний до виконання робіт із благоустрою установи, проявляє байдужість до участі в організації виховних заходів та програмах диференційованого впливу. Заохочення засудженому не застосовувалися.
Рішенням комісії Снігурівської ВК №5 Миколаївської області з розгляду питань про можливість представлення засуджених до умовно-дострокового звільнення від 15 березня 2017 року засудженому відмовлено в поданні матеріалів до суду на умовно-дострокове звільнення, як такому, що не довів свого виправлення.
Суд вважає, що засуджений не довів свого виправлення за непрояву сумлінної поведінки і ставлення до праці. Заохочень він не має, поведінкової активності не виявляє, хоча стан його здоров"я цього не виключає згідно представленої медичної довідки. Посилання засудженого на відсутність стягнень як підставу умовно-дострокового звільнення не є обґрунтованим. Статтею 9 КВК України визначено, що засуджені зобов"язанні виконувати встановлені законодавством обов"язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, ввічливо ставитися до персоналу, а також до інших засуджених. Тобто, дотримання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є не правом, а обов"язком засудженого.
На підставі викладеного, суд ухвалює про відмову у задоволенні клопотання.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537,539 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом семи днів після оголошення, засудженим після отримання копії судового рішення.
Суддя