08.09.2017 Провадження по справі № 1-кп/380/55/17
Справа № 380/640/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 вересня 2017 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
обвинуваченого: ОСОБА_5
законного представника обвинуваченого: ОСОБА_5
захисника обвинуваченого: ОСОБА_6
потерпілої: ОСОБА_7
представника служби у справах дітей: ОСОБА_8
представника ювенальної превенції ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Сквира Київської області, жителя АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.152, ч.2 ст.153, ч.1 ст.162 КК України, -
встановив:
Судом визнано доведеним, що 13 січня 2016 року близько 23 години ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно з метою незаконного проникнення до житла, шляхом ривка рукою, відчинив вхідні двері, які були з внутрішнього боку зачинені на дерев`яну палицю та проник до приміщення веранди будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_7 , без її дозволу.
Крім цього, згідно обвинувального акта, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.152, ч.2 ст.153 КК України за таких обставин: 13.01.2016 року близько 23.00 години ОСОБА_5 діючи умисно, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, використовуючи безпорадний стан потерпілої, тобто відсутність у потерпілої можливість чинити опір через похилий вік, застосовуючи насильство, що виражалось у заламуванні рук потерпілої, схопив ОСОБА_7 та повалив на підлогу в одній з кімнат вищезазначеного будинку, роздягнув, після чого природнім способом здійснив з нею статевий акт проти її волі.
Далі, ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, використовуючи безпорадний стан потерпілої, тобто відсутність у потерпілої можливості чинити опір через похилий вік, застосовуючи насильство, що виражалося у заламуванні рук потерпілої, схопив ОСОБА_7 та повалив на підлогу в одній з кімнат зазначеного будинку, роздягнув, після чого неприродним способом задовольнив статеву пристрасть.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, визнав повністю.
Проте, ОСОБА_5 категорично не визнає своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.1 ст.152, ч.2.ст.153 КК України та пояснив суду, що в нього є знайома на ім`я ОСОБА_11 , з якою перебуває в дружніх стосунках. 13 січня 2016 року близько 15 години він вирішив піти до центру м. Сквира для того, щоб зустріти когось із друзів та спільно з ними піти щедрувати. Він зустрів свого шкільного товариша з яким домовились про спільне щедрування. Потім, вони спільно з товаришем почали ходити по будинкам та щедрувати. Під час щедрування люди давали їм цукерки та пригощали їжею і наливали спиртне. В той вечір він почував себе п`яним та погано тримався на ногах. Після щедрування, вони із товаришем розійшлись по домівках. Коли він прийшов додому то переодягнувся та вирішив піти до своєї знайомої ОСОБА_11 , щоб пощедрувати. Він йшов до ОСОБА_11 не знаючи чи вона є вдома. Як заходив до будинку та що там робив, на цей час він не пам`ятає. Про те, чи був статевий акт у нього з ОСОБА_7 не пам`ятає, оскільки був дуже п`яний.
Заслухавши показання обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої, показання свідків, перевіривши представлені суду стороною обвинувачення та стороною захисту письмові докази, суд вважає, що ОСОБА_5 необхідно визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст.162 КК України, а у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.152, ч.2 ст.153 КК України необхідно визнати невинуватим та виправдати.
Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні дала показання про те, що ОСОБА_5 вирвав вхідні двері у її будинку та зайшов у нього, проте ОСОБА_5 її не ґвалтував, ніяких дій на підлозі в кімнаті ОСОБА_5 з нею не здійснював і руки їй не заламував. Претензій до ОСОБА_5 вона не має.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні дала показання про те, що, коли вночі 14.01.2016 року вона повернулась додому, то її матір ОСОБА_7 виносили на ношах до карети швидкої допомоги та вже були присутні працівники міліції. В якому стані перебувала матір на той час вона не бачила. В лікарні матір оглядав гінеколог, потім її перевели в палату. В палаті мати про зґвалтування нічого не говорила. Коли близько 3-ї години ночі вона повернулася додому, то в будинку було на своїх місцях, нічого перевернуто не було. Після того як матір виписали з лікарні і по даний час, вона нічого не розповідала, чи було зґвалтування, чи ні. Також пояснила, що коли вона була присутня при слідчому експерименті, який проводився з ОСОБА_5 , то ОСОБА_5 вказував, що він нічого не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні дала показання про те, що по сусідству з нею в будинку проживає ОСОБА_7 разом з дочкою ОСОБА_12 14 січня 2016 року близько 01.15 год. вона перебувала вдома та відпочивала, в цей час хтось постукав у вікно її будинку, вона відчинила двері та до будинку зайшла сусідка ОСОБА_7 , яка вся трусилась і сказала, що їй погано та просила, щоб вона викликала швидку допомогу. Після виклику швидкої допомоги, вирішила завести потерпілу до її будинку. Коли вони з потерпілою прийшли до будинку, то двері були навстіж відкриті. Двері закривались на дерев`яну палку, яка була зламана. Зайшовши до будинку, вона положила потерпілу на диван. При ній ОСОБА_7 говорила: «Катерина, он надо мной поиздевался», але ні разу при ній ОСОБА_7 не говорила, що її зґвалтували.
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні дала показання про те, що вона працює фельдшером на швидкій допомозі Сквирської ЦРЛ і 14.01.2016 року вночі вона була за викликом у будинку ОСОБА_7 , у якої був великий тиск, видимих тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 не було. Нічого про згвалтування ОСОБА_7 не говорила, лише сказала: «Он надо мной поиздевался».
Судово-медичний експерт ОСОБА_15 в судовому засіданні дав показання про те, що пошкодження виявлене у ОСОБА_7 у вигляді тріщини задньої спайки при вході у вагіну могло виникнути від дії тупого предмета можливо в час та за обставин указаних в постанові, а могло виникнути і раніше, і не обов`язково при статевому акті.
Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1)подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3)вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4)обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5)обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6)обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається на прокурора.
Доказами винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів передбачених ч.1 ст.152, ч.2 ст.153 КК України, крім показань потерпілої та свідків, прокурор зазначає:
- протокол про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.01.2016 року;
- протокол огляду місця події від 14.01.2016 року з доданими схемою та фототаблицями;
- протокол огляду місця події від 14.01.2016 року з доданими фото таблицями;
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.01.2016 року;
- протокол проведення слідчого експерименту від 15.01.2016 року;
- висновок судово-психіатричного експерта № 41 від 27.01.2016 року;
- висновок експерта № 4-03/97 від 29.01.2016 року;
- висновок експерта № 28/Д від 10.03.2016 року.
Відповідно до загальних принципів судочинства визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведення її вини, а обвинувальний вирок може ґрунтуватися тільки на переконливих та безспірних доказах.
Статтею 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципів верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
За статтею 62 Конституції України, ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
Статтею 94 КПК України, встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до приписів ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Статтею 373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
В кримінальному провадженні доказами є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню, що врегульовано ст.84 КПК України.
Відповідно до ст.228 КПК України, регламентовано порядок пред`явлення особи для впізнання, за яким особа, яка підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі.
Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_5 пред`являвся для впізнання потерпілій чомусь за фотознімками разом з іншими фотознімками, особи на даних фотознімках виглядають старшими від ОСОБА_5 , їхня одежа має різкі відмінності від ОСОБА_5 ..
Такі обставини дають суду підставу для висновку про порушення порядку проведення впізнання та неможливості покладення отриманих в результаті впізнання даних в основу висновку про винуватість ОСОБА_5 в скоєнні злочинів передбачених ч.1 ст.152, ч.2 ст.153 КК України.
