Номер провадження: 11-кп/785/373/17
Номер справи місцевого суду: 508/1301/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.05.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Одесі матеріали кримінального провадження №0000323 від 10.11.2016 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Одеської області ОСОБА_8 , на вирок Миколаївського районного суду Одеської області від 22.12.2016 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Одеса, громадянка України, маюча професійно-технічну освіту, не одружена, має на утриманні неповнолітню доньку 2003 року народження, не працююча, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:
- 16.09.2016 року Миколаївським районним судом Одеської області за ч.1 ст.185 КК України до 200 ( двохсот ) годин громадських робіт,

визнана виною та засуджена за ч.2 ст.389 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, на підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 16 вересня 2016 року у виді 160 (ста шестидесяти) годин громадських робіт, що дорівнює, на підставі п. 4 ч. 1 ст.72 КК України, 20 дням обмеження волі із розрахунку 1 дню обмеження волі відповідають 8 годин громадських робіт, і остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 20 (двадцять) днів. На підставі ст.75 КК України обвинувачену звільнено від призначеного покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк 1 (один) рік. На підставі ст. 76 КК України на обвинувачену покладено обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цим органам про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, -
встановив:
згідно з оскаржуваним вироком суду, обвинувачена ОСОБА_7 , будучи засуджена за вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 16.09.2016 року за ч.1 ст.185 КК України до 200 (двохсот) годин громадських робіт, та будучи 21 жовтня 2016 року належним чином ознайомлена та повідомлена з порядком відбування покарання у виді громадських робіт, попереджена про наслідки ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, з порушенням умов призначеного покарання у виді громадських робіт та отримавши направлення до Миколаївської селищної ради, Миколаївського району, Одеської області, де згідно розпорядження №53 від 24.10.2016 року прийнята для відбування покарання, призначеного судом, пройшовши інструктаж з техніки безпеки та згідно складеного графіку приступила до роботи 24.10.2016 року, умисно не виконуючи в повному обсязі обов`язки, які були покладені на неї судом у виді виконання громадських робіт, не маючи на те поважних причин не прибула на відбування громадських робіт 24.10.2016 року, 25.10.2016 року, 27.10.2016 року, 28.10.2016 року, 01.11.2016 року та 02.11.2016 року згідно табелів виходу на громадські роботи, чим порушила обов`язки, порядок і умови відбування призначеного їй покарання відповідно до вироку Миколаївського районного суду Одеської області.

Не погоджуючись з вироком районного суду заступник прокурора Одеської області ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винною в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України із застосування ст.69 КК України призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 16.09.2016 року у виді 160 годин громадських робіт. З урахуванням вимог ч.3 ст.72 КК України покарання виконувати самостійно. В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що суд в порушення вимог ч.3 ст.61 КК України призначив обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, яке не можна застосовувати до жінок, які мають дітей віком до 14 років.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області та просив її задовольнити; обвинувачену ОСОБА_7 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора; вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; надавши останнє слово обвинуваченій; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, ніким не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вони не є предметом апеляційного розгляду.

Перевіривши вирок, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи прокурора про невірне застосування районним судом вимог кримінального закону при призначенні покарання обвинуваченій є обґрунтованими, з урахуванням наступного.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної, яка повністю визнала себе винною та розкаялась у вчиненому, що вона має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.42-44).

Таким чином, районний суд, при призначенні покарання, не в повній мірі врахував положення Розділів 10 та 11 Кримінального Кодексу України, якими визначені поняття покарання та його види, а також загальні засади призначення покарання. Зокрема районний суд проігнорував положення ч. 3 ст. 61 КК України, якими передбачено, що покарання у виді обмеження волі не може бути застосоване до жінок, що мають дітей віком до 14 років.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш тяжкого покарання.
Враховуючи те, що прокурор ставить питання про скасування вироку районного суду та ухвалення апеляційним судом нового вироку, яким просить призначити обвинуваченій покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу, яке виконується реально, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції відносно обвинуваченої, підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням нового вироку в цій частині.
При призначенні покарання апеляційний суд враховує положення ст.65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, ступеню їх тяжкості та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Апеляційний суд погоджується з висновками районного суду щодо встановлених судом обставин, які пом`якшують покарання, на які в своїй апеляційній скарзі посилається прокурор, та вважає за необхідне призначити обвинуваченій покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу. На переконання апеляційного суду таке порання буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення та є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нею нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст.50 КК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 420, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Миколаївського районного суду Одеської області від 22.12.2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, остаточно призначити обвинуваченій покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень та повністю приєднати не відбуту частину покарання за вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 16.09.2016 року у виді 160 (ста шестидесяти) годин громадських робіт.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень та покарання призначене за вироком Миколаївського районного суду Одеської області від 16.09.2016 року у виді 160 (ста шестидесяти) годин громадських робіт виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок вступає в силу з моменту проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання ним законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4