Справа № 750/2853/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/666/2017
Категорія - ч.2 ст.286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0006528 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_10 на вирок Деснянського районного суду

м. Чернігова від 10 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні малолітню дитину, освіта вища, працює менеджером зі збуту ТОВ «Лідер-Фрост», раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь держави 1759 грн. 20 коп. процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 09 липня 2016 року, близько 21 год. 45 хв., ОСОБА_9 , керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Шевченка в м. Чернігові, зі сторони вул. Кільцева в напрямку вул. Рокосовського, та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу в районі будинку № 95 по вул. Шевченка у м. Чернігові, використовував транспортний засіб, який мав технічні несправності, а саме керував транспортним засобом, обладнаним шинами із залишковим малюнком протектора меншим 1,6 мм, та шинами різних моделей та різним малюнком протектора на задній вісі автомобіля, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її змінами, не обрав безпечну швидкість руху, не зменшив швидкості руху та не зупинив автомобіль, щоб надати дорогу пішоходам ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які перетинали проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, в результаті чого здійснив наїзд на останніх.

Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, які в своїй сукупності згідно висновку судово-медичної експертизи № 785 від 01.08.2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння; пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, які в комплексі згідно висновку судово-медичної експертизи № 14 від 28.02.2017 року відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я строком понад три тижні.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_9 , порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 2.3(б), 18.1, 31.4.5 (а, г) Правил дорожнього руху України, що є причиною та умовою виникнення події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В обґрунтування скарги послався на безпідставне звільнення ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробування, на підставі ст.75 КК України, а також відсутність належного мотивування непризначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Зазначив, що місцевим судом не було в достатній мірі враховано конкретні обставини скоєння кримінального правопорушення та особу обвинуваченого.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор змінив апеляційні вимоги, просив скасувати вирок місцевого суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також м`якістю призначеного обвинуваченому покарання, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково та просив її задовольнити з наведених вище підстав; обвинуваченого ОСОБА_9 , котрий просив залишити без змін вирок місцевого суду, вважаючи його законним і обґрунтованим; думку потерпілих, які категорично заперечували проти задоволення апеляційної скарги і наполягали на залишенні в силі вироку суду; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її задоволення не вбачає, виходячи з наступного.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі прокурором не оскаржуються.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За змістом пунктів 1-5 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 міру покарання, суд першої інстанції, згідно вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке має необережну форму вини, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, його молодий вік, сімейний стан; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття, повне відшкодування потерпілим завданої шкоди; відсутність обставин, які обтяжують покарання; позицію потерпілих щодо міри покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, що буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, з чим погоджується і колегія суддів.

Також, проаналізувавши фактичні обставини кримінального провадження та дослідивши дані про особу обвинуваченого, а також думку учасників процесу, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку про можливість не застосовувати до ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції обвинувачений, він працює менеджером зі збуту, що включає в себе постійні відрядження по території Чернігівської та інших областей на власному автомобілі, так як службовий транспорт для нього не передбачений. А тому позбавлення його права керування транспортними засобами фактично призведе до втрати ним роботи, з настанням скрутного матеріального становища для сім`ї, де він є єдиними годувальником.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в апеляційному суді категорично заперечували проти призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, так як останній повністю відшкодував їм завдану шкоду, а також має на утриманні малолітню доньку.

Крім того, як слідує із фонограми перебігу судового засідання місцевого суду, яка знаходиться на доданому до матеріалів кримінального провадження технічному носії інформації, під час виступу у судових дебатах прокурор просив призначити обвинуваченому ОСОБА_9 міру покарання у виді позбавлення волі на строк, у межах санкції ч.2 ст.286 КК України, із звільненням останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, на підставі ст.75 КК України, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України. При цьому, із урахуванням особи обвинуваченого, наголосив на відсутності підстав для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Отже, всі обставини, на які посилається апелянт, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 покарання враховані, тому доводи про м`якість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються наведеним вище, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінально-процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду

м. Чернігова від 10 квітня 2017 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4