У х в а л а

30 січня 2017 року м. Київ

Суддя Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України ОСОБА_4., розглянувши заяву захисника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2016 року,

в с т а н о в и в:

ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2016 року захиснику ОСОБА_1 відмовлено у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року на підставі частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

У заяві захисник ОСОБА_1 порушує питання про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2016 року на підставі пункту 2 частини першої статті 445 КПК України. Просить скасувати зазначену ухвалу касаційного суду та направити справу на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Як на підставу своїх вимог захисник посилається на неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої частиною сьомою статті 173 КПК, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. На підтвердження своїх доводів захисник ОСОБА_3 додав до заяви копію ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2016 року.

Однак, як убачається зі змісту заяви, її подано без додержання вимог статей 448, 449 КПК.

Відповідно до вимог статті 448 КПК заява повинна містити, серед іншого, обґрунтування підстав для перегляду судового рішення, передбачених статтею 445 КПК.

У своїй заяві захисник ОСОБА_1 не навів належного обґрунтування підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК. Зокрема, у заяві відсутня вказівка, в чому саме, на його думку, полягає неоднакове застосування одних і тих самих норм процесуального права з обґрунтуванням неправильності висновків суду касаційної інстанції в оспореному рішенні у порівнянні з іншим.

Як убачається зі змісту заяви, захисник зазначив, що рішення касаційного суду, про перегляд якого порушено питання, ухвалено всупереч положенням частини сьомої статті 173 КПК. При цьому, неоднакове застосування зазначеної норми права захисник пов'язує із застосуванням касаційним судом частини сьомої статті 173 КПК (право третіх осіб на оскарження судового рішення щодо арешту майна) та посилаючись на пункт 9 частини першої статті 309 КПК (оскарження ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому під час досудового розслідування) трактує зазначені положення цих статей, як можливість оскарження ухвал слідчого судді будь-яким чином пов'язаних з арештом майна, у тому числі відмови у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, що не є належним обґрунтуванням підстави для перегляду судового рішення, відповідно до вимог статті 448 КПК.

Крім того, згідно з пунктами 2 і 3 частини першої статті 449 КПК до заяви про перегляд судових рішень додаються, в тому числі, копії судових рішень, про перегляд яких подано заяву та копії різних за змістом судових рішень, у яких має місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень, якщо заява подається з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 445 КПК.

Пунктом 2 частини першої статті 445 КПК передбачено, що підставою для перегляду Верховним Судом України судових рішень є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права, передбачених цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень у аспекті (значенні) правової позиції суду касаційної інстанції, висловленої у своєму рішенні.

Зі змісту ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2016 року, наданої захисником ОСОБА_1 для порівняння, убачається, що підставою для скасування рішення апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції було встановлення неправильного обчислення апеляційним судом строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді саме про накладення арешту на майно ОСОБА_6, тобто того рішення, яке відповідно до вимог пункту 9 частини першої статті 309 КПК підлягає апеляційному оскарженню.

Отже, зміст зазначеної ухвали касаційного суду, всупереч твердженням заявника, не містить висновку касаційного суду про можливість апеляційного оскарження рішення слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання про скасування арешту майна.

Крім того, у порушення вимог статті 449 КПК, захисником ОСОБА_1 до заяви не додано належних копій ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року.

Також суд звертає увагу на те, що вимоги захисника ОСОБА_1, викладені у прохальній частині заяви, не відповідають законодавчо визначеним повноваженням Верховного Суду України щодо перегляду судових рішень у кримінальних справах та містять суперечності, оскільки заявник не порушує питання про скасування ухвали Апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року, законність якої також ставиться ним під сумнів, а порушує питання про направлення справи на новий розгляд до апеляційного суду після скасування лише ухвали касаційного суду. Таким чином, прохальна частина заяви не узгоджується з положеннями глави 33 КПК.

Зазначені недоліки, встановлені при перевірці відповідності заяви вимогам КПК, перешкоджають вирішенню питання про допуск справи до провадження Верховного Суду України.

Відповідно до частини другої статті 450 КПК, якщо заяву подано без додержання вимог статей 448 і 449 КПК, заявник письмово повідомляється про недоліки заяви та строк, протягом якого він зобов'язаний їх усунути.

Заява повертається заявнику, якщо він не усуне її недоліки протягом установленого строку.

На підставі наведеного та керуючись статтями 448, 449, 450 КПК,

у х в а л и в:

про зазначені недоліки заяви повідомити захисника ОСОБА_1 та надати йому строк для їх усунення до 01 березня 2017 року.

Якщо зазначені в ухвалі недоліки заяви не буде усунуто в установлений строк, заяву буде повернуто заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України ОСОБА_4.