Справа № 488/704/17
Провадження № 1-кс/488/45/17 р.
УХВАЛА
21.02.2017 року

Слідчий суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , особи, яка володіє майном ОСОБА_4 , розглянувши клопотання про арешт тимчасово вилученого майна,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчий звернувся з відповідним клопотанням до суду в рамках матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000448 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч.1 КК України.

Згідно клопотанню, 18.02.2017 року Корабельним ВП ГУНП в Миколаївській області отримана інформація про те, що в ході перевірки документів у водія автомобіля «Volkswagen» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_4 виявлено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 з ознаками підробки у зв`язку з чим автомобіль був вилучений.

Слідчий вважає, що вказаний автомобіль неправомірно перебуває у володінні ОСОБА_4 , є предметом кримінального правопорушення та речовим доказом у зв`язку з чим просить накласти на нього арешт, дозволивши його утримання на спеціальному майданчику.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, ОСОБА_4 просив у задоволенні клопотання відмовити, пояснивши, що вказаний автомобіль придбав його вітчим ОСОБА_5 , оформивши придбання довіреністю на право керування. У 2015 році вказаний автомобіль вже вилучався у ОСОБА_5 і 24.06.2015 року на нього був накладений арешт. Проте, 13.07.2016 року вказаний арешт був скасований, оскільки слідчий суддя дійшов висновку про його необґрунтованість. Усі непорозуміння щодо вказаного автомобіля виникають у зв`язку з відсутністю на його кузові заводського номеру, який знищено внаслідок ДТП, а на його місті кустарним способом нанесено інший номер про що зазначено у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 а також у висновку експерта від 11.08.2015р. №57, з якого, крім іншого, вбачається, що встановити первинний номер не виявилось можливим. ОСОБА_4 користується автомобілем з дозволу ОСОБА_5 і про підробку свідоцтва про реєстрацію йому нічого не відомо.

Заслухавши, прокурора, ОСОБА_4 , дослідивши надані сторонами письмові матеріали, суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 170 ч.2 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів проте, відповідно до ч. 11 вказаної норми заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
При цьому, ані слідчий у клопотанні, ані прокурор у судовому засіданні не обґрунтували свою позицію, не довели вказані обставини і не пояснили, який зміст несе в собі зазначений автомобіль в якості речового доказу у кримінальному провадженні за ст. 358 ч.1 КК України (підроблення документів).

Крім того, суду не представлено жодних фактичних даних про те, що автомобіль неправомірно перебуває у користуванні ОСОБА_4 , числиться в угоні або будь-які інші особи на нього претендують.

Натомість, з пояснень ОСОБА_4 та представлених ним документів вбачається, що зазначений автомобіль перебуває у користуванні його сім`ї щонайменш з 2015 року і жодних претензій з боку третіх осіб на вказаний транспортний засіб не надходило.

Слід зауважити, що на теперішній час не встановлено чи дійсно свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є підробленим, а слідчим навіть не вживалися заходи для перевірки реєстрації даного автомобіля у відповідних державних реєстрах, зокрема ДАІ чи поліції.

Відповідно до ст. 173 ч.1 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 173 ч.2 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, зокрема правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
За таких обставин клопотання слідчого не підлягає задоволенню оскільки слідчим не доведено необхідність такого арешту, наявність ризиків, передбачених ст. 170 ч.1 абзацом 2 КПК України, а також можливість використання в якості доказу вказаного автомобіля.

При цьому, накладення арешту призведе до суттєвого обмеження прав осіб, які користуються зазначеним майном, що не є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження
Відповідно до ст. 172 ч.3 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Керуючись ст.ст. 168, 172, 233, 234, 237 КПК України, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна автомобіля «Volkswagen» р/н НОМЕР_1 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області протягом 5 днів з дня оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1