Справа № 148/1055/15-к
Провадження №11-кп/772/102/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області
в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
розглянув «28» лютого 2017 року у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000722 від 28.12.2014 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1
уродженки с. Савниці Тростянецького
району Вінницької області
раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 К України, за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_7
потерпілої: ОСОБА_8
захисника-адвоката: ОСОБА_9
обвинуваченого: ОСОБА_6
за апеляційною скаргою із змінами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.07.2016 року, -
В с т а н о в и в :
Вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 липня 2016 року ОСОБА_6 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначено їй покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців.
Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки:
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально - виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 2700 грн. 13 коп. у відшкодування майнової шкоди, 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 1500 грн. витрат понесених на правову допомогу адвокатом.
Як встановлено судом, 21.12.2014, приблизно о 15.00 годині ОСОБА_6 , знаходячись в АДРЕСА_1 , під час сварки, на грунті особистих неприязних відносин, які виникли із-за обміну корів, діючи умисно, нанесла ОСОБА_8 металевою корбою, яка знаходилась в неї в руках один удар по голові в область скроневої ділянки справа, після чого нанесла їй вказаним предметом другий удар по правій верхній кінцівці, в результаті чого заподіяла ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді перелому дистальної третини ліктьової кістки з незначним зміщенням, синців в області голови, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 159 від 23.12.2014 та висновку експертів № 151 К від 06.05.2015 за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня, що спричинили тривалий розлад здоров`я ( більш як 21 день ).

В своїй апеляційній скарзі із змінами прокурора кримінальному провадженні ОСОБА_10 ставиться питання про зміну вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.07.2016 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 122 КК України в частині покладених на останню обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Виключити з вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.07.2016 року щодо ОСОБА_6 вказівку про призначення обвинуваченій обов`язку, передбаченого п.2 ч.1 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 14.04.2009 року), а саме не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції. Вказати про покладення на ОСОБА_6 обов`язку, передбаченого п.2 ч.1 ст. 76 КК України ( в редакції закону від 07.09.2016 року), а саме повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну проживання, роботи або навчання.
Обвинувачена ОСОБА_6 ставить питання про скасування вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.07.2016 року щодо неї та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Свої вимоги обвинувачена мотивує тим, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, так як досудове слідство відбулось з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, а саме проведені слідчі дії з порушенням, всупереч вимогам ст. 214 КПК України, допит ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Вважає, що висновок експерта №159 від 23.12.2014 року є незаконним та необґрунтованим, так як не з`ясовано, який безпосередній механізм заподіяння ушкоджень ОСОБА_8 , не з`ясовано питання чи міг даний перелом виникнути раніше ніж виникли обставини, зазначені ОСОБА_8 . Ні слідчим ні судом не з`ясовано чи перебувала ОСОБА_8 на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, а якщо і перебувала , то скільки часу. Свою вину обвинувачена не визнає та зазначає, що 21.12.2014 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та ОСОБА_15 виник конфлікт із-за корови, під час якого останні почали бити ОСОБА_16 дубінками. Вона почала кричати, та її також вдарили ззаду по голові і шиї. Тілесних ушкоджень ОСОБА_14 вона не спричиняла. Крім того вказала, що в матеріалах кримінального провадження містяться висновок судово медичної експертизи Ладижинського відділення судово- медичної експертизи щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , згідно якого у останньої мають місце тілесні ушкодження у вигляді важкої закритої тупої травми шийного відділу хребта- перелому зубовидного відростка другого шийного хребця, синців гематом правої скроневої і потиличної ділянки голови. Крім того в матеріалах кримінального провадження містяться висновок судово медичної експертизи №19 Ладижинського відділення судово- медичної експертизи щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_16 , згідно якого у ОСОБА_16 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синців забоїв голови, шиї; садни забою лівого колінного суглобу, який ускладнився після травматичний синовії том. Тілесні ушкодження утворились від дії твердих тупих предметів, можливо 21.12.2104 року, при обставинах 21.12.2104 року. Дані обставини судом першої станції не перевірені.
Обвинувачена ОСОБА_6 подала зміни до апеляційної скарги, в яких просить вирок Тульчинського районного суду Вінницької області щодо неї скасувати, та ухвалити новий вирок , яким її за ч. 1 ст. 122 КК України виправдати.