Для даної категорії кримінальних проваджень одним із найважливіших доказів є висновки експертиз, які б підтвердили контакт обвинуваченого з потерпілою. В даному кримінальному провадженні для експертного дослідження було зібрано та надано багато речових доказів, зокрема: одяг потерпілої і обвинуваченого, кров та інші біологічні рідини.
Висновок судової молекулярно-генетичної експертизи речових доказів №19/6-01/116 від 30.06.2016 року вказує на те, що на наданому на дослідження об`єкті (жіночій кофті) слідів, схожих на сліди сперми не виявлено.
Висновок судової молекулярно-генетичної експертизи речових доказів №19/6-01/152 від 30.06.2016 року вказує на те, що на наданих на дослідження змивах з полового члена ОСОБА_5 виявлені клітини, кров не виявлена. Встановлені генетичні ознаки клітин, виявлених на змивах з полового члена ОСОБА_5 , які збігаються між собою, не збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілої ОСОБА_7 і збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_5 .. Походження вищевказаних клітин від потерпілої ОСОБА_7 виключається.
Відтак, всі експертні дослідження не доводять, а навпаки спростовують причетність ОСОБА_5 до контакту з потерпілою та скоєння даного злочину.
Проведені слідчі дії та експертизи жодним чином не підтверджують винуватості ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованих йому злочинах передбачених ч.1 ст.152, ч.2 ст.153 КК України і не можуть розцінюватися судом, як належні докази, в розумінні ст.85 КПК України.
Щодо проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_5 , судом встановлено, що під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_5 з впевненістю вказав, що він вирвав вхідні двері до будинку ОСОБА_7 , проте про саме зґвалтування ОСОБА_7 як природнім так і не природнім способом нічого розповісти не зміг, що ставить під сумнів про можливість скоєння ОСОБА_5 злочинів, передбачених ч.1 ст.152, ч.2 ст.153 КК України.
Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.01.2016 року складений зі слів ОСОБА_7 , як і протокол огляду місця події від 14.01.2016 року з доданими схемою та фото таблицями (огляд домоволодіння потерпілої та огляд в палаті терапевтичного відділення Сквирської ЦРЛ), не доводять винуватості ОСОБА_5 у скоєних злочинах, передбачених ч.1 ст.152, ч.2 ст.153 КК України.
Суд, постановляючи вирок у даному кримінальному провадженні, звертає особливу увагу на один із конституційних принципів, закладених в ст.62 Конституції України, за яким ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину, тому що доведення вини - це завдання сторони обвинувачення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 29.06.1990року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», визнано неприпустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Стаття 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантує кожному право на справедливий суд; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права».
Так, в справі «Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що за змістом пункту 2 статті 6 Конвенції, докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
При оцінці доказів, суд керується критерієм доведення вини особи «поза розумним сумнівом». Таке доведення, як зазначено у п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» має випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд може ухвалити обвинувальний вирок лише тоді, коли надані докази спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи.
Відповідно до п.86 рішення Європейського Суду з прав людини від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України», судом має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність.
Згідно п.49 рішення Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008р. у справі «Луценко проти України», у разі виникнення сумнівів стосовно достовірності певного джерела доказів відповідно зростає необхідність підтвердження його доказами з інших джерел.
Однак, таких доказів суду в даній справі не надано.
Таким чином, оцінюючи та аналізуючи подані сторонами докази в їх сукупності, необхідно дійти висновку, що представлені стороною обвинувачення та досліджені і перевірені судом докази не дають підстав для обґрунтованого та вмотивованого висновку про винуватість ОСОБА_5 у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.152, ч.2 ст.153 КК України, тому ОСОБА_5 за ч.1 ст.152, ч.2 ст.153 КК України слід визнати невинуватими та виправдати в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.
Разом з тим, суд, оцінюючи в сукупності докази, що зібрані органами досудового розслідування та досліджені безпосередньо в судовому засіданні, дійшов висновку, що органами досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_5 вірно та обґрунтовано кваліфіковано за ч.1 ст.162 КК України, оскільки, вина обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю доведена сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.
Діяння обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла особи, що порушує недоторканість житла громадян.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, раніше не судимий.
До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд відносить добровільне відшкодування завданого збитку, вчинення злочину неповнолітнім.
До обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 суд відносить вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи вищевказане, з урахуванням особи винного, суд прийшов до висновку про доцільність призначення покарання ОСОБА_5 за ст.162 ч.1 КК України, у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Оскільки, на момент вчинення злочину ОСОБА_5 був неповнолітнім, скоїв злочин невеликої тяжкості, тому, до нього можливо застосувати п.а ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» і звільнити його від відбування покарання.
Витрати на залучення експертів для проведення експертиз віднести на рахунок Державного бюджету України.
Речові докази: DVD диски залишити в матеріалах кримінального провадження.
Речові докази, які зберігаються у камері схову Сквирського ВП, зокрема: пакет №1985384 з одягом ОСОБА_7 , пакет №1985136 з спортивними штанами, пакет №1985385 з спортивними штанами, передати у користування ОСОБА_7 .
Речові докази, які зберігаються у камері схову Сквирського ВП, зокрема: пакет №33002156 з ранцем сірого кольору, пакет №3302157 з курткою сірого кольору, передати у користування ОСОБА_5 .
Речові докази, які зберігаються у камері схову Сквирського ВП, зокрема: пакет №3227510 з двома ганчірками, пакет №3227509 з скляною пляшкою з написом «Вермут Хрещатик класичний», пакет №2214141 з чоловічими трусами чорного кольору, пакет №0586273 з двома білими ґудзиками середнього розміру, знищити.
Речові докази: паперовий пакет №1, №2 зі змивами правої та лівої руки ОСОБА_7 , пакет №1 з двома фрагментами дерев`яної палиці, спецпакет №0586580 зі слідами рук, спецпакет №0586581 з дактилокартою ОСОБА_5 , чотири паперових пакета зі зразками слини ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які знаходяться на зберіганні в камері схову Сквирського ВП ГУ НП в Київській області, знищити.
Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 373-376 КПК України, суд,-
засудив:
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят ) гривень.
Звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, згідно п.а ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Визнати ОСОБА_5 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152 КК України, та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Визнати ОСОБА_5 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.153 КК України, та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Міру запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання ОСОБА_5 залишити до набрання вироком законної сили.
Витрати на залучення експертів для проведення експертиз віднести на рахунок Державного бюджету України.
Речові докази: DVD диски залишити в матеріалах кримінального провадження.
Речові докази, які зберігаються у камері схову Сквирського ВП, зокрема: пакет №1985384 з одягом ОСОБА_7 , пакет №1985136 з спортивними штанами, пакет №1985385 з спортивними штанами, передати у користування ОСОБА_7 .
Речові докази, які зберігаються у камері схову Сквирського ВП, зокрема: пакет №33002156 з ранцем сірого кольору, пакет №3302157 з курткою сірого кольору, передати у користування ОСОБА_5 .
Речові докази, які зберігаються у камері схову Сквирського ВП, зокрема: пакет №3227510 з двома ганчірками, пакет №3227509 з скляною пляшкою з написом «Вермут Хрещатик класичний», пакет №2214141 з чоловічими трусами чорного кольору, пакет №0586273 з двома білими ґудзиками середнього розміру, знищити.
Речові докази: паперовий пакет №1, №2 зі змивами правої та лівої руки ОСОБА_7 , пакет №1 з двома фрагментами дерев`яної палиці, спецпакет №0586580 зі слідами рук, спецпакет №0586581 з дактилокартою ОСОБА_5 , чотири паперових пакета зі зразками слини ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які знаходяться на зберіганні в камері схову Сквирського ВП ГУ НП в Київській області, знищити.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому, прокурору та потерпілій копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Суддя: ОСОБА_1