Справа № 460/5053/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Яворівський районний суд Львівської області
у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
з участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Башуки Кременецького району Тернопільської області, українця, громадянина України, освіта середня спецальна, не одруженого, військовозобов`язаного, тимчасово не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , не судимого,
за ст.408 ч.1 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
16 серпня 2014 року, солдата ОСОБА_4 призвано Кременецько-Шумським ОРВК Тернопільської області для проходження військової служби за мобілізацією та направлено для подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 , що в АДРЕСА_2 .
Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 від 17 серпня 2014 року за №184, ОСОБА_4 було зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта за спеціальністю навідгтк СПГ-92.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Відповідно до положень п.9 ст.1, п.1 ч.4. ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.
Відтак, з 16 серпня 2014 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_4 у військову частину НОМЕР_1 з військового комісаріату, він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня, розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
У відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27 серпня 2014 року за №749, введено в дію нове умовне найменування воєнного часу, військова частина-польова пошта НОМЕР_2 .
Солдат ОСОБА_4 проходив військову службу у 85 навчальній групі 2 навчального дивізіону згаданої військової частини і місце дислокації даного підрозділу військове містечко № НОМЕР_3 « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташоване на території Міжнародного центру миротворчості та безпеки, що знаходиться в АДРЕСА_2 .
26 серпня 2014 року, солдат ОСОБА_4 самовільно, без дозволу командування, залишив територію дислокації підрозділу - військове містечко № НОМЕР_3 « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться в АДРЕСА_2 .
В подальшому, 20 січня 2015 року, солдат ОСОБА_4 з`явився у військову частину-польова пошта НОМЕР_2 , однак до виконання обов`язків військової служби не приступив, про причини своєї відсутності з 26 серпня 2014 року, командування не повідомив та 23 січня 2015 року, знову покинув розташування військової частини та переслідуючи мету ухилитися від військової служби, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, незаконно перебував поза межами розташування військової частини, проводячи час на власний розсуд.
Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.408 ч.1 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину, підтвердив факт вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що як мобілізований військовослужбовець, він, у зв`язку із важкою хворобою матері, змушений був повернутися додому, щоб надати їй необхідну матеріальну допомогу. Пізніше, він добровільно повернувся у військову частину, і на даний час, демобілізувався в запас із збройних сил України. Як мобілізований військовослужбовець розуміє, що поступав неправильно, щиро розкаюється у вчиненому, просить також суворо його не карати і не позбавляти волі.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду визнає недоцільним подальше дослідження доказів, стосовно фактичних обставин самовільного залишення ОСОБА_4 військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби, так як вони ніким не оспорюються і учасники судового розгляду не заперечують проти цього.
При цьому, суд з`ясував правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи докази, що були дослідженні по справі, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.1 КК України в судовому засіданні доведена повністю і кримінальне правопорушення кваліфіковано вірно, оскільки він, як військовослужбовець, вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини та місця служби з метою ухилитися від військової служби.
Обираючи вид і розмір покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, повністю визнав свою вину, дійсно має на утриманні хвору матір, на даний час вже демобілізувався із Збройних сил України в запас, обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням
Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.408 ч.1 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки.
Згідно ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обовязки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
-не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1