Дата документу Справа № 314/4849/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/235/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/4849/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 5 ст. 72 КК України

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження відносно
засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , засудженого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність судового рішення у зв`язку з суттєвими порушеннями діючого законодавства, а саме неправильного застосування кримінального закону, зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги весь термін його перебування в умовах СІЗО до прибуття в СМУБ при СІК № 55 м. Вільнянськ Запорізької області. Згідно матеріалів особистої справи арештованого він знаходився ув умовах СІЗО з 13.03.2003 року до 01.03.2005 року. Цей термін значно перевіщує то відрізок часу, який взіл в розрахунок Вільнянській суд при винесенні свого рішення. Просить ухвалу скасувати, проізвести перерахунок строку покаранняз урахуванням терміну його перебування в умовах СІЗО.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; засудженого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який вважав, що судове рішення необхідно залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2016 року клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо розгляду питання про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, на підставі Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» - задоволено.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) засудженому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк фактично відбутого покарання за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року у вигляді довічного позбавлення волі зарахувано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 13 березня 2003 року до 23 грудня 2004 року, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.

Згідно зі змістом судового рішення, до суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 , в якому останнім порушено питання про застосування до нього Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення.

За наслідками перевірки вказаного клопотання судом першої інстанції встановлено наступне.

Законом України № 838-VIII від 26.11.2015 року, який набрав чинності 24.12.2015 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» частину 5 статті 72 КК України було викладено в такій редакції: «Зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.»

З досліджених у судовому засіданні матеріалів особової справи встановлено, що засуджений ОСОБА_6 був затриманий, згідно з протоколом затримання, 13 березня 2003 року прокуратурою м. Мелітополь Запорізької області за підозрою у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1, 2, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 304 КК України, та у подальшому перебував у слідчому ізоляторі.

Вироком Апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1, 2, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. 304 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 70 КК України у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Верховного суду України від 23 грудня 2004 року вирок Апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року залишено без змін. Вирок набрав законної сили 23 грудня 2004 року.

Зі змісту ч. 1 ст. 72 КК України вбачається, що правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення розповсюджуються на всі види покарань, у тому числі і на довічне позбавлення волі, оскільки законом ніяких виключень не передбачено.

Частина 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року) не містить обмежень щодо застосування Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», до осіб засуджених до довічного позбавлення волі, так як вказаний Закон не обмежує наведені правила лише покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, на відмінність від норм КК України, таких як ст.ст. 81, 82 КК України, де таке розмежування проведено.

Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з приводу застосування судами ч. 5 ст. 72 КК України, носить лише рекомендаційний характер.

Разом з тим, ст. 87 КК України, передбачає помилування, яке здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи, яке передбачає індивідуальне державно-владне веління у формі пробачення особі, яка вчинила злочин будь-якої тяжкості.

Частиною 2 ст. 87 КК України, передбачено, що актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.

Згідно Положення про порядок здійснення помилування, затвердженого Указом Президента України від 21 квітня 2015 року № 223/2015, у випадку засудження особи до довічного позбавлення волі клопотання про її помилування може бути подано після відбуття нею не менше двадцяти років призначеного покарання.

Крім цього, ч. 6 ст. 151 КВК України, встановлено, що при сумлінній поведінці і ставленні до праці після відбуття п`яти років строку покарання засудженому до довічного позбавлення волі може бути дозволено додатково витрачати на місяць гроші в сумі двадцяти відсотків мінімального розміру заробітної плати, а після відбуття п`ятнадцяти років строку покарання брати участь у групових заходах освітнього, культурно-масового та фізкультурно-оздоровчого характеру.

Таким чином, застосування до ОСОБА_6 , засудженого до довічного позбавлення волі, положення Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року не може бути обмежено, оскільки передбачені ним правила зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення мають істотне значення для обрахування засудженому строку фактичного відбування покарання та використання ним права на звернення з клопотанням про помилування.

Таким чином, при вищевикладених обставинах, суд вважав за необхідне зарахувати засудженому ОСОБА_9 у строк фактично відбутого покарання у вигляді довічного позбавлення волі, призначеного за вироком Апеляційного суду Запорізької області від 25 березня 2004 року, строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.

За наслідками розгляду апеляційної скарги встановлено наступне.
Згідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У разі призначення судом іншого покарання, ніж позбавлення волі, зарахування строку попереднього ув`язнення в межах того самого кримінального провадження здійснюється в такому порядку:

1) строк попереднього ув`язнення переводиться у строк позбавлення волі відповідно до співвідношення, визначеного абзацом першим цієї частини;

2) визначений відповідно до пункту 1 цієї частини строк позбавлення волі переводиться в інший призначений вид покарання відповідно до співвідношення, визначеного частиною першою цієї статті.

При призначенні основного покарання, не зазначеного в частині першій цієї статті, суд зобов`язаний повністю звільнити засудженого від відбування такого основного покарання.

У строк попереднього ув`язнення включається строк:

а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду;

б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання;

в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження;

г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи;

ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Враховуючи наведені вимоги закону, а також те, що строк попереднього ув`язнення у засудженого ОСОБА_6 складає період часу з 13.03.2003 року по 23.12.2004 року, колегія суддів вважає безпідставними доводи останнього про зарахування у строк покарання також періоду його знаходження у слідчому ізоляторіз 24.12.2004 року по 01.03.2005 року, оскільки вирок відносно останнього набрав законної сили 23.12.2004 року і наступне перебування його в слідчому ізоляторі до попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню, не відноситься.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 серпня 2016 року відносно засудженого ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: