Справа № 372/3269/16-к
Провадження 1-кп-103/17
ухвала
Іменем України
11 травня 2017 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309, ч.2 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

18.04.2017 року до Обухівського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001224 від 03.09.2016 року, відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309, ч.2 ст.187 КК України .

Запобіжний захід обвинуваченому обрано тримання під ватою. Відповідно до ухвали апеляційного суду Київської області від 15 березня 2017 року строк тримання під ватою обвинуваченого ОСОБА_5 продовжено до 13 травня 2017 року.

Ухвалою судді від 19 квітня 2017 року призначене підготовче судове засідання по вищевказаному кримінальному провадженню відповідно до вимог ч. 1 ст. 314 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив повернути обвинувальний акт прокурору для усунення в ньому розбіжностей та правильної кваліфікації діянь вчинених обвинуваченим, крім того просив продовжити термін тримання обвинуваченого підвартою , оскільки не відпали ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Захисник підтримав думку прокурора щодо повернення обвинувального акту, оскільки це його право, щодо продовження терміну тримання обвинувачено під вартою заперечив, оскільки прокурором не обґрунтовано необхідність продовження саме такого запобіжного заходу.

Обвинувачений підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52, рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії» п. 58).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Крім того виклад фактичних обставин кримінального правопорушення полягає у детальному описі об`єктивної сторони, а також суб`єктивних ознак інкримінованого обвинуваченому злочину.

Дослідивши зміст обвинувального акту, а саме виклад фактичних обставин, суд встановив, що дані обставини висвітлено неповно, не зазначено обов`язкову ознаку об`єктивної та суб`єктивної сторони інкримінованого обвинуваченим злочину, а саме не відображено, які конкретні дії, що складають об`єктивну та суб`єктивну сторону злочину який інкримінується ОСОБА_5 , зокрема щодо способу вчинення злочину, форми вини та мотиву його вчинення, оскільки дані питання мають істотне значення для висновку про те, що діяння, яке поставлені особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину.

З обвинувального акту неможливо встановити, чи правильною є кваліфікація самого кримінального правопорушення відносно обвинувачення яке інкриміноване ОСОБА_5 , оскільки в останньому не розкрито його суб`єктивну сторону. За відсутності зазначених відомостей, правильність формулювання обвинувачення є сумнівною, що безумовно перешкоджає подальшому розгляду кримінального провадження по суті. Суд вважає, що слідчим не розкрито правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_5 кримінального правопорушення, а тому обвинувальний акт є таким, що має суттєві неточності та протиріччя.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що складений слідчим обвинувальний акт не містить правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а тому з цих підстав також підлягає поверненню прокурору, а клопотання прокурора задоволенню.

Суд, не оцінюючи доведеність обвинувачення, а лише перевіряючи його з приводу виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, з метою забезпечення права обвинуваченого знати в чому його обвинувачують, констатує, що воно є неконкретним і не містить, як того вимагає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, відомостей щодо всіх складових злочину, в тому числі суб`єктивної сторони злочину, що не відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК України щодо викладення суб`єктивної сторони злочину.

Зазначені вище встановлені в підготовчому судовому засіданні обставини вказують на наявність суттєвих порушень КПК України, які допущені прокурором на стадії направлення обвинувального акту до суду, що унеможливлює належне проведення судового розгляду.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про направлення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для виконання вимог діючого кримінального процесуального законодавства.

Згідно п.2 ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Заслухавши доводи прокурора, який просив залишити чинний запобіжний захід, продовжити строки тримання під вартою, захисника та обвинуваченого ОСОБА_5 які заперечили проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, дані про його особу, з огляду на те, що судове провадження по справі ще не закінчено, зважаючи на необхідність виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти спробам переховуватися від слідства та суду, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, суд вважає доцільним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 291, 314, 315, 384 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001224 від 03.09.2016 року, відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309, ч.2 ст.187 КК України повернути прокурору.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 залишити тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі до 07 липня 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1