11-сс/775/34/2017(м)
263/408/17

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючої ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі кримінальне провадження №0003125 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 січня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дзержинськ, Донецької області, громадянина України, не працюючого, раніше судимого: 18.07.2013 року Костянтинівським районним судом Донецької області ст.307 ч.2, ст.311 ч.2 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнився 29.01.2016 року за відбуттям строку покарання, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и л а:

В провадженні СУ ГУ НП в Донецькій області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0003125 від 20 жовтня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України, скоєного ним за наступних обставин: 20.10.2016 приблизно о 11 годині 00 хвилин, з корисливих мотивів, з метою тайного викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за попередньою змовою з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходячись біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 , в якій мешкає ОСОБА_10 , реалізуючи свій єдиний злочинний намір спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом підбору ключу, проникли до приміщення вказаної квартири, де таємно заволоділи золотими прикрасами, а саме золотими сергами з каменями білого кольору, проба 585, вагою 5 грам вартістю 5 тис. гривень, золотим ланцюгом, вагою 1,5 грам, з кулоном, проба 585, вагою 1 грам, вартістю 1800 гривень, золотими сергами, проба 585, вагою 5 грам, проба 585, вартістю 5000 гривень, золотим кільцем з перлиною, вагою 3 гр., вартістю 1500 гривень, золоти набором у складі кільце та сергами, проба 585, загальною вагою 9 гр., вартістю 8 тис. гривень, кулон золотий, проба 585, вагою 5 гр., вартістю 3 тис. гривень, кільце, проба 585, вагою 6 гр., вартістю 5000 гривень, кільце, проба 585, вагою 3 гр., вартістю 2500 гривень, кільце, проба 585, вагою 2,5 гр., вартістю 3 тис. гривень, хрест, проба 585,вагою 8 гр., вартістю 3 тис. гривень, хрест, проба 585, вагою 4 гр., вартістю 4 тис. гривень, годинник «Алфіс» вартістю 2500 гривень, загальною вагою 47600 гривень, які належать ОСОБА_10 , чим завдали потерпілій ОСОБА_10 матеріальний збиток на суму 47600 гривень. Після чого з місця скоєнні злочину зникли а викраденими грошовими коштами розпорядились на свій розсуд.

14 січня 2017 року ОСОБА_7 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та в цей же день йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

16 січня 2017 року старший слідчий СУ ГУ НП в Донецької області ОСОБА_11 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором прокуратури Донецької області ОСОБА_12 , про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 січня 2017 року ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 березня 2017 року включно.

На зазначене судове рішення до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , в якій апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати, ухвалити нове рішення, яким обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою; вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою; зазначає, що слідчим не надано доказів щодо наявності підстав вважати, що підозрюваний буде переховуватись від органів досудового розслідування або суду, впливати на свідків, може скоїти нове кримінальне правопорушення. Вважає за необхідне дослідити докази, на підставі яких була висунута необґрунтована підозра ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення сулу без змін, ознайомившись з витребуваними матеріалами, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню за таких підстав.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.177, 178, 183, 184, 199 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Обираючи відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд виходив з тяжкості інкримінованого йому злочину та з огляду на забезпечення в подальшому належної процесуальної поведінки підозрюваного, запобігання перешкод слідству по справі та вчинення інших кримінальних правопорушень, може впливати на потерпілу та свідків, з цим не може не погодитись і апеляційний суд Донецької області.

Крім того, слідчій суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначив розмір застави в сумі 112000 гривень, що на думку колегії суддів є достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Перевіряючи висновки слідчого судді, про наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України й недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобіганням цим ризикам колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з наданих матеріалів та встановлено судом, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, який згідно зі ст.12 КК України є тяжким злочином, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років із конфіскацією майна. Слідчий суддя з врахуванням доказів, що містяться в матеріалах провадження, з додержанням вимог ст.194 КПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованої підозри, про яку повідомлено ОСОБА_7 , що підтверджується наявними в матеріалах провадження протоколами слідчих та оперативних дій.

В рішеннях Європейського суду з прав людини зазначені ризики, які дають підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, а саме ризик неявки підозрюваного на судовий розгляд у справі «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопаді 1969 року, ризик перешкоджання з боку підозрюваного процесу здійснення правосуддя у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року, вчинення ним подальших правопорушень у справі «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року, та у справі «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року, коли тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення.

Між тим, колегія суддів вважає, що ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового вироку, та це слід робити з урахуванням низки інших відповідних фактів, які можуть або підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення, тобто суд повинен враховувати, зокрема, особистість обвинуваченого.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що існують певні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме можливість переховування останнього від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, фактично знаходиться в зоні проведення АТО поблизу межі розмежування бойових дій, раніше судимий, а тому існує об`єктивна загроза його втечі, впливу на потерпілу та свідків, знищення чи приховування доказів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначене, а також самі обставини та тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення дають підстави обґрунтовано вважати, що підозрюваний дійсно може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Слідчим суддею зазначеним обставинам при розгляді клопотання слідчого було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини, на думку колегії суддів усі вони обґрунтовано покладені в висновок слідчого судді про наявність підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільними, так як не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного та цього не може бути достатнім для запобігання зазначених ризиків.

А тому доводи апеляційної скарги захисника з цього приводу не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Що стосується доводів захисника про необґрунтованість підозри, то колегія суддів вважає, що на даному етапі слідства підозра цілком обґрунтована, на вчинення цього кримінального правопорушення саме ОСОБА_7 вказують покази потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , правдивість яких колегія суддів не перевіряє та які будуть перевірятись під час досудового розслідування, а в разі направлення кримінального провадження до суду, то судом в судовому засіданні.

Таким чином ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.ст.197,199,370 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 182, 183, 194, 404, 407, 412, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 січня 2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3