1-кп/357/272/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.02.2017 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні залі суду №2 в м. Біла Церква матеріали кримінального провадження внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000070 від 24.10.2016 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Узин, Білоцерківського району, Київської області, освіта середня, одруженого, маючого на утриманні двоє малолітніх дітей, молодшого сержанта військової служби за контрактом військової частини польова пошта НОМЕР_1 , , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем самовільно залишив військову частину в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Злочини було вчинено за таких обставин:

20 січня 2012 року ОСОБА_6 прийнятий на військову службу за контрактом, який ним укладений з командиром військової частини НОМЕР_2 , а з 11 квітня 2012 року він переведений для її подальшого проходження у військову частину НОМЕР_3 (польова пошта НОМЕР_4 ), що дислокується по АДРЕСА_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 від 11 квітня 2016 року № 104 (по стройовій частині) молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_6 призначено на посаду механіка-водія 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_4 .

Під час проходження військової служби молодший сержан ОСОБА_6 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 126, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу на вказаній посаді і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, у порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, близько 8 години 30 хвилин 26 квітня 2016 року в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_4 , що дислокується по АДРЕСА_2 , та до 12 жовтня 2016 року перебував за місцем свого проживання у с. Житні Гори Рокитнянського району Київської області, а також за місцем проживання своєї дружини в смт. Новотроїцьке Волноваського району Донецької області, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

12 жовтня 2016 року близько 11 години молодший сержант ОСОБА_6 самостійно з`явився до місця дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_4 у АДРЕСА_2 для подальшого проходження військової служби та у той же день вибув до нового місця служби у військову частину польова пошта НОМЕР_5 .

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину в скоєнні інкримінуємого йому злочину визнав повністю, та суду пояснив, що дійсно 20 січня 2012 року був прийнятий на військову службу за контрактом, який ним укладений з командиром військової частини НОМЕР_2 , а з 11 квітня 2012 року він переведений для її подальшого проходження у військову частину НОМЕР_3 (польова пошта НОМЕР_4 ), що дислокується по АДРЕСА_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 від 11 квітня 2016 року № 104 (по стройовій частині) його було призначено на посаду механіка-водія 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_4 .

Як військовослужбовцю Збройних Сил України, йому було достовірно відомо вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, але він діючи умисно, у порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, близько 8 години 30 хвилин 26 квітня 2016 року в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_4 , що дислокується по АДРЕСА_2 , та до 12 жовтня 2016 року перебував за місцем свого проживання у с. Житні Гори Рокитнянського району Київської області, а також за місцем проживання своєї дружини в смт. Новотроїцьке Волноваського району Донецької області, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

12 жовтня 2016 року близько 11 години він самостійно з`явився до місця дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_4 у АДРЕСА_2 для подальшого проходження військової служби та у той же день вибув до нового місця служби у військову частину польова пошта НОМЕР_5 ,де проходить військову службу по цей час.

На підставі ч. 2 ст.469 КПК України в підготовчому судовому провадженні суду була надана угода про визнання винуватості від 13 лютого 2017 року укладена між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 , яку в судовому засіданні прокурор у справі ОСОБА_3 , обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_5 просять затвердити.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка відповідно до ч.2,5 ст.469 КПК України може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Таку угоду у відповідності до п.1 ч.3 ст. 314 КПК України суд має право затвердити у підготовчому судовому засіданні.

Як вбачається із вказаної угоди прокурор у справі ОСОБА_3 будучи уповноваженим відповідно до ст. 37 КПК України та обвинувачений ОСОБА_6 у відповідності до ст.ст. 468,469, 470,472 КПК України уклали угоду, на підставі якої обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про винуватість, наслідки її невиконання. Також сторони погодилися на призначення обвинуваченому ОСОБА_6 , покарання за ч. 4 ст. 407 КК України, із застосуванням до нього вимог ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 гривень.

Судом під час судового засідання роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_6 наслідки затвердження такої угоди, передбачені ст. 474 КПК України.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінально процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Переконавшись в тому, що обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана лише суспільним інтересам, та в тому, що обвинувачений ОСОБА_6 цілком розуміє наслідки затвердження такої угоди, а також в тому, що обвинувачений має власні кошти, на які може бути звернення стягнення, та що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є актом насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок, суд вважає за необхідне затвердити вказану угоду, оскільки підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України суд не встановив.

Керуючись ст. ст. 314,374, 474,475, 484 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 13 лютого 2017 року, укладену між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 по кримінальному провадженню внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 00000070 від 24.10.2016 року.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.4 КК України та призначити йому покарання за ст. 407 ч. 4 КК України, із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 600 (шістьсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 ( десять тисяч 200 ) гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в силу не обирати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів, з моменту проголошення вироку.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.2 ст. 473 КПК України.

Згідно ч.6 ст. 376 копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя: ОСОБА_1 ,