В своїх запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачена ОСОБА_6 зазначила , що вона не могла чисто фізично нанести потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, так як її вдарив ОСОБА_17 , і у неї боліла шия. ОСОБА_8 , коли вкрала з машини ключі бігла через долину, а оскільки було слизько, то могла впасти і отримати тілесні ушкодження, зазначивши, що тілесних ушкоджень останній вона не наносила. Крім того, обвинувачена ОСОБА_6 в своїх запереченнях зазначила, що суд безпідставно критично поставився до показів її чоловіка ОСОБА_18 .
На адресу Апеляційного суду Вінницької області надійшла заява від 23.01.2017 року, від потерпілої ОСОБА_8 , в якій вона просить слухати справу щодо ОСОБА_6 у її відсутність, так як за станом здоров`я не може брати участь у судовому засіданні. Також просить апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.07.2016 року без змін.

Заслухавши доповідача, засуджену ОСОБА_6 та її захисника-адвоката ОСОБА_9 , які підтримали свою апеляційну скаргу, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу із змінами прокурора у кримінальному провадженні та просив її задовольнити в повному обсязі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає , що апеляційна скарга із змінами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 підлягає до задоволення, а апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених Кримінально-процесуальним Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і його мотивів.
Дані вимоги судом першої інстанції виконані в повному обсязі
Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчинені кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Європейський суд з прав людини зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання. Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 в умисному нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України є обґрунтованими.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_6 , що судове слідство проведено неповно, необ`єктивно та упереджено, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтуються на припущеннях та на суперечливих і недостатніх, зібраних з порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства, доказах є безпідставними.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом по даній справі дотримано вимог кримінально-процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини.
Викладені у вироку висновки суду про винність ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтвердженні дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку.
Суд першої інстанції ретельно перевіряв у судовому засіданні доводи обвинуваченої ОСОБА_6 аналогічні тим, які викладені в апеляційній скарзі, про те , що він не вчиняв злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
В судовому засіданні безспірно встановлено, що 21.12.2014, приблизно о 15.00 годині ОСОБА_6 , знаходячись в АДРЕСА_1 , під час сварки, на грунті особистих неприязних відносин, які виникли із-за обміну корів, діючи умисно, нанесла ОСОБА_8 металевою корбою, яка знаходилась в неї в руках один удар по голові в область скроневої ділянки справа, після чого нанесла їй вказаним предметом другий удар по правій верхній кінцівці, в результаті чого заподіяла ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді перелому дистальної третини ліктьової кістки з незначним зміщенням, синців в області голови, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 159 від 23.12.2014 та висновку експертів № 151 К від 06.05.2015 за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня, що спричинили тривалий розлад здоров`я ( більш як 21 день ).
Як вбачається з показів потерпілої ОСОБА_8 , в суді першої та апеляційної інстанції , що до неї зателефонував ОСОБА_19 та запропонував обміняти корову, на що вона погодилася і поїхали разом із чоловіком до останнього, щоб обміняти корову. Коли вони приїхали до ОСОБА_16 , останній забрав їхню корову, а віддав свою, за що вона доплатила їм 1500 грн. На другий день, коли вийшла доїти корову, то остання дала лише 1 літр молока. Після чого вона зателефонувала ОСОБА_20 і сказала, щоб він повернув назад їм корову. ОСОБА_19 спочатку погодився, а потім зателефонував і повідомив, що вже здав корову. 21.12.2014 близько 15.00 години ОСОБА_19 з ОСОБА_21 приїхали до неї додому за коровою, але її чоловік ОСОБА_15 сказав повернути спочатку гроші, а потім вони віддадуть корову, ОСОБА_19 не погодився. Але коли, підійшов їх син, ОСОБА_22 дала гроші , але там не вистачало 1,5 тис. грн. Тоді син пішов, щоб викликати працівників міліції, але в цей час ОСОБА_19 вдарив її чоловіка ОСОБА_23 і той впав, а останній почав виривати в нього корову і продовжував його бити. Потім з машини вийшла ОСОБА_24 з монтіровкою і вдарила її по голові. Від удару вона впала. Потім ОСОБА_24 монтіровкою вдарила ОСОБА_15 , та її по руці. Після отриманих ударів вона піднялась та побігла до сусідки.
Вищезазначені покази в судовому засіданні першої інстанції підтвердив свідок ОСОБА_25 .
