печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 квітня 2017 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання заступника начальника першого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000518 від 25.03.2015 стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Павлоград, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
22.02.2017 заступник начальника першого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 за погодженням із прокурором заступником начальника першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням в порядку ст. ст. 297-1, 297-2, 297-3, 297-4 КПК України, про здійснення спеціального досудового розслідування відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000518 від 25.03.2015 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Вказане клопотання сторона обвинувачення обґрунтовується тим, що управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000518 від 25.03.2015, виділеному з кримінального провадження №0000090 від 25.03.2014 за підозрою колишнього міністра фінансів України ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.191 КК України. Суть підозри ОСОБА_7 полягає у тому, що в період з жовтня 2010 року по липень 2013 року Міністр фінансів України ОСОБА_7 , зловживаючи своїм службовим становищем, діючи всупереч інтересів служби та держави, умисно, з корисливих мотивів та в інтересах ТОВ «ЕСУ», організував фінансування за рахунок державного бюджету України виконання робіт з побудови виділеної телекомунікаційної мережі спеціального призначення, які згідно до умов продажу пакета акцій ВАТ «Укртелеком» та договору купівлі-продажу від 11.03.2011 № КПП-582 покладено на ТОВ «ЕСУ», внаслідок чого заволодів майном - державними коштами на загальну суму 220 млн. грн., що у шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та складає особливо великий розмір.

30.09.2014 у кримінальному провадженні №0000090 складено повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

08.10.2014 в тому ж кримінальному провадженні підозру ОСОБА_7 змінено без зміни кваліфікації.

21.02.2017 у виділеному з кримінального провадження №0000090 кримінальному провадженні №0000518 складено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 , згідно якого ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні розтрати майна держаних коштів на загальну суму 220 млн. грн., що у шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та складає особливо великий розмір.

У зв`язку з невстановленням місця перебування ОСОБА_7 , що позбавило орган досудового розслідування вручити йому письмове повідомлення про підозру від 30.09.2014, від 08.10.2014 та від 21.02.2017 у день їх складення, відповідно до вимог ч. 1 ст. 278, ст. 111, ст. 135 направлені у спосіб передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_7 уникає від прибуття до органу досудового слідства для проведення слідчих дій та відсутній за місцем реєстрації і проживання.

Генеральним секретаріатом Інтерполу 12.01.2015 ОСОБА_7 оголошений у міжнародний розшук у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

06.10.2014 Печерським районним судом м. Києва відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За інформацією Робочого апарату Укрбюро Інтерполу, розшукуваного ОСОБА_7 затримано 03.03.2015 в Королівстві Іспанія.

15.01.2016 Центральним слідчим судом №2 Національної судової колегії у кримінальних справах прийняте судове рішення №2/2016 про те, що не підлягає видачі громадянин України ОСОБА_8 .

Інформація щодо проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за підозрою колишнього Міністра фінансів України ОСОБА_7 неодноразово публікувалась та висвітлювалась в засобах масової інформації та на офіційному сайті Генеральної прокуратури України.

Інтереси ОСОБА_7 у вказаному кримінальному провадженні захищають адвокати АО «ФОМІН І ПАРТНЕРИ» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яких підозрюваний залучив шляхом подання письмового клопотання про залучення захисників, що свідчить про обізнаність ОСОБА_7 про повідомлену йому підозру та з приводу здійснення досудового розслідування стосовно нього у вказаному кримінальному провадженні.

Ураховуючи вказані факти в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 переховується від органів досудового розслідування та суду.

За вказаних обставин, сторона обвинувачення просить надати дозвіл на проведення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000518 від 25.03.2014 за підозрою колишнього Міністра фінансів України ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

В судовому засіданні прокурор, яким погоджено вказане вище клопотання, його підтримав, посилаючись на викладені у ньому доводи.

Захисники адвокат ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти доводів клопотання, зазначивши, що ОСОБА_7 не є підозрюваним відповідно до вимог КПК України, від органів слідства не переховується, у розшуку та/або міжнародному розшуку не перебуває, а обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення відсутня. Зважаючи на вказане захист ОСОБА_7 вважає, що підстави для здійснення стосовно останнього спеціального досудового розслідування, передбачені ст. 297-1 КПК України відсутні і просить у задоволенні клопотання відмовити.

