печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги адвоката ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Сателлит» на бездіяльність слідчих першого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу із злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України щодо не розгляду клопотання сторони захисту у кримінальному провадженні № 0000344, -

В С Т А Н О В И В :
У провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Сателлит» на бездіяльність слідчих першого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу із злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України щодо не розгляду клопотання сторони захисту у кримінальному провадженні № 0000344.

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Оскільки ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є слідчий або прокурор, вчинити процесуальні дії, як-то розглянути клопотання, проте рішення по суті викладеного приймає слідчий (прокурор) самостійно.

Згідно приписів статті 220 КПК України клопотання потерпілого про виконання будь-яких процесуальних дій прокурор зобов`язаний розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Обґрунтовуючи свою скаргу заявник вказує, що бездіяльність слідчого, яка полягає у не розгляді, в порядку ст. 220 КПК України, клопотання надання інформації та одночасно просить зобов`язати слідчого розглянути вказане клопотання.

Однак, у відповідності до вимог ст. 220 КПК України під час досудового розслідування слідчий, прокурор зобов`язані розглядати клопотання сторони захисту про виконання процесуальних дій.

Процесуальна дія провадиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями кримінально-процесуального закону, чинного на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Разом з тим, ст. 103 КПК України передбачено вичерпний перелік форм фіксації кримінального провадження, так зазначено, що процесуальні дії можуть фіксуватися: у протоколі; на носії інформації, на якому за допомогою технічних засобів зафіксовані процесуальні дії та у журналі судового засідання.

З викладеного вбачається, що жодна із зазначених форм фіксації процесуальної дії не застосовується при наданні інформації.

Враховуючи положення зазначеної статті та те, що в клопотанні заявника відсутнє прохання про проведення процесуальної дії, відповідно до ст. 220 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що подана скарга не може бути предметом розгляду у порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, передбаченого ч. 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, що не підлягає оскарженню.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, що є принципом диспозитивності розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 303, ч. 4 ст. 304, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Сателлит» на бездіяльність слідчих першого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу із злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України щодо не розгляду клопотання сторони захисту у кримінальному провадженні № 0000344.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1