Справа № 755/8960/15-к
В И Р О К
іменем України

"26" квітня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючогосудді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, -
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 08.02.2015 року, приблизно о 04 год. 20 хв., знаходячись біля будинку 9 по вул..Кибальчича в м. Києві, разом з раніше не знайомою йому ОСОБА_4 , де у нього виник умисел на відкрите викрадення майна останньої, а саме мобільного телефону, який вона тримала в руках.
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_5 вирвав з рук у ОСОБА_4 мобільний телефон, «HuaweiY600-U20», вартістю 1953 грн. 92 коп., з сім картою мобільного оператора «Лайф» вартістю 15 грн., залишком коштів на рахунку 30 грн., тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 1998 грн. 92 коп. Після чого ОСОБА_5 з місця скоєння злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд.
Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Так, допитаний, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив суду, що 08.02.2015 року він перебуваючи в компанії наглядно знайомих, познайомився з ОСОБА_4 . Приблизно о 04 год. він провів її до місця її мешкання та знаходячись біля будинку 9 по вул..Кибальчича в м. Києві, попросив мобільний телефон, для здійснення дзвінка. Отримавши мобільний телефон він відійшов на далеку відстань. В подальшому, його затримали працівники міліції.
Вказані показання обвинуваченого суд визнає допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України та належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України, щодо показань в частині перебігу подій, які мали місце, у тому числі наявності, або ж відсутності у його діях складу злочинів, підстав та способу їх вчинення, то суд вважає за необхідне надати їм оцінку після аналізу усіх доказів у провадженні в сукупності.
Адже, згідно положень ст. 22 КПК України , кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, іншихдоказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом . Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків
Відповідно до ст. 26 КПК України,стороникримінальногопровадження є вільними у використаннісвоїх прав у межах та у спосіб, передбаченихцим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальномупровадженнівирішуютьлишетіпитання, щовинесені на їхрозгляд сторонами та віднесені до їхповноваженьцим Кодексом.
Зокрема, будучи допитаною з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпіла ОСОБА_4 надала суду показання в яких підтвердила викладені в обвинувальному акті обставини вчинення кримінального правопорушення в частині його, часу, місця, способу вчинення, зокрема зазначив, що дійсно 08.02.2015 рокувона познайомилась з ОСОБА_5 . Приблизно о 04 год. 20 хв., знаходячись біля будинку 9 по вул..Кибальчича в м.Києві, ОСОБА_5 попросив її дати мобільний телефон для здійснення дзвінка, на що вона відмовила. Тоді, Ковригавирвав з її рук мобільний телефон, «HuaweiY600-U20», з сім картою мобільного оператора «Лайф». Після чого ОСОБА_5 почав тікати, а вона стала йому кричати щоб він повернув мобільний телефон.
Вказані показання потерпілої суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується час, місце та спосіб вчинення даного кримінального правопорушення.
Крім того, будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_6 зазначив суду, що працював у батальйоні патрульної служби Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві.08.02.2015 року, приблизно о 04 год. 20 хв. до них звернулась ОСОБА_4 , яка повідомила, що біля будинку 9 по вул. Кибальчича в м. Києві, наглядно знайома особа на ім`я ОСОБА_7 вирвала з її рук мобільний телефонта втекла. В подальшому було затримано ОСОБА_5 , у якого виявлено викрадений телефон.
Тож, суд, дані показання свідка отримані у порядку, встановленому КПК України, а відтак, на думку суду, з точки зору допустимості є прийнятними та належними,оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів.
Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується обставини регламентовані ст. 91 КПК України, а саме обставини вчинення даного кримінального правопорушення.
В свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.
Протоколом огляду місця події з долученою фото таблицею до нього від 08.02.2015 року складеного ст. слідчим СВ Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_8 в присутності понятих, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в період часу з 05 год. 00 хв. по 05 год. 30 хв. підтверджується місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
Порушень вимог ст.ст. 104-106, 223, 234, 237 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено., тож вказаний документ суд визнає належним і допустимим доказам, оскільки останній відповідає вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто він прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то обставини вчинення кримінального правопорушення та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
З постанови про визнання предмету речовим доказом та приєднання його до матеріалів кримінального провадження від 09.02.2015 року складеного ст. слідчим СВ Деснянського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_8 визначено речові докази по справі тобто сам об`єкт злочинного посягання.
Порушень вимог ст.ст. 104-106, 223, 240 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено, тож вказаний документ суд визнає належним і допустимим доказам, оскільки останній відповідає вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто він прямо і непрямо підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то обставини вчинення кримінального правопорушення та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
При цьому, суд в черговий раз наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушеня (злочину), передбаченого ч.1 ст. 186КК України, за обставин, встановлених судом.
Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст. 186 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Те, щозгідно ст. 50 КК України, покараннямає на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.
Підстав для визнання пом`якшуючою обставиною для ОСОБА_5 наявність щирого каяття, як про те вказано в обвинувальному акту, суд не убачає, оскільки щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажаннявиправитиситуацію, щосклалася.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину не визнав, надав показання, які в ході судового слідства не підтвердилися, та визнані такими, що не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, в ході судового розгляду вибачення у потерпілого не просив, критично свої дії не оцінив, що в своїй сукупності свідчить про те, що він не розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро не кається, дійсно не бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.
Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, у лікаря-нарколога перебуває з 2014 року, має постійне місце реєстрації та проживання, стан здоров`я, задовільну характеристику за місцем реєстрації, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (не працює, раніше не судимий, не одружений),що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає належні соціальні зв`язки; позицію потерпілої у справі, щодо необхідної міри покарання та наявність претензій матеріального характеру; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 186 КК України у виді арешту.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, фактичного їх обґрунтовування обставинами, які відповідно до норм КК України є не припустимим, оскільки не дають підстав для звільнення цієїосіби від відбування покарання або ж його призначення із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, характер вчинення злочину, його спосіб, позицію потерпілої, які вказують в своїй сукупності, у даному конкретному випадку, на те, що тяжкість вчиненого злочину та його особа з іншими вищезазначеними обставинами встановленими у цьому провадженні не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання чи за допомогою призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом враховуючи відсутність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді арешту у межах санкції ст. 186 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень)
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому термін його попереднього ув`язнення, а саме з 29.02.2016 року по 29.04.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, згідно даних обвинувального акту, відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 4-х місяців арешту.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме з 29.02.2016 року по 29.04.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речові докази: мобільний телефон «Huawei Y600-U20» залишити у володінні ОСОБА_4 .
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я: ОСОБА_1