Свідок ОСОБА_26 в суді першої інстанції показала, що 21.12.2014 вона вийшла на вулицю йти до криниці по воду та побачила, що ОСОБА_15 лежить на землі, а чоловік б`є його ногами в голову, груди. Коли йшла назад додому, то почула, як діти говорили, що бачили як жінка била бабу ОСОБА_27 і вона втекла до Кришталів.
Свідок ОСОБА_11 в суді першої інстанції показав, що перед Новим роком, точної дати не пам`ятає, після обіду він йшов від ставка і побачив на вулиці автомобіль, коло якого голосно говорили, а потім побачив, як ОСОБА_19 вдарив ОСОБА_15 і з другого удару збив його з ніг. Крім того вказав,що ОСОБА_19 крикнув жінці, щоб вона несла пістолет, яка принесла заводну ручку від машини і нею нанесла удар по голові ОСОБА_8 . Після цього цією ручкою нанесла удар ОСОБА_15 , а потім ударила по правій руці ОСОБА_8 , яка нею захищалась, а потім ще раз вдарила ОСОБА_28 . ОСОБА_14 взяла з землі ключі і побігла до двору, де були відкриті ворота.
Судом першої інстанції досліджувались матеріали кримінального провадження, та дана їм належна правова оцінка, а саме , згідно висновку експерта № 159 від 23.12.2014 та висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи № 151-к від 06.05.2015 у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді перелому дистальної третини ліктьової кістки з незначним зміщенням; синці в області голови та правої сідниці. Перелом дистальної третини ліктьової кістки за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, оскільки за своїм характером спричинив тривалий ( понад 21 день ) розлад здоров`я. Синці в області голови
та правої сідниці належать до легких тілесних ушкоджень.
Всі вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_8 по давності утворення відповідають строку 21.12.2014, вказаному в «постанові», утворились від дії тупих твердих предметів, індивідуальні чи групові особливості не відобразились в морфологічних властивостях ушкоджень.
Характер, локалізація, множинність тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 виключає можливість їх утворення внаслідок однократного падіння з положення стоячи на площину, що відповідно спростовує твердження обвинуваченої ОСОБА_6 , що потерпіла ОСОБА_8 могла сама спричинити собі тілесні ушкодження
Протоколами проведення слідчих експериментів з свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_26 , які на місці показали і розказали про обставини заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.
За нормативним визначенням, умисне тяжке тілесне ушкодження ( стаття 122 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді вигляді середньої тяжкості тілесного ушкодження та причинним зв`язоком між зазначеними діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони прямим або непрямим умислом. Найчастіше умисел має сконкретизований характер.
Таким чином, за встановлених судом фактичних обставин дії обвинуваченої ОСОБА_6 відносно потерпілої ОСОБА_8 носили активний характер, були протиправними, наносились по місцю проживання потерпілої, між цими діями та наслідками існував прямий причинний зв`язок, а самі наслідки у виді тілесних ушкоджень середньої тяжкості були спричинені потерпілій металевою корбою по голові в область скроневої ділянки справа, та по верхній кінцівки, тобто свідчить що обвинувачена об`єктивно усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілої.
Що стосується доводів обвинуваченої про те, що ні слідчим ні судом не з`ясовано чи перебувала ОСОБА_8 на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, а якщо і перебувала , то скільки часу, є безпідставними, так як з матеріалів кримінального провадження, а саме з медичної амбулаторної картки хворого на ім`я ОСОБА_8 та вироку суду першої інстанції вбачається, що остання проходила амбулаторне лікування з 21.12.2014 року по 04.02.2015 року, дані медичні документи були предметом дослідження експерта.
Також під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , апеляційним судом було встановлено, що 21.12.2014 року до Тульчинського РВ УМВС надійшла заява від ОСОБА_16 , що 21 12.2014 року приблизно о 15:00 год. в с. Зарічне ОСОБА_25 , його дружина ОСОБА_29 та син ОСОБА_30 нанесли йому тілесні ушкодження.
По даному факту 22.12.2014 року було внесено відомості в ЄРДР та отримано номер кримінального провадження № 0000702 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
19.01.2015 року до Тульчинського РВ УМВС надійшла заява від ОСОБА_6 , про те, що 21.12.2014 року приблизно о 15:00 год. в с. Зарічне ОСОБА_17 та ОСОБА_8 нанесли її тілесні ушкодження.
Дана заява була приєднана до матеріалів кримінального провадження № 0000702 від 22.12.2014 року.
22.01.2015 року по даному кримінальному провадженню з метою встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, які були спричинені ОСОБА_20 було призначено судово-медичну експертизу, проведення, якої доручено експертам Ладижинського районного бюро судово-медичної експерпизи.
