АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційні скарги ОСОБА_8 та представника ОСОБА_9 , і ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 26 червня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП у місті Києві ОСОБА_11 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_12 , та накладено арешт на майно, а саме на: земельну ділянку з кадастровим номером :79:142:0287, що за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га, що належить ОСОБА_9 ; земельну ділянку з кадастровим номером :79:142:0274, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_13 , з забороною проведення будь-яких будівельних, земельних, шляхових та інших робіт.

Постановлене рішення слідчий суддя мотивував наявністю підстав для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження майна як речового доказу.

В поданих апеляційних скаргах ставиться питання про скасування ухали слідчого судді та постановлення нової ухвали, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити. Так, апелянти вважають, що ухвала слідчого судді є незаконною і необґрунтованою, оскільки стороною обвинувачення не доведено відповідності земельних ділянок критеріям ст. 98 КПК України. Також, апелянти вказують на ті обставини, що власникам земельних ділянок в рамках кримінального провадження № 0002646 про підозру не повідомлено. Дані обставини, на думку скаржників виключають підстави для накладення арешту на майно.

Також в поданих апеляційних скаргах зазначається про своєчасність оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення його власників та представника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників власників майна, які підтримали подані апеляційні скарги і просили їх задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи рішення слідчого судді законним і обґрунтованим, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг колегія суддів приходить до наступних висновків.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення його власників, а про існування постановленого судом рішення останні дізналися 14 липня 2017 року, колегія суддів погоджується з доводами апелянтів щодо своєчасності оскарження ухвали слідчого судді.

Що стосується посилань апелянтів на незаконність і необґрунтованість постановленого судом першої інстанції рішення, то колегія суддів вважає їх безпідставними виходячи з наступних обставин.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

На переконання колегії суддів вказаних вимог закону слідчий суддя, під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна, дотримався.
Так, СУ Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002646 від 03 квітня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені слідством особи, шахрайським шляхом заволоділи чужим майном, а саме земельними ділянками з кадастровим номером :79:142:0287, що за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га, та кадастровим номером :79:142:0274, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га.

Звертаючись з клопотанням про арешт вказаних земельних ділянок, слідчий зазначив, що метою застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження є збереження їх як речових доказів.
Встановивши вище зазначені обставини, дослідивши доводи клопотання і матеріали, які були надані слідчим на обґрунтування своїх вимог, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянтів, дотримався вимог ст. 170 КПК України і прийшов до обґрунтованого висновку з приводу наявності підстав для його задоволення та накладення арешту на зазначене в клопотанні слідчого майно.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується та вважає, що слідчим доведена необхідність застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження з метою збереження цього майна як речового доказу.
Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Надані слідчим матеріали містять достатньо даних, які можуть свідчити про те, що вище зазначені земельні ділянки можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення чи об`єктом кримінально протиправних дій, або набуті кримінально протиправним шляхом, а відтак колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення доведено ті обставини, що вони можуть бути використані як доказ у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, доводи апеляційних скарг з приводу недоведеності слідчим тих обставин, що вказане у клопотанні майно має ознаки речових доказів, є безпідставними.

Що стосується посилань апелянтів на відсутність у власників арештованого майна процесуального статусу підозрюваних чи обвинувачених в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, на думку останніх, до них не може бути застосовано заходів забезпечення кримінального провадження, то слід зазначити, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді та вважає, що вона постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є арешт майна.

Істотних порушень вимог КПК які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді колегією суддів не встановлено.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак подані апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 26 червня 2017 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП у місті Києві ОСОБА_11 , погоджене прокурором відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_12 , та накладено арешт на майно, а саме на: земельну ділянку з кадастровим номером :79:142:0287, що за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га, що належить ОСОБА_9 ; земельну ділянку з кадастровим номером :79:142:0274, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1 га, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_13 , з забороною проведення будь-яких будівельних, земельних, шляхових та інших робіт, залишити без зміни, а апеляційні скарги ОСОБА_8 та представника ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , адвоката ОСОБА_7 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не

підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/4024/2017 Категорія ст. 170 КПК України

Слідчий суддя суду 1-ї інстанціїОСОБА_14
Доповідач ОСОБА_1