Справа №482/1692/16-к 16.05.2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2017 року у відношенні
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баловне Новоодеського району Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
- обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2017 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст. 76 КК України на засудженого ОСОБА_6 покладені обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Прокурор зазначає, що в мотивувальній частині вироку суд виклав не формулювання обвинувачення, яке визнав доведеним, а зазначив, у чому органом досудового слідства обвинувачується ОСОБА_6 . За таких обставин, з причин істотного порушення вимог кримінального процесуального закону судове рішення підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Крім того, вказує на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, оскільки покладаючи на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, суд не врахував внесені у відповідності до Закону України від 07.09.2016 р. зміни, які набули чинності 08.10.2016 року та не поклав передбачений п.1 ч.1 ст.76 КК України обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Як зазначено у вироку, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що 07 листопада 2016 року близько 08.00 год. він з городу на території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , таємно викрав металеву трубу з бронзовим краном, що належать ОСОБА_8 , завдавши потерпілому майнову шкоду на суму 575 грн.
Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), та його дії кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з наведених в апеляційній скарзі мотивів для скасування вироку, апелянт зазначає, що в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції не сформулював обвинувачення, яке визнав доведеним, а зазначив, у чому органом досудового слідства обвинувачується ОСОБА_6 .

Дійсно, при формулюванні обвинувачення суд першої інстанції зазначив, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні 07.11.2016 р. крадіжки майна, належного потерпілому ОСОБА_8 .
При формулюванні обвинувачення, яке викладено в тому ж обсязі, як зазначено в обвинувальному акті, не міститься посилання на те, що воно доведено під час судового розгляду.
Але, фактично обвинувачення, на яке послався суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, визнано доведеним, оскільки правильно кваліфіковані злочинні дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання за цим обвинуваченням.
Хоча судом першої інстанції не дотримано вимог закону щодо викладення обвинувачення, визнаного доведеним, оскільки в мотивувальній частині вироку міститься посилання на те, що обвинувачення висунуто органом досудового розслідування, але, на думку апеляційного суду, таке недотримання вимог кримінального процесуального закону не має наслідок у вигляді істотного впливу на права учасників кримінального провадження, зокрема, права обвинуваченого ОСОБА_6 щодо забезпечення права на справедливий суд.

На зазначений вирок ОСОБА_6 апеляційну скаргу не подав, а тому є достатні підстави вважати, що обвинувачений погодився з вироком суду першої інстанції, і що обвинувачення, за яким він визнаний винним, йому зрозуміле. Тому відсутні підстави вважати про порушення права обвинуваченого щодо забезпечення права на справедливий суд.

Більш того, прокурор теж не оспорює висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненому злочині, а також призначене йому покарання.
За наведених обставин, враховуючи, що допущене судом першої інстанції процесуальне порушення при формулюванні обвинувачення не має наслідку у вигляді істотного порушення прав учасників кримінального провадження, апеляційний суд вважає безпідставними доводи прокурора про допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Тому в цій частині апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки відсутні підстави для скасування вироку, про що просить апелянт.

Як слідує з поданої апеляційної скарги, апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не поклав на обвинуваченого обов`язок, передбачений п.1 ч.1 ст. 76 КК України.
В той же час, в резолютивній частині вироку зазначено, що суд поклав на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.1 та п.2 ч.1 ст. 76 КК України, тобто ті обов`язки, які повинні бути покладені обов`язково.

Разом з тим, суд першої інстанції невірно сформулював обов`язок, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України. Тому в цій частині вирок суду підлягає зміні в частині викладення обов`язку, передбаченого п.1 ч.1 ст. 76 КК України, зазначивши, що на ОСОБА_6 покладено обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

З огляду на наведене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, оскільки вирок суду підлягає зміні, а не скасуванню, як просив апелянт.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 424,425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27 січня 2017 року відносно ОСОБА_6 змінити в частині викладення обов`язку, передбаченого п.1 ч.1 ст. 76 КК України, зазначивши, що на ОСОБА_6 покладено обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вважати, що відповідно до п. п. 1,2 ст. 76 КК України на засудженого ОСОБА_6 покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3