Справа № 760/653/17-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2017 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 міста Києва ОСОБА_2 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0015383 від 26 грудня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 міста Києва ОСОБА_2 про арешт майна.

Клопотання обґрунтовується тим, що слідчим відділом Солом`янського управління поліції ГУ НП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0015383 від 26 грудня 2016 року.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, у невстановлений час, шахрайським шляхом заволоділи об`єктами нерухомості, а саме: квартирою, яка знаходиться, за адресою: АДРЕСА_1 , у якій проживала ОСОБА_3 , яка померла приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 та квартирою яка знаходиться, за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , здійснено державну реєстрацію 12.12.2016 державним реєстратором ОСОБА_4 , Комунальне підприємство «Солом`янка-Сервіс» на підставі договору дарування серія та номер: 1470, виданий 25.06.2009, посвідченого Приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_5 .
Власником зазначеного вище об`єкту нерухомості після державної реєстрації став ОСОБА_6 .
Проте, згідно інформації наданої Київським державним нотаріальним архівом, за даними архівного фонду №321 приватний нотаріус КМНО ОСОБА_5 не посвідчував договір від 25.09.2009 року за реєстровим № 1470.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено державну реєстрацію 12.12.2016 державним реєстратором ОСОБА_4 , Комунальне підприємство «Солом`янка - Сервіс» на підставі договору дарування, серія та номер: 2-2737, виданий 07.12.2012, посвідченого Державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_7 .

Власником зазначеного вище об`єкту нерухомості після державної реєстрації став ОСОБА_8 .
Проте згідно інформації з листа Вишгородської районної державної нотаріальної контори за №123/01-16 від 10.02.2017, 07 грудня 2012 року за реєстровим №2-2737 на бланку серії ВТВ №278320 державним нотаріусом ОСОБА_7 , посвідчено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_3 , за яким ОСОБА_9 продала зазначене майно ОСОБА_10 .

Враховуючи вищевикладене, постановою про визнання предметів в якості доказів від 14.02.2017 прокурором Київської місцевої прокуратури №9 ОСОБА_11 квартири за адресами: АДРЕСА_1 , та квартирою яка знаходиться, за адресою: АДРЕСА_2 , визнані речовими доказами.

З метою попередження можливого неправомірного відчуження квартир за адресами: АДРЕСА_1 , та квартирою яка знаходиться, за адресою: АДРЕСА_2 , виникла необхідність, у накладенні арешту на вище вказане майно з метою попередження можливого неправомірного відчуження квартир.
В ході досудового слідства є достатні підстави вважати, що квартири за адресами: АДРЕСА_1 , та квартирою яка знаходиться, за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України є предметом кримінального правопорушення, що згідно ч. 2 ст. 170 КПК України дає підстави слідчому судді накласти арешт.

У судовому засіданні прокурор підтримала подане клопотання про необхідність накладення арешту.

Заслухавши думку учасників судового розгляду дослідивши матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

У ч. 2 ст. 172 КПК України визначено, що клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частинами 2, 3 цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

На обґрунтування необхідності арешту цих речей та документів прокурор посилається на те, що 14 лютого 2017 року з урахуванням встановлених під час досудового розслідування обставин, прокурором квартира за адресою: АДРЕСА_1 , та квартира за адресою: АДРЕСА_2 , визнано речовими доказами.

Частиною 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
З огляду на наведене, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 131, 132, 167, 170-173, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 міста Києва ОСОБА_2 про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме на:

-квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

-квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Арешт на майно накласти на строк проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0015383 від 26 грудня 2016 року.

Ухвала про накладення арешту виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя: