АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/57/17 Справа № 185/4010/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000378 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року щодо

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Юр?ївка Юр?ївського району Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст.185, ч.3 ст.297 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.185 КК України до 2 рів позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; за ч.3 ст.297 КК України до 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

На підставі ст.76 КК України, ОСОБА_6 зобов`язано не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з?являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирішено питання речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

28 січня 2016 року ОСОБА_6 у вечірній час доби знаходився за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , де в нього з корисливих мотивів виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне, викрадення чужого майна, яке знаходиться на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 . ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, поєднаний з проникненням на подвір`я вказаного вище будинку, в той же день, приблизно о 22.00 годині, прибув до вказаного будинку, відчинив калитку, яка була зачинена на гачок, та проник на подвір`я, де впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, діючи умисно, таємно, повторно, викрав металеві слюсарні тиски, вартістю 124,64 грн., та металевий плуг для обробки землі, вартістю 795,52 грн., які належали ОСОБА_8 , після чого з місця вчинення злочину з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд. Своїми протиправними діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 920,16 грн.

Крім того, 29 лютого 2016 року ОСОБА_6 , приблизно о 23.00 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на незаконне заволодіння металевими виробами, що знаходяться на кладовищі, розташованому по АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів прибув до вказаного кладовища, де помітив могилу ОСОБА_9 , та побачив, що під надгробком, даної могили, знаходиться металевий швелер, який тримав надгробок. ОСОБА_6 29.02.2016 року, приблизно о 23.05 годині, перебуваючи на території вищевказаного кладовища, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, витягнув руками зазначений вище металевий швелер довжиною 1,5 метри, вартістю, згідно висновку експерта 160 грн., що знаходився під надгробком могили ОСОБА_9 , тим самим незаконно заволодів предметом, що знаходився на могилі. Після чого ОСОБА_6 з місця вчинення злочину з вищевказаним металевим швелером зник, та розпорядився ним на власний розсуд.

Крім того, 30 березня 2016 року ОСОБА_6 , приблизно об 11.00 годині, проходив повз будинку АДРЕСА_4 та побачив у дворі, вказаного будинку, металеву драбину, та в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна. ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, поєднаний з проникненням на подвір`я вище вказаного будинку, в той же день, приблизно о 11.05 годині, через калитку проник на подвір`я, де впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, діючи умисно, таємно, повторно, викрав металеву драбину вартістю, згідно висновку експерта 292,30 грн., яка належала ОСОБА_10 , після чого з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, та розпорядився ним на власний розсуд.

Крім того, 15 лютого 2016 року ОСОБА_6 знаходився в орендованому ним будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , та в нього раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне, повторне, викрадення чужого майна, а саме водяного насосу марки «Харків», який знаходився у прихожій кімнаті вказаного будинку. ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, зайшов до прихожої кімнати вищевказаного будинку, та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, повторно, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів викрав водяний насос марки «Харків» вартістю, згідно висновку експерта 766,30 грн., який належав ОСОБА_11 , після чого з місця вчинення злочину з викраденим майном зник, та розпорядився ним на власний розсуд.

Не погоджуючись з судовим рішенням, прокурор, подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним та призначити покарання за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; за ч.3 ст.297 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого.

Прокурор зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не було належним чином враховано характер злочинів та всіх обставин їх вчинення, а саме те, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та в короткий проміжок часу вчинив чотири епізоди злочинів, що вказує на небажання останнього ставати на шлях виправлення.

Також прокурор зазначає, що судом не повною мірою враховано особу ОСОБА_6 , який більше 10 років перебував в місцях позбавлення волі, раніше призначалося покарання у виді позбавлення волі, однак воно не забезпечило досягнення передбаченої ст.65 КК України мети попередження нових злочинів, і, як наслідок, ним були вчинені злочини, а тому звільнення останнього від відбування покарання з іспитовим строком є недоцільним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, яка просила апеляційну скаргу задовольнити, вирок суду скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 остаточне покарання за ч.2, 3 ст.185, ч.3 ст.297 КК України у виді 4 років позбавлення волі, обвинуваченого ОСОБА_6 , який вважав вирок суду законним і обґрунтованим та просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які обвинуваченим не оспорювалися і стосовно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувалися, не перевіряються. Тому суд апеляційної інстанції виходить з того, що було встановлено вироком суду першої інстанції.

Як вбачається з апеляційної скарги, прокурор висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч.2, 3 ст.185, ч.3 ст.297 КК України не оспорює, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через свою м`якість, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання останньомупризначено із порушенням визначених у законі загальних засад.

Згідно із положенням ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів і обставиною, що обтяжує покарання визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_6 можливе без ізолювання його від суспільства та вважає можливим, відповідно до ст.75 КК України, звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів. Враховуючи характер вчиненого та ненастання тяжких суспільно-небезпечних наслідків, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, та інші обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого та досягнення інших цілей покарання можливо без ізоляції ОСОБА_6 від суспільства, і правильно призначив йому покарання у виді позбавлення волі, обравши достатній строк такого покарання в межах санкції закону України про кримінальну відповідальність, та звільнив від його реального відбування з випробуванням, встановивши максимальний розмір іспитового строку, яке слід вважати законним та обґрунтованим.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи.».
Що стосується доводів прокурорів про те, судом не в достатній мірі враховано попереднє притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого та кількість епізодів злочинів, що інкримінуються ОСОБА_6 , колегія суддів не вважає їх слушними, оскільки судом першої інстанції при призначенні покарання застосовано правила призначення покарання за сукупністю злочинів відповідно до ч.1 ст.70 КК України.

Звільняючи обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні навів належні мотиви прийняття такого рішення, вказуючи мету виправлення та перевиховання обвинуваченого.
Судом 1 інстанції враховано позитивна характеристика з місця проживання, спосіб життя, поведінка після вчинених злочинів, моральність ставлення до людей, що обвинувачений не представляє небезпечності для суспільства. Судом також враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, частина яких хоч і відноситься до категорії тяжких, але тяжкі наслідки не настали, потерпілим шкода відшкодована та останні претензій до обвинуваченого не мають.
У зв`язку з вищевикладеним, апеляційна скарга прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, - задоволенню не підлягає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в розумінні ст.ст. 87, 412 КПК України, які були б підставою для визнання деяких доказів недопустимими або для зміни чи скасування вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року щодо ОСОБА_6 , засудженого за ч.2, 3 ст.185, ч.3 ст.297 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді: