Ухвала
іменем україни

05 вересня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 31 травня 2017 року,

в с т а н о в и в:

За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, визнано винуватим та засуджено
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, уродженця м. Вінниця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Вирішено питання про судові витрати та долю речових доказів.

За вироком місцевого суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 17 липня 2016 року близько 00:00 год., перебуваючи на вул. Лебединського у м. Вінниці, діючи умисно, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, відкрито викрав майно ОСОБА_6 , спричинивши їй матеріальну шкоду на загальну суму 403 грн. 30 коп.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 указує на незаконність постановлених щодо ОСОБА_5 судових рішень, на обґрунтування чого посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та даним про особу засудженого внаслідок суворості. На думку захисника, суд при призначенні ОСОБА_5 покарання неповною мірою врахував визнання винуватості та щире каяття засудженого у вчиненому злочині, а також характеризуючи дані про особу ОСОБА_5 , наявність на його утриманні малолітніх дітей та дружини. Захисник просить змінити оскаржувані судові рішення, призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням статті 75 КК України.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для задоволення скарги з мотивів, наведених у ній.

Захисник ОСОБА_4 не оскаржує доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненому злочині та правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 2 ст. 186 КК України, і не зазначає доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування судових рішень.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Із наданих копій судових рішень убачається, що судом при призначенні ОСОБА_5 покарання вищевказані вимоги кримінального закону судами дотримано.
Зокрема, суд при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також дані про особу засудженого, який в силу вимог ст. 89 КК України не судимий, на спеціальних обліках не перебував, позитивно характеризувався за місцем проживання. При цьому пом`якшуючою покарання обставиною суд визнав щире каяття ОСОБА_5 у вчиненому злочині.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше 5 років, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

Одночасно, із ухвали видно, що суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту, які аналогічні доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , а також урахувавши думку потерпілої, яка, як зазначено в ухвалі, мала до ОСОБА_5 претензії майнового характеру, дійшов правильного висновку про достатнє обґрунтування вироку суду в частині призначення ОСОБА_5 покарання та відсутність підстав для звільнення від його відбування на підставі статті 75 КК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки в ній, окрім іншого, зазначені обґрунтовані мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали про залишення без задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про неможливість виправлення та перевиховання ОСОБА_5 без реального відбування покарання.

На думку колегії суддів, обране судом ОСОБА_5 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Обставини, на які у скарзі посилається захисник, а саме наявність на утриманні ОСОБА_5 малолітніх дітей та дружини, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину, а тому не можуть бути підставою для призначення покарання зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, як про це просить захисник у скарзі.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстави для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 відсутні, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись ст. 428 КПК України,
п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 31 травня 2017 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3