АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
5 квітня 2016 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Солікамськ Пермської області, Російської Федерації, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И Л А:
На вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23 лютого 2016 року прокурором Кельменецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу.

Згідно, вироку суду І інстанції, ОСОБА_6 , визнано винним:

-за ст. 185 ч.1 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 1500 грн..

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта, в розмірі 1104 грн. 84 коп..

Вирішено долю речового доказу.

Прокурор в своїй апеляції, не заперечуючи кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок суду І інстанції є таким, що не ґрунтується на законі та підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 409, п.3 ч.1 ст. 413 КПК України у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд призначив покарання у вигляді 1500 грн. штрафу.

Провадження №11-кп/794/109/16 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
Категорія ст.185 ч.1 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .
Зазначає, що у санкціях статей (санкціях частин статей) Особливої частини КК України покарання у виді штрафу встановлено в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян. Зокрема, санкція ч.1 ст. 185 КК України, за якою обвинувачено ОСОБА_6 , передбачає покарання у виді штрафу у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Просить вирок суду І інстанції скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок щодо ОСОБА_6 , яким призначити йому покарання у вигляді 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Судом І інстанції встановлено, що ОСОБА_6 перебуваючи в належному ОСОБА_9 на праві власності господарстві за адресою: АДРЕСА_1 , в якому він зареєстрований та до якого мав вільний доступ, маючи єдиний умисел на таємне викрадення майна власника господарства, 12.12.2015 року, шляхом вільного доступу, таємно викрав із зазначеного господарства п`ять металевих труб, довжиною 2 м кожна, діаметром 50 мм, вагою 63 кг, загальною вартістю 138 грн. 60 коп. та металеву шафу, вагою 67 кг, вартістю 147 грн. 40 коп., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

В подальшому, ОСОБА_6 , реалізовуючи свій умисел, шляхом вільного доступу, із жилого приміщення, розташованого у вказаному господарстві, таємно викрав 14.12.2015 року електричну косарку марки «Sterwins», модель QT 6022, вартістю 350 грн., та 15.12.2015 року оприскувальний апарат марки «Леміра», вартістю 137 грн. 20 коп., якими в подальшому також розпорядився на власний розсуд, завдавши тим самим ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 773 грн. 20 коп..

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні крадіжки чужого майна визнав в повному об`ємі та підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини таємного викрадення ним майна ОСОБА_10 та щиро розкаявся у вчиненому.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, думку прокурора, який просив скасувати вирок та прийняти рішення згідно закону, перевіривши матеріали кримінального провадження та з`ясувавши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція сторони обвинувачення підлягає частковому задоволенню.

Колегією суддів при перевірці вироку суду І інстанції встановлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи, дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ст. 185 ч.1 КК України і висновок про доведеність вини обвинуваченого у скоєнні інкримінованого злочину відповідає сукупності зібраних у справі і досліджених у судовому засіданні доказів, яким дано остаточну юридичну оцінку, яка ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності, і яка ніким не оспорюється.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд скориставшись правом (ст. 349 ч.3 КПК України), проти якого не заперечували учасники провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обстави, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснено їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В своїй апеляції прокурор ставить питання про скасування вироку суду першої інстанції та призначення ОСОБА_6 покарання у вигляді 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів вважає, що суд при обранні міри покарання врахувавши в сукупності всі обставини кримінального провадження та особу винного, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, а також відсутність до нього будь-яких претензій з боку потерпілої, того, що він раніше не судимий, визнав повністю свою вину та щиро розкаявся, обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому, які судом не встановлено, дійшов вірного висновку, що ОСОБА_6 , з метою виправлення та перевиховання, слід призначити покарання у виді штрафу, оскільки саме такий вид покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Однак, міра покарання, яку призначив обвинуваченому суд першої інстанції дійсно визначена з порушенням загальних принципів призначення покарання за ст. 53 КК України.

Санкцією ч.1 ст. 185 КК України, за якою обвинувачено ОСОБА_6 , передбачено покарання у виді штрафу у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У постанові Верховного Суду України від 01.10.2015 міститься висновок, згідно якого при призначенні покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, цей розмір визначається в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, установленого законодавством України на час постановлення вироку, із визначенням його у грошовій сумі, здійснивши перерахування розміру в гривнях, виходячи з вимог закону щодо визначення суми одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з Перехідними положеннями Податкового кодексу України (пункт 5 підрозділу 1 розділу XX), якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу для відповідного року.

Разом з тим, згідно ч.2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

З огляду на вимоги апеляційної скарги, особу ОСОБА_6 та обставини справи, колегія суддів вважає можливим розглянути вказану апеляцію у його відсутність, оскільки він був належним чином повідомлений.

У своїй апеляції прокурор посилається лише на п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, якою підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та на п.3 ч.1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення. Однак, ставлячи питання про призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання у вигляді 100 нмдг, що дорівнює 1700 гр. штрафу, прокурор не навів підстав для прийняття такого рішення та скасування у зв`язку з цим вироку суду щодо ОСОБА_6 якому було призначено покарання у вигляді 1500 грн. штрафу.

Відповідно до ст. 408 ч.1 п.4 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

З огляду на наведене, частково погоджуючись із доводами прокурора, в частині визначення покарання відповідно до загальних принципів ст. 53 КК України, колегія суддів вважає, що за таких обставин вирок районного підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 ч.1 п.2, 408 ч.1 п.4, ч.2, 409 ч.1 п.4, 413 ч.1 п.3, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Кельменецької місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Сокирянського районного суду Чернівецької області від 23 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Визнати ОСОБА_6 винним:

- за ч.1 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 80 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн..

В іншій частині вирок залишити без змін.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3