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши клопотання та дослідивши надані сторонами матеріали, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями, Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000518 від 25.03.2015, виділеному з кримінального провадження №0000090 від 25.03.2014 за підозрою колишнього міністра фінансів України ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.191 КК України.

У відповідності до Глава 24-1 КПК України та пп. 20-1 Перехідних положень КПК України визначає, що тимчасово, до 15 квітня 2017 року, положення глави 24-1 «Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень» застосовуються із такими особливостями:

спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 112, 113, 114, 114-1, 115, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 258, 258-1, 258-2, 258 3, 258-4, 258-5, 348, 364, 365, 368, 368 2, 379, 400, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук, чи який понад шість місяців переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або стосовно якого наявні фактичні дані, що він перебуває за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції. Здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших злочинів не допускається, крім випадків, коли злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошені у міждержавний та/або міжнародний розшук, чи які понад шість місяців переховуються від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або стосовно яких наявні фактичні дані, що вони перебувають за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, та вони розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цьому абзаці, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду. У клопотанні слідчого, прокурора про здійснення спеціального досудового розслідування мають також зазначатися фактичні дані про перебування особи за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції. Слідчий суддя може відмовити у задоволенні такого клопотання, якщо слідчий, прокурор не доведе, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та стосовно нього наявні фактичні дані про перебування за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції. Повторне звернення з клопотанням про здійснення спеціального досудового розслідування до слідчого судді в одному кримінальному провадженні не допускається, крім наявності нових обставин, які підтверджують, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та стосовно нього наявні фактичні дані про перебування за межами України, на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції.

Як встановлено в судовому засіданні, стосовно ОСОБА_7 складено повідомлення про підозру від 30.09.2014, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 08.10.2014 та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 21.02.2017. З матеріалів поданого клопотання вбачається, що 03.04.2014 повідомлення про підозру разом з пам`яткою та супровідним листом направлено до АДРЕСА_1 . (том 1 клопотання, а. с. 152, 188).

При цьому, доказів отримання ОСОБА_7 змінених повідомлень про підозру від 08.10.2014 та від 21.02.2017 слідчому судді не надано, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що повідомлення про підозру та змінені повідомлення про підозру ОСОБА_7 не вручені.

Згідно ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276 - 279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Чинний КПК України передбачає порядок вручення повідомлень особам, які проживають закордоном, а саме згідно зі ч. 7 ст. 135 КПК України, повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.

Судом встановлено та наданими доказами підтверджується, що з 16.09.2014 ОСОБА_7 зареєстрований та постійно знаходиться закордоном у Королівстві Іспанія, про що свідчить довідка про реєстрацію, а з 18.09.2014 має картку-дозвіл проживання у м. Аліканте, Королівство Іспанія, підтвердженням чого є довідка про резиденцію.

Аналізуючи зазначені докази, слідчий суддя приходить до висновку про те, що проживати закордоном, у Королівстві Іспанія, ОСОБА_7 почав до того як Генеральною прокуратурою України було складено щодо нього повідомлення про підозру.

З публікацій на офіційному Інтернет сайті Генеральної прокуратури України вбачається, що органу обвинувачення було відомо про перебування ОСОБА_7 за межами України, у Королівстві Іспанія, проте процедуру, встановлену ч. 7 ст. 135 КПК України обвинуваченням не виконано.

Таким чином, в розумінні чинного КПК України ОСОБА_7 не є підозрюваним. Водночас, подання клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування відносно особи, яка не є підозрюваним суперечить КПК України.

У зв`язку з викладеним, суд не приймає до уваги доводи сторони обвинувачення про переховування ОСОБА_7 від органів слідства з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки як роз`яснено Верховним Судом України у постанові від 19.03.2015 №5-1кс15, при з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, яка вчинила кримінальне правопорушення. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним. Разом з тим на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, законодавством не покладається обов`язок самовикриття, а тому, якщо вона до моменту виникнення вказаного обов`язку, в порядку реалізації конституційного права на свободу пересування, змінила місце свого проживання (навіть і з метою уникнення кримінальної відповідальності), про ухилення від слідства говорити не можна.

Оцінюючі додані обвинуваченням до матеріалів клопотання документи на підтвердження оголошення ОСОБА_7 у міжнародний розшук (том 2 клопотання а.с. 194-195, 196-197), слідчий суддя враховує надані стороною захисту лист Міжнародної організації кримінальної поліції ІНТЕРПОЛ від 25.10.2016 та лист Комісії з контролю за файлами Інтерполу від 31.10.2016, де вказано, що ОСОБА_7 у міжнародному розшуку та циркулярі Інтерполу не перебуває, а у базах даних Інтерполу інформації щодо нього не міститься.

Аналогічна інформація міститься і у листі Укрбюро Інтерполу від 04.11.2016, отриманому за запитом сторони захисту, згідно якого у міжнародному розшуку ОСОБА_7 не значиться.

Судом такою встановлено, що в рамках кримінального провадження №0000518, виділеного щодо ОСОБА_7 , останній у міждержавний розшук оголошений не був.

Натомість, в силу ч. 1 с. 297-1 КПК України, однією з підставою для здійснення спеціального досудового розслідування стосовно особи є оголошення такої особи у міждержавний та/або міжнародний розшук. Здійснення спеціального досудового розслідування щодо особи, яка у розшуку не перебуває, законом не передбачено.

З врахуванням викладеного, спеціальне досудове розслідування можливе лише за наявності такої юридичної сукупності: набуття особою процесуально статусу підозрюваного у вчиненні злочинів, які передбачені ч. 2 ст. 297-1 КПК України, ухилення від явки на виклик, оголошення підозрюваного у міждержавний та/або міжнародний розшук.

Відсутність хоча б однієї з визначених законом підстав тягне за собою відмову у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування.

Окрім іншого, відповідно до вимог ст. 297-4 КПК України, під час вирішення питання про здійснення спеціального досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Виходячи з положень ст. 22 КПК України, на прокурора в кримінальному провадженні покладено обов`язок доведення обґрунтованості підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.

Так, згідно з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014, поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Отже, безумовною передумовою дослідження обставин щодо причетності особи до вчинення злочину, є наявність складу злочину.

З урахуванням вказаного, слідчим суддею оцінено кожен, наданий сторонами, доказ на предмет наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень, інкримінованих стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).

Крім цього, оцінюючи всі надані сторонами докази, слідчий суддя в даному випадку враховує імперативну позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Ходорковський проти Росії», згідно з якою суддя повинен засновувати своє рішення тільки на доказах в юридичному сенсі.

Так, 30.09.2014 та 08.10.2014 ОСОБА_7 , в рамках кримінального провадження № 0000090 було складено повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри відповідно.

Як видно з долучених стороною захисту матеріалів, правова оцінка зазначених процесуальних документів була надана Печерським районним судом м. Києва при винесенні ухвали від 25.12.2014, якою зобов`язано прокурора, здійснюючого нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000090 від 25.04.2014 відповідно до ст. 307 ч. 2 п. 3 КПК України вчинити певну дію передбачену ст. 36 ч. 2 п. 9 КПК України, - прийняти процесуальне рішення відповідно до ст.ст. 283 ч. 2 п. 1, 284 ч. 1 п. 2, ч. 4 КПК України в частині підозри ОСОБА_7 .

Судом встановлено та сторонами не заперечувалося, що вказані повідомлення про підозру ОСОБА_7 досліджувалися й Національною судовою колегією Іспанії та відображені відповідному судовому рішенні, яким в екстрадиції ОСОБА_7 відмовлено (том 2 клопотання, а.с. 211 - 248).

На підставі наведених судових актів, як набрали законної сили, судом встановлено, що обґрунтована підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого йому згідно з повідомленням про підозру від 30.09.2014 та зміненим повідомленням про підозру від 08.10.2014, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, відсутня.

Натомість, будь-яких інших доказів наявності обґрунтованої підозри у кримінальному провадженні №0000518 щодо ОСОБА_7 стороною обвинувачення не зібрано.

Щодо долученого до матеріалів клопотання повідомлення про змінену підозру ОСОБА_7 від 21.02.2017, слідчий суддя зауважує, що докази вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення обвинуваченням не надані.

Повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри від 21.02.2017 стороною обвинувачення було змінено спосіб вчинення ОСОБА_7 ймовірного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та визначеного його як розтрату державного майна.

Пленумом Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 роз`яснено, що особа, яка вчинили розтрату майна повинна: мати таке майно у законному віданні або мати майно, яке було ввірене їй; розтратити таке майно на користь інших осіб.

Ст. 85 Конституції України визначено, що розпорядження державними грошовими коштами здійснюється Верховною Радою України шляхом затвердження Державного бюджету України та внесення змін до нього, контроль за виконанням Державного бюджету України, прийняття рішення щодо звіту про його виконання.