Також, 22.01.2015 року по даному кримінальному провадженню з метою встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, які були спричинені ОСОБА_6 , було призначено судово-медичну експертизу, проведення якої доручено експертам Ладижинського районного бюро судово-медичної експертизи.
Проведена ретельна перевірка вищезазначених заяв та винесена 30.09.2016 року постанова про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №00000702 від 22.12.2014 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 125 та 122 КК України та будь якого іншого кримінального правопорушення.
А тому доводи обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що саме ОСОБА_8 спричинила їй тілесні ушкодження, спростовуються даною постановою та не беруться до уваги.
Кримінальне провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_6 за ч.1 ст. 122 КК України в провадженні суду перебувало з 15 травня 2015 року.
Так 21.12.2014 року від ОСОБА_25 та ОСОБА_8 надійшла заява в правоохоронні органи, що 21.12.2014 року приблизно о 15.00 год. біля їхнього домогосподарства за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_31 та ОСОБА_6 , жит. С. Деренівки Тростянецького району нанесли їм тілесні ушкодження (кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000701 від 21.12.2014 року).
В подальшому, в ході розслідування кримінального провадження №0000701 від 22.12.2014 року по факту нанесення тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_25 було встановлено, що ОСОБА_6 21.12.2014 року о 15.00 год. перебуваючи в с. Зарічне біля домогосподарства АДРЕСА_2 нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_8 (кримінальне провадження внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000722 від 28.12.2014 року).
В рамках даних кримінальних проваджень була проведена судово медична експертиза 23.12.2014 року потерпілої ОСОБА_8 ( а.с. 43, т.2).
Висновком комісійної судово медичної експертизи №151-к від 06.05.2015 року підтверджено висновок судово медичного експерта від 23.12.2014 року щодо наявності у потерпілої ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, характер їх утворення та локалізація (а.с. 74-76, т.2).
Дані висновки отримані в межах кримінального провадження і не можуть являтися недопустимими доказами.
Щодо показів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_32 , на які посилається обвинувачена ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі, щодо визнання їх показів недопустимими , то слід зазначити, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_26 судом першої інстанції були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність , тому підстави для визнання показів даних свідків недопустимим доказом у суду першої інстанції були відсутні.
Разом з тим, як вірно зазначив прокурор в своїй апеляційній скарзі, із змінами, не заперечуючи вірності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини, суд першої інстанції при постановленні вироку щодо обвинуваченої ОСОБА_6 застосував Закон який не підлягає застосуванню, а саме в частині звільнення від відбування покарання.
Разом з тим, покладення на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, певних обов`язків є одним з обов`язкових елементів, які визначають основний зміст випробування. Характер таких обов`язків та їх перелік передбачені ч.1 ст. 76 КК України.

Суд першої інстанції, відповідно до ст. 76 КК України ( в редакції закону від 14.04.2009 року) поклав на обвинувачену ОСОБА_6 обов`язки контроль за поведінкою якого поклав на кримінально-виконавчу інспекцію.
У зв`язку з внесенням Законом України № 1492-У!!! від 07.09.2016 року змін до ч.1 ст. 76 КК України нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
Крім того судом першої інстанції на обвинувачену ОСОБА_6 покладені обов`язки відповідно до п.п.2,3 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Разом з тим, відповідно до п.2 ч.2 ст. 76 КК України (в редакції Закону від 07.09.2016 року) на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки як не виїжджати за межі України без погодження з органом з питань пробації.
Оскільки обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з органом з питань пробації фактично погіршує становище обвинуваченого, так як застосований судом обов`язок у виді не виїжджати за межі України на постійне місце проживання пом`якшує становище, суд відповідно до ст. 5 КК України не вправі застосовувати закон, що погіршує становище особи.
Відповідно до вимог ст. 50 і ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, суд повинен врахувати сукупність тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Суд першої інстанції додержався у даному кримінальному провадженні вищевказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Так, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання , суд на виконання вимог ст. 50 і ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд належно врахував те, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності , позитивно характеризується по місцю проживання, та призначив покарання без позбавлення волі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу із змінами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 заодовльнити.
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 04 липня 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити в зв`язку з неправильним застосуванням закону України в частині призначення покарання.
Згідно п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на обвинувачену ОСОБА_6 обов`язки:
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Згідно з оригіналом: