Тальнівський районний суд Черкаської області
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 704/66/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.08.2017 року м. Тальне

Тальнівський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої - судді: ОСОБА_1
при секретарі судового засідання: ОСОБА_2
за участю прокурора: ОСОБА_3
законного представника особи, щодо якої передбачається
застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
законних представників потерпілої ОСОБА_7
ОСОБА_8
представника потерпілої ОСОБА_9
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду м. Тальне клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000674 відносно:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Радиванівка Кам`янського району Черкаської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживає в АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, інваліда 2-ї групи, раніше не судимого,
у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 153, ч. 3 ст. 152 КК України,
ВСТАНОВИВ:
06 жовтня 2013 року близько 01.00 год. ОСОБА_10 , знаходячись біля будинку № 13 по вул. Пархоменка в м. Жашків Черкаської області, побачив раніше незнайому йому неповнолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в цей час поверталася додому, підбіг до останньої та з застосуванням фізичного насильства штовхнув її руками в спину, поваливши на землю. Після чого заломив їй праву руку за спину і схопивши рукою за шию, відтягнув неповнолітню потерпілу до будівлі електротрансформатора, яка розташована біля будинку АДРЕСА_2 , де погрожуючи фізичною розправою, змусив ОСОБА_6 повернутись до нього спиною і зняти штани з нижньою білизною. Потім всупереч волі неповнолітньої потерпілої задовольнив статеву пристрасть неприроднім способом із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування, тобто вступив з нею у статеві зносини неприроднім способом - у анальний спосіб, внаслідок чого заподіяв їй тілесних ушкоджень у вигляді почервоніння, підшкірної гематоми ануса на 7 годинах, які утворились від дії твердого тупого предмету, а саме - при насильницькому введенні ерегованого статевого члена в пряму кишку, і відносяться у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 662 від 11.11.2013 року до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Після чого, ОСОБА_10 вступив з неповнолітньою потерпілою ОСОБА_6 в статеві стосунки природнім способом і задовольнивши свою статеву пристрасть, з місця вчинення суспільно-небезпечного діяння зник.
Він же, будучи особою, яка раніше вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст. 153 КК України, 06 жовтня 2013 року близько 01.00 год., знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , побачив раніше незнайому йому неповнолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в цей час поверталася додому, підбіг до останньої та з застосуванням фізичного насильства, штовхнув їі руками в спину, поваливши на землю. Після чого, з метою залякати потерпілу та здолати можливий фізичний опір, заломив їй праву руку за спину і схопивши рукою за шию, відтягнув неповнолітню потерпілу до будівлі електротрансформатора, яка розташована біля будинку АДРЕСА_2 , де погрожуючи фізичною розправою, змусив ОСОБА_6 повернутися до нього спиною і зняти штани з нижньою білизною. Потім всупереч волі неповнолітньої потерпілої, вчинив зґвалтування, тобто вступив з нею у статеві зносини природнім способом із застосуванням фізичного насильства, а також з погрозою застосування такого насильства.
В результаті вчинених ОСОБА_10 протиправних дій відносно неповнолітньої ОСОБА_6 , останній були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді косо-смугастих саден в лобній ділянці зліва, косо-вертикального садна в нижній третині лівого передпліччя по передній поверхні, косо-вертикальних саден в верхній третині правого стегна по передньо-бічній поверхні, що утворились від дії тупих твердих предметів, і які у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 662 від 11.11.2013 року відносяться до легких тілесних ушкоджень. Крім цього, в ділянці дівочої пліви неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 виявлено розриви до основи дівочої пліви на 3 та 8 годинах по циферблату годинника з крововиливами, почервонінням та відкладенням сірувато-темночервоного фібрину на площинах розривів, які утворились від дії твердого тупого предмету, а саме - при насильницькому введенні ерегованого статевого члена в піхву, і у відповідності до висновку вищевказаної експертизи відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Відповідно до акту судово-психіатричної експертизи № 412 від 23.10.2013 року, проведеної під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_10 , встановлено, що ОСОБА_10 на період часу, до якого відноситься скоєння ОСОБА_10 суспільно-небезпечних дій, які йому інкримінуються, у нього відмічалися прояви хронічного психічного захворювання у формі шизофренії параноідної форми, з безперервним перебігом, актуальними галюцінаторно-маячними розладами і психопатоподібним дефектом особистості, через що він не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. На час проведення експертизи через вказане хронічне психічне захворювання ОСОБА_10 також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом через відмічені в клінічній картині прояви агресивності і психопатологічної розгальмованості статевого потягу, що становить активний тип суспільної небезпеки, він потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом (а.п. 73-84 т.1).
Аналогічний висновок був зроблений судовими експертами за результатами судово-психіатричної експертизи від 26.08.2014 року, проведеної відносно ОСОБА_10 під час судового розгляду даного кримінального провадження (а.п. 91-97 т. 5).
В зв`язку з наявністю у ОСОБА_10 психічного захворювання, яке позбавляє його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру, яке підтримав в судовому засіданні.
Законний представник ОСОБА_10 ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотання, вважають, що ОСОБА_10 не вчиняв суспільно-небезпечних дій, які йому інкримінуються, та просили відмовити в задоволенні клопотання.
Потерпіла ОСОБА_6 дала суду показання про те, що 06.10.2013 року близько 00 год. 50 хв. поверталася сама додому з кафе-бару. Йдучи по вул. Пархоменка та проходячи повз магазин, почула, що щось зашелестіло, і вона вирішила перейти на лівий бік дороги. Коли вона вийшла на дорогу і йшла ще по дорозі з правого боку, то побачила, що перед нею близько 10 м. йшов чоловік. Він був одягнений в темні брючні штани, сіру кофту з горловиною, якою закривав собі лице до очей, осінню куртку чорного кольору та кашкет чорного кольору. Чоловік йшов попереду неї, дійшовши до трансформатора, він повернувся і рухався їй назустріч. Вона злякалася, повернулася і побігла, кричала про допомогу. Цей чоловік її наздогнав, штовхнув її в спину, вона впала, потім він заломив її праву руку назад та наступив коліном на щоку і сказав, щоб вона мовчала, бо він її вб`є, на що вона погодилася. Він її схопив і тягнув, вона плакала і прохала щоб він її відпустив, пропонувала йому свої золоті прикраси та мобільний телефон. На її пропозицію чоловік відповів, що йому золото та телефон не потрібні. Він наказав, щоб вона викинула сім-карту з мобільного телефона. В той час, коли вона діставала сім-карту, телефон засвітився і вона змогла роздивитися цього чоловіка, на ньому була сіра кофта з горловиною, яка була натягнута до очей, але вона з нього спадала, і саме в той момент вона роздивилася його обличчя. В ньому вона впізнала ОСОБА_10 , якого особисто не знала, але бачила його раніше близько трьох раз і знала, що він психічно хворий. Вона зразу ж зняла верхню кришку телефона, вийняла сім-карту і викинула її разом з кришкою телефона. Потім він взяв її за шию, вона плакала і просила, щоб він її не вбивав, на що він відповів, що вбивати не буде, тільки щоб вона мовчала і робила те, що він скаже. За його наказом вона розстібнула свої штани, він стягнув з неї штани та нижню білизну та зняв з її правої ноги чобіт та шкарпетку. Насильно здійснив з нею статевий акт неприроднім, а потім природнім способом, після чого штовхнув її у кущі. Вона присіла на камінь і одягалася, він подав їй чобота, і сказав, що він іде в бік центру, а вона щоб мовчала і нікому нічого не розповідала. Вона одягнувшись, побігла додому, де про все розповіла батькам. Спочатку після цих подій вона була в шоковому стані, в істериці, коли дійшла тями, то сказала батькам, що зґвалтував її ОСОБА_11 . Цього дня у відділі міліції проводилося впізнання, і ще до початку його проведення, коли вона сиділа в автомобілі, вона впізнала ОСОБА_10 , який заходив в міліцію. Під час самої слідчої дії впізнання особи, яка її зґвалтувала, вона впізнала ОСОБА_10 , який сидів крайнім під номером 4, просила, щоб він заговорив, після чого він почав говорити німецькою мовою, але на той час вона була дуже налякана і схвильована, тому не змогла вказати прямо на нього. Лише коли вийшла, сказала про це батькові та працівникам міліції. Вона ОСОБА_10 впізнала по статурі, походці та обличчю.
Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 суду дала показання про те, що 06.10.2013 року близько 01.00 год. вона вдома спала, прокинулася від крику дочки, яка забігла додому та кричала, що її зґвалтували. Чоловік викликав міліцію. На місце події та на слідчу дію - впізнання їздили чоловік з дочкою. Коли вони повернулися додому, дочка їй розповіла, що вона впізнала ґвалтівника це ОСОБА_12 , і він син місцевого судді. З боку працівників міліції ніякого тиску на неї не було.
Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 суду дав показання про те, що вніч з 05 на 06 жовтня 2013 року, точної години не пам`ятає, його дочка повернулася додому з криками, що її зґвалтували. На почуте, він викликав міліцію. Після того, як приїхали працівники міліції, вони поїхали на місце вчинення злочину. Він весь час був з дочкою. Пізніше, цього дня він з дочкою були на слідчій дії впізнанні, одразу після якої в коридорі приміщення міліції донька йому повідомила, хто її зґвалтував це був ОСОБА_10 , який сидів крайнім справа під № 4. Про це також він сказав працівникам міліції, а чи складали вони відповідні документи, він не знає, тому що на той час сам хвилювався та не розумівся в таких справах. З боку міліції на нього та дочку ніхто не тиснув.
Свідок ОСОБА_13 суду дав показання про те, що на той час він працював на посаді старшого слідчого Жашківського РВ УМВС та вів кримінальні провадження за участю неповнолітніх потерпілих чи підозрюваних. В зв`язку з чим він був обраний керівником слідчої групи даного кримінального провадження. До єдиного державного реєстру досудових розслідувань він не вніс особу підозрюваного в зв`язку з тим, що на той період часу достатніх підстав для цього у нього не було. Дане кримінальне провадження було розпочате по факту зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_6 . Під час проведення пред`явлення особи на впізнання потерпіла ОСОБА_6 точно не відповіла, хто із представлених осіб її згвалтував. Хто затримував та доставляв ОСОБА_10 в приміщення міліції, він не знає. Після проведення впізнання та складання протоколу він залишив кабінет, справа була у нього в провадженні близько 2-3 днів. Після чого її передали до обласного слідчого відділу. З боку його керівництва та з боку учасників справи на нього тиску ніякого не було.
Свідок ОСОБА_14 суду дав показання про те, що в жовтні 2013 року він працював начальником Жашківського РВ УМВС України в Черкаській області. До міліції надійшло звернення про зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_6 , по якому оперативно-слідчою групою було встановлено особу ґвалтівника - ОСОБА_10 . Особисто він жодних слідчих дій у даній справі не проводив. Про факт зґвалтування ОСОБА_15 йому стало відомо від жителів м. Жашків від кого саме він не пам`ятає. Він особисто на службовому автомобілі привозив потерпілу ОСОБА_15 до відділу міліції, де в подвір`ї вона побачила та впізнала особу, яка її зґвалтувала. Це він робив для власного переконання, що дійсно був факт зґвалтування ОСОБА_15 , але остання відмовилася писати заяву та причин відмови не пояснила.
Вчинення ОСОБА_10 суспільно-небезпечних діянь при вищевказаних обставинах, крім показань потерпілої, її законних представників, свідків, підтверджується наступними доказами, а саме:
- протоколом прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 06.10.2013 року, згідно якого ОСОБА_8 заявив, що 06.10.2013 року близько 01.00 год. по вул. Пархоменка в м. Жашків зґвалтували його неповнолітню доньку ОСОБА_6 (а.п. 11-12 т. 1)
- протоколом огляду місця події від 06.10.2013 року з планом-схемою та таблицями зображень до нього, відповідно до якого була оглянута ділянка місцевості біля жилого будинку АДРЕСА_2 , де була зґвалтована ОСОБА_6 , і де було виявлено та вилучено слід низу взуття та кришку від мобільного телефону (а.п. 13-18 т. 1);
- висновком судово-медичної експертизи № 662 від 11.11.2013 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді косо-смугастого садна в лобній ділянці зліва, косо-вертикального садна в нижній третині лівого передпліччя по передній поверхні, косо-вертикальних саден в верхній третині правого стегна по передньо-бічній поверхні, підшкірна гематома ануса, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо в час та при обставинах, вказаних освідуваною та в постанові, і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Крім цього, в ділянці дівочої пліви потерпілої ОСОБА_6 виявлено розриви до основи дівочої пліви на 3 та 8 годинах по циферблату годинника з крововиливами, почервонінням та відкладенням сірувато-темночервоного фібрину на площинах розривів, які утворились від дії твердого тупого предмету, цілком можливо в час та при обставинах, вказаних освідуваною та в постанові, при насильницькому введенні ерегованого статевого члена в піхву, і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Також виявлено в області ануса на 7 годинах - почервоніння, підшкірна гематома ануса, які утворились від дії твердого тупого предмету, цілком можливо в час та при обставинах, вказаних потерпілою та в постанові, при насильницькому введенні ерегованого статевого члена в пряму кишку, і відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.п. 27-30 т. 1);
- протоколом огляду предметів від 07.10.2013 року з таблицями зображень до нього, відповідно до якого були оглянуті речі потерпілої, в які вона була одягнута 06.10.2013 року під час зґвалтування (а.п. 31-34 т. 1);
- актом комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 475 від 25.10.2013 року, відповідно до якої вбачається, що до скоєних відносно ОСОБА_6 протиправних дій сексуального характеру, вона будь-яким психічним захворюванням не страждала. В кримінальній ситуації у ОСОБА_6 відмічалася гостра реакція на стрес, яка супроводжувалася страхом за своє життя, що суттєво обмежувало її здатність чинити опір, але при цьому у неї не відмічалися прояви хворобливої дезорганізації поведінки, психотичної симптоматики, що не позбавляло її здатності розуміти характер і значення скоюваних з нею дій і давати про них покази. Відразу після скоєного відносно неї сексуального насилля у неї відмічалася реакція на стрес з ажитацією, перші дві доби з депресією і загальмованістю, в подальшому і до теперішнього часу із змішаними тривожними і депресивними розладами, які знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із скоєними відносно неї протиправними діями сексуального характеру. Вказані розлади на протязі всього періоду посткримінальної ситуації не позбавляли і на теперішній час не позбавляють її здатності правильно сприймати обставини справи і давати про них правильні покази. У зв`яку зі складністю ситуації, відсутністю специфічного життєвого досвіду, рівнем інтелектуального розвитку та наявністю певних індивідуальних особливостей на момент подій 05-06.10.2013 року ОСОБА_6 розуміла характер та значення скоюваних з нею насильницьких дій сексуального характеру, її здатність чинити опір була суттєво знижена у зв`язку з небезпекою та загрозою для свого життя та здоров`я (а.п. 62-72 т. 1).
- актом судово-психіатричної експертизи № 412 від 23.10.2013 року, відповідно до якого на період часу, до якого відноситься скоєння ОСОБА_10 інкримінованого йому правопорушення, у нього відмічалися прояви хронічного психічного захворювання у формі шизофренії параноідної форми, з безперервним перебігом, актуальними галюцінаторно-маячними розладами і психопатоподібним дефектом особистості - через що він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На час проведення експертизи вказане хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноідної форми, з безперервним перебігом, актуальними галюцінаторно-маячними розладами і психопатоподібним дефектом особистості ОСОБА_10 також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, не може правильно сприймати обставини, що мають значення по справі, не може приймати участь у слідчих діях і судовому процесі. За своїм психічним станом через відмічені в клінічній картині прояви агресивності психопатологічної розгальмованості статевого потягу, що становить активний тип суспільної небезпеки - він потребує госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом (а.п. 73-84 т. 1);
- висновком судово-медичної експертизи № 70 від 15.01.2014 року, згідно якого вбачається, що ОСОБА_10 може виконувати статеві акти, в тому числі міг виконувати їх в час, вказаний у фабулі постанови, тобто 06.10.2013 року (а.п. 86-87 т. 1);
- актом судово-психіатричної експертизи № 424 від 26.08.2014 року ОСОБА_10 страждає хронічним психічним захворювання у формі шизофренії параноідної форми, з безперервним перебігом, актуальними галюцінаторно-маячними розладами, психопатоподібним дефектом особистості, відсутність стійкого покращення в психічному стані, наявність в клінічній картині актуальних маячних ідей, проявів неадекватності і розгальмованості емоцій, паралогічності, некритичності, дані що свідчать про розгальмованість психопатологічного статевого потягу, у зв`язку з чим підекспертний підозрювався у скоєнні зґвалтування, що становить активний тип суспільної небезпеки ОСОБА_10 потребує госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом (а.п. 91-97 т. 5).
Враховуючи вищенаведене, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним, що ОСОБА_10 , будучи в стані неосудності, скоїв суспільно-небезпечні діяння, що підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених:
- ч. 2 ст. 153 КК України як задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування, вчинене щодо неповнолітньої;
- ч. 3 ст. 152 КК України як зґвалтування, тобто статеві зносини із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування, вчинене особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 153 КК України, щодо неповнолітньої.
Доводи законного представника ОСОБА_10 ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_4 не вчиняв зазначених згвалтувань, оскільки на момент вчинення даних згвалтувань перебував вдома, що неповнолітня потерпіла при проведені слідчої дії - пред`явленні особи для впізнання, яка відбулася 06.10.2013 року в приміщенні Жашківського РВ УМВС, не впізнала серед пред`явлених осіб ОСОБА_10 , те, що затримання і доставка ОСОБА_10 в Жашківський РВ УМВС відбувалися з порушеннями чинного КПК, що згідно висновків молекулярно-генетичних експертиз сліди сперми та крові, які виявлені на потерпілій та її одязі не належать ОСОБА_10 , що розмір взуття, відбитки якого виявлені на місці скоєння зґвалтування, не співпадає з розміром взуття ОСОБА_10 , а тому відсутні докази, через що клопотання прокурора не підлягає до задоволення.
Такі доводи сторони захисту спростовуються матеріалами справи, зокрема показаннями неповнолітньої потерпілої ОСОБА_6 та її законних представників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які узгоджуються між собою та не мають розбіжностей протягом всього часу розгляду справи та відповідають тим показанням, які вони давали під час досудового слідства. Підстав у потерпілої та її батьків для того, щоб звинувачувати саме ОСОБА_10 у вчиненні зґвалтування, не встановлено.
Доводи про те, що ОСОБА_10 був затриманий і доставлений в Жашківський РВ УМВС, де з ним проводилися незаконні слідчі дії, не знайшли свого підвердження в ході судового розгляду провадження. Твердження про те, що згідно висновків молекулярно-генетичних експертиз сліди сперми та крові, які виявлені на потерпілій та її одязі, не належать ОСОБА_10 , спростовуються цими ж висновками експертиз, згідно яких слідів сперми на тілі та на одязі потерпілої ОСОБА_6 взагалі не виявлено, а кров, що виявлена на одязі та на тілі потерпілої належить самій потерпілій, слідів крові іншої особи не виявлено, а ті що виявлені не піддаються ідентифікації. Та обставина, що потерпіла ОСОБА_6 під час слідчої дії пред`явленні для впізнання не вказала на ОСОБА_10 як на особу, яка її згвалтувала, пояснюється її тяжким психологічним та депресивним станом після скоєного відносно неї сексуального насилля.
Суд вважає непереконливими показання свідка ОСОБА_16 , яка є матір`ю ОСОБА_10 , і яка в судовому засіданні пояснила, що вніч з 05 на 06 жовтня 2013 року її син нікуди не міг ходити та спав вдома, оскільки вона спить чутко і вона почула, якби той вийшов з будинку, тому це не він вчинив зґвалтування.
Інші доводи сторони захисту також не знайшли свого підвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та спростовуються матеріалами справи.
Прокурор в своєму клопотанні також вказує про те, що ОСОБА_10 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що має ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, зокрема: 02 жовтня 2013 року близько 23.35 год., ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись біля будівлі Жашківського виробничого відділу Черкаської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» по вул. Леніна, 29/а, в м. Жашків Черкаської області, побачивши раніше незнайому йому ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка в цей час поверталася додому, підбіг до останньої та з застосуванням фізичного насильства, схопив її за голову і з метою залякати потерпілу та здолати можливий фізичний опір, силоміць відвів її до жилого будинку АДРЕСА_3 , де погрожуючи фізичною розправою, зав`язав їй очі шарфом. Після чого, погрожуючи їй застосуванням фізичного насильства, змусив її повернутись до нього спиною і зняв з неї штани з нижньою білизною. Потім всупереч волі потерпілої вчинив зґвалтування, тобто вступив з нею у статеві зносини природнім способом із застосуванням фізичного насильства, а також з погрозою застосування такого насильства. Після чого, ОСОБА_10 , задовольнивши свою статеву пристрасть, з місця вчинення суспільно-небезпечного діяння зник.
Суд вважає, що вчинення зґвалтування потерпілої ОСОБА_15 саме ОСОБА_10 прокурор не довів належними та допустимими доказами, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких з-поміж інших відноситься безпосередність дослідження показань, речей і документів, і відповідно до якого суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно (ст. 23 КПК України).
Частиною 4 ст. 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.
Під час розгляду даного кримінального провадження ОСОБА_15 не була допитана судом в якості потерпілої, оскільки згідно інформації відділу ДРАЦС Жашківського РУЮ ГУЮ у Черкаській області від 04.07.2015 року зареєстровано смерть ОСОБА_15 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що вчинено актовий запис про смерть № 125 від 24.06.2015 року (а.п. 53 т. 6).
Як вбачається з протоколу прийняття усної заяви про вчинене правопорушення, з якою ОСОБА_15 звернулася до міліції лише 11.11.2013 року, вона повідомила, що 02.10.2013 року в нічний час біля будівлі Жашківського відділення земельного кадастру по вул. Чапаєва в м. Жашків її зґвалтувала невідома особа, яку вона згодом впізнала як ОСОБА_10 (а.п. 1-3 т. 1).
Свідок ОСОБА_17 суду дав показання про те, що потерпіла ОСОБА_15 це його колишня дружина. 02.10.2013 року він перебував на курсах підвищення кваліфікації. Ввечері телефонував до дружини, яка йшла з роботи та була чимось схвильована, зв`язок з нею перервався. Він неодноразово намагався зателефонувати на її мобільний телефон, однак вона не брала слухавку. Згодом вона йому перетелефонувала і повідомила про те, що її зґвалтував невідомий чоловік. Заяву в міліцію не писала, бо не хотіла розголосу. Пізніше вона йому розповіла, що в подвір`ї райвідділу міліції вона впізнала чоловіка, який її зґвалтував.
Як вбачається з протоколу допиту свідка ОСОБА_17 , який був допитаний слідчим 21.11.2013 року, тобто вже після того як ОСОБА_15 звернулася до міліції із заявою про її зґвалтування, і в якому підозрювала ОСОБА_10 , свідок ОСОБА_17 дає показання про те, що дружину зґвалтував невідомий їй чоловік, і про прізвище ОСОБА_18 нічого не вказує.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відсутні належні та допустимі докази, а ті докази, що надані прокурором (лише протокол прийняття усної заяви про вчинене правопорушення щодо ОСОБА_15 та показання свідка ОСОБА_17 ) в їх сукупності не є достатніми для підтвердження того, що зґвалтування ОСОБА_15 скоїв саме ОСОБА_10 .
Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. 3 ст. 513 КПК України встановивши, що суспільно небезпечне діяння не було вчинено або вчинено іншою особою, а також якщо не доведено, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння, суд постановляє ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів медичного характеру та закриває кримінальне провадження.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про закриття кримінального провадження в частині скоєння ОСОБА_10 суспільно-небезпечного діяння зґвалтування ОСОБА_15 яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, за недоведеністю.
Одночасно, оскільки суд вважає доведеним факт вчинення ОСОБА_10 суспільно-небезпечних діянь зґвалтування неповнолітньої ОСОБА_6 , і які мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 153, ч. 3 ст. 152 КК України, але згідно висновків судово-психіатричних експертиз № 412 від 23.10.2013 року та № 424 від 26.08.2014 року ОСОБА_10 на час скоєння цих діянь страждав хронічним психічним захворювання у формі шизофренії параноідної форми, з безперервним перебігом, актуальними галюцінаторно-маячними розладами, психопатоподібним дефектом особистості, через що не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними та потребує примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_10 примусові заходи медичного характеру, передбачені ст. 94 КК України, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Допитані в судовому засіданні лікар ОСОБА_19 суду пояснила, що вона спостерігала за хворим ОСОБА_10 з 2015 року, і за цей період спостерігається позитивна динаміка в його психічному стані, оскільки він отримував всі необхідні ліки, проходив необхідні обстеження.
Судові експерти ОСОБА_20 та ОСОБА_21 дали суду аналогічні пояснення та роз`яснили висновки експертиз, в яких брали участь, про те, що за час перебування ОСОБА_10 в психіатричній лікарні більше трьох років, останньому надавалася необхідна і достатня медична допомога, він пройшов відповідне лікування, через що спостерігається покращення його психічного стану.
Відповідно до висновку додаткової судово-психіатричної експертизи № 177 від 24.04.2017 року у ОСОБА_10 спостерігається стійке багатомісячне покращення психічного стану, за своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_10 виявляє ознаки хронічного психічного захворювання на шизофренію параноїдну, з безперевно-прогресуючим типом перебігу, на пізньому етапі розвитку процесу, прояви вираженого субкомпенсованого змішаного дефекту особистості в межах медикаментозної ремісії, що позбавляє його здатності усвідомолювати свої дії та керувати ними на теперішній час. У зв`язку з наявністю у ОСОБА_10 на теперішній час клінічних проявів пасивного типу суспільної небезпеки, відносно нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру у виді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку (а.п. 149-154 т. 9).
За місцем проживання ОСОБА_10 характеризується посередньо, є інвалідом другої групи, раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, знаходиться на диспансерному обліку в психоневрологічному кабінеті з 1995 року (а.п. 229, 230, 235, 236, 237 т. 2).
Таким чином, заслухавши учасників судового провадження, оцінюючи докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин справи, приходить до висновку про часткове задоволення клопотання прокурора.
Щодо вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 , суд приходить до такого висновку.
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.
Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 5 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Враховуючи наведене, оскільки потерпіла заявила цивільний позов про відшкодування завданої їй моральної шкоди на суму 300 000 грн., але жодним чином не обґрунтувала свої вимоги (а.п. 17-19 т. 9), що не дає суду можливості вирішити позов по суті та вірно визначити розмір завданої їй такої шкоди, через що цивільний позов слід залишити без розгляду, та роз`яснити, що це не позбавляє в подальшому усунути недоліки позову та звернутися до суду з таким же позовом в порядку цивільного судочинства.
Керуючись ст. 92-94 КК України, ст. 512-513 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_10 , який вчинив суспільно-небезпечні діяння, передбачені ч. 2 ст. 153, ч. 3 ст. 152 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді надання йому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Кримінальне провадження в частині вчинення ОСОБА_10 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, закрити за недоведеністю.
Застосований до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді передання на піклування батькам з обов`язковим лікарським наглядом - залишити без змін до набрання ухвалою законної сили.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_10 завданої моральної шкоди в сумі 300000 грн. залишити без розгляду та роз`яснити, що це не позбавляє її права звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через Тальнівський районний суд протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1