Відповідно до ст. 92 Конституції України, виключно законами України встановлюються Державний бюджет України і бюджетна система України.

Право законодавчої ініціативи у Верховній Раді України належить Президентові України, народним депутатам України та Кабінету Міністрів України (ст.93 Конституції України).

Контроль від імені Верховної Ради України за надходженням коштів до Державного бюджету України та їх використанням здійснює Рахункова палата (ст. 98 Конституції України).

Так, Законом України «Про Кабінет Міністрів України» визначено, що Кабінет Міністрів розробляє проекти законів про Державний бюджет України та про внесення змін до Державного бюджету України. Кабінет Міністрів організовує роботу, пов`язану із складанням проекту Державного бюджету України на кожний наступний рік, відповідно до глави 6 Бюджетного кодексу України, основних напрямів бюджетної політики, визначених Верховною Радою.

Як було вказано у судовому засіданні стороною захисту та не оспорюється обвинуваченням, грошові кошти у сумі 220 млн. грн. на побудову ТМСП були виділені Держспецзв`язку на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2012 рік», прийнятого Верховною Радою України.

Тобто, розпорядником бюджетних коштів у сумі 220 млн. грн. стало Держспецзв`язок, яке отримало зазначені грошові кошти у своє відання.

Стороною обвинувачення суду не надано доказів того, що ОСОБА_7 приймав участь у голосуванні та прийнятті вказаного закону або відав державними грошовими коштами.

Крім того, зміна підозри ОСОБА_7 від 21.02.2017 не містить відомостей про особу, на чию користь таку розтрату нібито здійснено. При цьому, судом звято до уваги, що докази розпорядження бюджетними коштами та/або використання цих коштів для поліпшення становища інших осіб у матеріалах клопотання та зміні підозри відсутні.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, а отже й про відсутність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 .

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підтвердження доводів сторони обвинувачення та вважає їх такими, що будуються виключно на припущеннях, а відтак не є доведеними.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на наступне: відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження, у тому числі є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, та, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З наданих обвинуваченням матеріалів вбачається, що 01.04.2015 досудове розслідування кримінального провадження № 0000518 було зупинено у зв`язку з необхідністю виконання процесуальних дій в межах міжнародного співробітництва.

Передумовою здійснення міжнародного співробітництва був процес екстрадиції ОСОБА_7 до України.

15.01.2016 екстрадиційна справа ОСОБА_7 було завершена та винесено рішення про відмову у видачі останнього, що на думку слідчого судді, свідчить про безпідставність подальшого зупинення досудового розслідування щодо ОСОБА_7 .

Строки досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000518 поновили свій перебіг 15.01.2016, за наслідком закінчення процесу екстрадиції.

Відповідно до Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, унесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням строків, визначених КПК України та цим Положенням, а саме продовження строків розслідування (статті 219, 294, 296 КПК України) протягом 24 годин з моменту задоволення прокурором клопотання з цих питань.

Як встановлено судом, у визначений процесуальним законом строк, кримінальне провадження № 0000518 за підозрою ОСОБА_7 поновлено не було, вимоги КПК України та Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань органом обвинувачення виконані не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У п. 95 Рішення ЄСПЛ у справі «Нахманович проти Російської Федерації» від 02.03.2006, заява № 55669/00, зазначено, що одним із критеріїв, який оцінюється при перевірці розумності тривалості провадження є поведінка компетентних органів влади.

Згідно пунктів 70, 75 та 76 Рішення ЄСПЛ у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004, заява № 66561/01, невиправдане зупинення строків досудового розслідування кримінального провадження не відповідає вимозі «розумного строку», закріпленого у статті 6 Конвенції.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що неодноразове зупинення на тривалий строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000518 не відповідає обставинам, за яких воно було зупинено, та свідчить про невиправдану затримку з боку сторони обвинувачення щодо здійснення досудового розслідування.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання.

Керуючись ст.ст.297-1, 297-3, 297-4, 376, п.21-1 Розділ XІ «ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» КПК України, слідчий судя,-

У Х В А Л И В :
Клопотання заступника начальника першого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , погоджене заступником начальника першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих управління розслідування злочинів, вчинених злочинними організаціями Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000518 від 25.03.2015 стосовно колишнього Міністра фінансів України ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1