Справа № 522/7388/17
Провадження № 1-кп/522/1046/17
У Х В А Л А
В порядку ст. 314 КПК України
19 травня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке зареєстроване в ЄРДР за № 0005489 від 19.07.2016 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Одесі, громадянка України, з середньою освітою, неодружений, офіційно не працює, який зареєстрований та фактичного проживає за адресою: АДРЕСА_1 ., раніше не судимий,

-у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч. 2 ст. 187 КК України,-

в с т а н о в и в:
19 квітня 2017 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1, ч. 2 ст. 187 КК України.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2017 року призначено підготовче судове засідання по цій справі.

Під час підготовчого судового засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заявила клопотання про повернення обвинувального акта прокурору з тих підстав, що в обвинувальному акті не конкретно висунуте формулювання обвинувачення, відсутнє точне формулювання суб`єктивної та об`єктивної сторони, а також кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, обвинувальний акт не відповідає статусу офіційного документу, та реєстр досудового розслідування не відповідає вимогам ст. 109 КПК України.

Обвинувачений підтримав думку захисника, просив суд повернути обвинувальний акт прокурору.

Прокурор заперечив проти повернення, та вказав, при складенні та затвердженні обвинувального акта були дотримані вимоги ст. 291 КПК України, при цьому обвинувальний акт затверджено гербовою печаткою.

Суд, заслухавши думку сторін, розглянувши обвинувальний акт з додатками та клопотання сторони захисту прийшов до висновку про наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Частиною 4 ст.110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст.291 КПК України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Виклад фактичних обставин повинен містити інформацію, про час, дату, місце та спосіб вчинення кримінального правопорушення, що ставиться у вину обвинуваченому.

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. При цьому, при формулюванні обвинувачення, та викладі фактичних обставин важливо дотримуватися презумпції невинуватості, тобто не використовувати словосполучення, які можуть свідчити, що сторона обвинувачення уже встановила вину конкретної особи у вчиненні злочину, або вважає таку вину доведеною.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини та основоположних свобод, право на презумпцію невинуватості, закріплене у пункті 2 статті 6 Конвенції є одним з елементів справедливого судового розгляду кримінальної справи, який вимагається відповідно до пункту 1 цієї ж статті (див. рішення від10 лютого 1995 року у справі «Аллен де Рібемон проти Франції» (AllenetdeRibemontv. France), п. 35, Series А, № 308 ). Воно забороняє передчасне вираження самим судом думки про те, що «той, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення», є винним, до того, як це було доведено відповідно до закону самим судом (див. рішення від 25 березня 1983 року у справі «Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland), п. 37, Series А. 62). Воно також охоплює заяви інших державних посадових осіб щодо кримінального розслідування, які заохочують громадськість вважати підозрюваного винним і передують оцінці фактів компетентним судовим органом (див. рішення у справі «Аллен де Рібемонт проти Франції», процитоване вище, п. 41; рішення від10 жовтня 2000 року у справі «Дактарас проти Литви» (Daktaras v. Lithuania), заява № 42095/98, пп. 4143, ECHR 2000-X, і рішення від 26 березня 2002 року у справі «Буткевічюс проти Литви» (Butkevicius v. Lithuania), заява № 48297/99, п. 49, ECHR 2002-II).
Сталий підхід Суду щодо права на презумпцію невинуватості полягав у тому, що порушення цього положення матиме місце, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. Слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось просто підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву про те, що особа вчинила злочин, зроблену за відсутності остаточного вироку. Суд неодноразово підкреслював важливість добору посадовими особами слів у своїх виступах, якщо вони оприлюднюють свої заяви ще до судового розгляду справи та визнання особи винною у вчиненні певного злочину (див. рішення від 3 жовтня 2002 року у справі «Бьомер проти Німеччини» (Bohmer v. Germany), заява № 37568/97, пп. 5456, і рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пп. 88 і 89). Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, слід визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорювана заява була зроблена (див. рішення від 28 червня 2005 року у справі «Каракас і Єсілірмак проти Туреччини» (Karakas and Yesil?rmak v. Turkey), заява № 43925/985.
З урахуванням вище наведеного, суд приходить до висновку, що при складенні обвинувального акта, та при викладенні фактичних обставин вчиненого правопорушення, слідчим не повною мірою виконано вимоги кримінального процесуального кодексу України, та посилання на доведеність вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, (аркуш третій обвинувального акта), суд може розцінювати як достатню підставу для повернення обвинувального акта.
Крім цього, правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання встановлених юридичних (об`єктивних і суб`єктивних), а також кваліфікуючих ознак, що визначають конкретне діяння як суспільно небезпечне.
Обвинувальний акт, який направлений до суду в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України не містить конкретного формулювання обвинувачення, а містить тільки дублювання фактичного викладу обставин вчиненого кримінального правопорушення, що на думку суду, є порушенням права обвинуваченого на захист, оскільки відповідно до вимог ст. 42 КПК України, обвинувачений має право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують, що випливає з практики ЄСПЛ а саме: у рішенні від 26.06.2008 року у справі "Ващенко проти України" Суд нагадав, що поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51);
у рішенні від 09.10.2008 року у справі "Абрамян проти Росії" зазначено, що
деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення ... .
В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
У рішенні Конституційного Суду України, від 05.10.2010, № 61-у/2010, зазначено, що «Правозастосовна діяльність полягає в індивідуалізації правових норм щодо конкретних суб`єктів і випадків, тобто в установленні фактичних обставин справи і підборі правових норм, які відповідають цим обставинам».
Слід зазначити, що обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом, яким закінчується досудове розслідування. Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити формулювання обвинувачення в остаточному вигляді.
Після складання обвинувального акту, та направлення його до суду, підозрюваний набуває процесуального статусу обвинуваченого.
З урахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, про неможливість призначити даний акт до судового розгляду і необхідним буде надати розумний строк прокурору для усунення вказаних недоліків.
З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314-315, 372, 376 КПК України, суд
у х в а л и в:
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке зареєстроване в ЄРДР за № 0005489 від 19.07.2016 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1,2 ст. 187 КК України - повернути прокурору Одеської місцевої прокуратури №3 для усунення недоліків вказаних в ухвалі, надавши строк 14 (чотирнадцять) робочих днів з моменту набрання ухвалою законної сили.

Ухвала може бути оскаржена сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляції протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1 .
19.05.2017