Справа №468/1383/16-к 03.05.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 11-кп/784/351/17 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ч. 1 ст. 185 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0000736 апеляційну скаргу прокурора Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2017 року відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, з базовою загальною середньою освітою, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,
учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_8
захисник: ОСОБА_9
В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст. 75, 76, 104 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, а саме: періодично буде з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 14.02.2017 стосовно ОСОБА_7 в частині призначення останньому покарання - змінити з підстав невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Виключити з резолютивної частини вироку рішення суду про призначення неповнолітньому ОСОБА_7 покарання у виді 1 року позбавлення волі; на підставі ст. 75, 104 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі ст.105 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання за ч. 1 ст. 185 КК України, застосувавши до неповнолітнього заходи виховного характеру у вигляді застереження, тобто осудження суспільно-небезпечної поведінки неповнолітнього, вимоги припинити таку поведінку під загрозою застосування більш суворих заходів відповідальності, та обмежити дозвілля і встановити особливі вимоги до поведінки неповнолітнього, а саме заборони відвідувати у вечірній час парки, розважальні заклади після 21 години строком на 1 рік.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не оспорюючи фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції під час судового розгляду, та доведеність вини ОСОБА_7 , вважає вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 14.02.2017 таким, що підлягає зміні в частині призначення покарання з підстав невідповідності призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що судом при призначенні покарання неповнолітньому ОСОБА_7 не дотримано вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх». Зокрема, на його думку, у вироку не вмотивовано необхідність застосування до неповнолітнього позбавлення волі, враховуючи, що санкцією ч. 1 ст.185 КК України визначені інші більш м`які види покарання, а саме штраф, громадські роботи, виправні роботи, арешт.

Крім того, вказує, що при призначенні покарання ОСОБА_7 судом недостатньо враховано особу обвинуваченого, зокрема, що ОСОБА_7 на момент вчинення злочину являвся неповнолітнім, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, вчинив злочин середньої тяжкості, щиро розкаявся у вчиненому злочині, сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдану шкоду.

Звертає увагу на те, що потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні вказала, що претензій до ОСОБА_7 не має та пробачає його, цивільний позов нею не заявлявся, а також на те, що обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Таким чином, вважає, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі хоч і не вийшов за межі, встановлені санкцією ч. 1 ст.185 КК України, але за своїм видом таке покарання є явно несправедливим через суворість.

На переконання апелянта, враховуючи дані про особу неповнолітнього, вчинення ним кримінального правопорушення середньої тяжкості, його щирого каяття та подальшої його бездоганної поведінки, наявні підстави для звільнення ОСОБА_7 від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у вигляді застереження та обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітнього, а саме заборони відвідувати у вечірній час парки, розважальні заклади після 21 години строком на 1 рік, що є, на його думку, необхідним та достатнім для виправлення неповнолітнього.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 вересня 2016 р. близько 22.00 години в м. Баштанка Баштанського району Миколаївської області на вулиці Героїв небесної сотні, навпроти магазину «Декор», між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на ґрунті неприязних відносин виникла сварка, під час якої остання почала бігти за ОСОБА_7 в напрямку Баштанської автостанції, й в той час у ОСОБА_10 випав телефон марки «Lenovo А 536», побачивши який у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на викрадення вказаного телефону. В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на крадіжку чужого майна, ОСОБА_7 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, підняв із землі й таємно викрав мобільний телефон марки «Lenovo А 536», вартістю 1500 грн., всередині якого знаходилася сім-картка мобільного оператора «Лайф» вартістю 25 грн. та флеш-карта «Micro SD» об`ємом 4 Гб вартістю 90 грн., який поклав до кишені своєї куртки. В подальшому викраденим телефоном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 1615 грн.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та захисника ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та повторно дослідивши дані про особу обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду 1 інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку.

Суд 1 інстанції повно та всебічно дослідив обставини кримінального провадження, надав належну оцінку дослідженим доказам та вірно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 185 КК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то апеляційний суд дійшов наступного.

Посилання апелянта на неправильне застосування судом 1 інстанції закону України про кримінальну відповідальність є слушними та такими що підтверджуються матеріалами справи.

Як вбачається із матеріалів провадження ОСОБА_7 є неповнолітнім - ІНФОРМАЦІЯ_2 , вперше вчинив злочин середньої тяжкості, визнав свою вину та щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдану шкоду.

Відповідно до ч.1 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. Таким чином, підставою для застосування ст.105 КК є висновок суду про те, що неповнолітній для досягнення мети виправлення, попередження вчинення нових злочинів на момент винесення вироку не потребує застосування покарання.

Як вбачається з вироку, суд 1 інстанції зазначив, що при призначенні обвинуваченому покарання, він врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є злочином середньої тяжкості, особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, є неповнолітнім, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. Суд також врахував обставини, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття та вчинення злочину неповнолітнім.

Апеляційний суд також враховує позицію потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні підтвердила, що претензій до ОСОБА_11 не має, крім того, що неповнолітній є напівсиротою, оскільки батько його помер, а мати з ним не проживає, виховується ОСОБА_7 та проживає разом із старшим братом.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 слід звільнити від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України, оскільки внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки ОСОБА_7 , на момент ухвалення вироку, не потребує застосування покарання.

Згідно вимог ч.1 ст.409 КПК України, підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи всі вищезазначені обставини, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволення, а вирок суду - зміні з виключенням із резолютивної частини вироку суду рішення про призначення ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, у виді 1 року позбавлення волі та звільнення його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік на підставі ст.75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Керуючись ст.ст. 405,407, 409, 424,532 КПК України, апеляційний суд,-

П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 14 лютого 2017 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

Виключити з резолютивної частини вироку суду рішення про призначення ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, у виді 1 року позбавлення волі та звільнення його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік на підставі ст.75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 105 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання за ч.1 ст.185 КК України із застосуванням примусового заходу вихованого характеру у вигляді застереження та заборонити відвідувати у вечірній час парки, розважальні заклади після 21 години строком на 1 рік.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: