Дата документу Справа № 314/882/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1047/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/882/15-к
Категорія: ст. 125 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001069, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Любимівки Вільнянського району Запорізької області, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
встановила:
До суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою звернулась обвинувачена ОСОБА_8 , в якій просить вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 07.04.2016 року скасувати в повному обсязі та ухвалити виправдувальний вирок, вважаючи, що вирок суду побудовано на доказах, які викликають сумніви, а об`єктивні докази судом невірно оцінені, що й призвело до ухвалення незаконного вироку.

В обґрунтування скарги апелянт послалась на наступні обставини:

- суд прийняв до уваги показання начебто потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та її сина ОСОБА_11 , а також свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які майже через два роки дали суду показання, що стосуються кількості, місця нанесення ударів нанесених нею ударів, кому вони були нанесені, з подробицями, які ніяк запам`ятати не могли, оскільки все відбувалося вночі, до того ж, вони тоді не знали, що через два роки прийдеться давати покази в суді;

- суд прийняв покази вказаних осіб як достовірні і в частині того, що її начебто ніхто тоді не чіпав, а вона сама впала на асфальт і кричала, що її вбивають, не дивлячись, що ці покази спростовуються висновками судово-медичного експерта № 160 та № 161, згідно з якими, о 01.00 годині 12.07.2014 року їй було спричинено струс головного мозку та численні синяки на нижніх та верхніх кінцівках, при цьому, вказані висновки СМЕ ніхто не заперечував та не оспорював;

- різниця між часом, про який вказує сторона обвинувачення (22.00 год. 11.07.2014 року), та тим, про який вказує вона (01 година ночі 12.07.2014 року), усього 3 години, при цьому, ані вони, ані вона на годинник тоді не дивились, кожен час сприймав по своєму, але ніхто не заперечує того, що в тому місці, приблизно в той час, відбувались саме ті події, оскільки повторення аналогічних подій, в тому ж місці, ані до того, ані після того - не було;

- висновок суду про те, що вказані тілесні ушкодження їй були начебто спричинені не менше ніж за 12 годин до 22-ї години 11.07.2014 року, є нелогічним, оскільки о 10.00 годині 11.07.2014 року (вдень) будь-якої суперечки біля кіоску ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не було, ніхто до них нікому швидку медичну допомогу не викликав, її в тому місці та в той час нікому не надавали, так само і КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» в своєму листі заперечує будь-які виклики о 10.00 годині та взагалі в денний час 11.07.2014 року за вказаною адресою;

- суд не взяв до уваги показання свідків сторони захисту ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про те, що початку сутички вони не бачили, а тільки, коли почули шум, то побачили, що вона, звалена ОСОБА_15 , лежала на траві (не на асфальті), а сторонні громадяни відтягували від неї, лежачої, ОСОБА_7 , який був агресивний, погрожував їй вбивством та був в нетверезому стані;

- не дивлячись на те, що в судовому засіданні ОСОБА_7 та ОСОБА_10 нічого про зазначені судом у вироку їхні страждання не казали, а тільки попросили стягнути з неї по 10 000 грн. на користь кожного, та ОСОБА_10 долучила довідку про те, що у неї останнім часом піднявся в крові цукор, суд стягнув з неї на їх користь моральну шкоду в розмірі по 1 000 грн. кожному, при цьому, не пояснивши, яке вона має відношення до вікових захворювань ОСОБА_10 через 2 роки після описаних подій;

- досудовим розслідуванням зовсім не встановлено будь-якої шкоди ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , як про це зазначено в затвердженому прокурором обвинувальному акті, проте, суд не побажав взяти це до уваги та не роз`яснив, звідки з`явилась шкода у потерпілих через 2 роки.

У запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченої представник потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_19 зазначає, що судом при розгляді провадження були досліджені усі докази, надані сторонами провадження та потерпілими, яким була надана належна оцінка, а оскаржуваний вирок повністю відповідає вимогам КПК України.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винною та засуджено за ст. 125 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 680 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволений частково та постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 у рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином, 1 000 грн.; цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволений частково та постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 у рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої злочином, 1 000 грн.

Як вказано у вироку суду, 11 липня 2014 року, приблизно о 22.00 годині, ОСОБА_8 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, знаходячись біля торгового кіоску по вул. Бочарова у м. Вільнянську Запорізької області, під час раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_7 нанесла останньому два удари дерев`яною палицею, яку вона тримала обома руками, в лобну область та два удари у колінну чашечку правої ноги. Після цього, ОСОБА_8 , продовжуючи свій умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, нанесла ОСОБА_10 , яка в цей час знаходилась поруч із ОСОБА_7 , три удари дерев`яною палицею в область правої кисті та лівого передпліччя.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 3020 від 14.07.2014 року, ОСОБА_7 були заподіяні ушкодження у вигляді садна у лобній області, в області правої колінної чашечки, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження; а згідно з висновком судово-медичної експертизи № 3022 від 14.07.2014 року, ОСОБА_10 були заподіяні ушкодження у вигляді синця з набряком м`яких тканин і садна в області правої кисті, синця в області лівого передпліччя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, обвинувачену та захисника, які підтримали скаргу обвинуваченої, прокурора та потерпілого ОСОБА_7 , які заперечували проти скарги обвинуваченої, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину при обставинах, зазначених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються матеріалами провадження та є обґрунтованими.

Так, потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що 11 липня 2014 року ввечері знаходився у кіоску АДРЕСА_2 , де на прохання своїх синів ОСОБА_20 та ОСОБА_21 допомагав встановити обладнання. Приблизно о 22 годині 00 хвилин він вийшов із кіоску, опустив ролети, коли заходив усередину, почув, що обвинувачена почала висловлюватись у його бік нецензурною лайкою. Після цього, ОСОБА_8 почала махати палицею, вдарила нею по ролетах і кінцем палиці нанесла йому 2 удари у лобну частину голови. Окрім того, остання нанесла йому удар по коліну, а він обвинуваченій тілесні ушкодження не завдав, не бив і не штовхав її, намагався лише схопити палку аби попередити наступні удари з її сторони, а також намагався притримати ОСОБА_8 , коли вона намагалася його вкусити.

Потерпіла ОСОБА_10 у суді першої інстанції пояснювала, що 11 липня 2014 року ввечері вона знаходилась у кіоску, що належить її сину, та допомагала розставити товар. Після того, як ОСОБА_7 опустив ролети і заходив до кіоску, ОСОБА_8 почала висловлюватись у його бік нецензурною лайкою, розмахувати палицею та нанесла нею ОСОБА_7 2-3 удари по голові та по ногам. Коли вона вийшла із кіоску до чоловіка, ОСОБА_8 кілька разів вдарила її цією ж палицею по руці, після чого у неї виступила кров. У подальшому обвинувачена намагалась спровокувати їх на більший конфлікт, проте зупинилась, кинула палицю на землю і почала кричати, що її вбивають. Проте, ні вона, а ні ОСОБА_7 її не чіпали.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що по вул. Бочарова у м. Вільнянськ Запорізької області знаходиться кіоск, який належить його брату. Так, 11 липня 2014 року приблизно о 21 годині 30 хвилин він знаходився у вказаному кіоску та допомагав розставляти товар. Коли ОСОБА_7 вийшов назовні зачинити ролети, повз кіоску проходила ОСОБА_8 , яка почала висловлюватись нецензурною лайкою у бік потерпілого, розмахувати палицею приблизно 1,5 м довжиною, погрожуючи розбити вітрини. ОСОБА_7 намагався вихопити у неї палицю, в результаті чого ОСОБА_8 нанесла йому удар в лобну частину голови. Потім до них вийшла мати свідка ОСОБА_10 та почала їх розбороняти, словесно намагалась зупинити ОСОБА_8 від її дій, у зв`язку з чим обвинувачена нанесла останній палицею удар по руці.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що приблизно у червні-липні 2014 року о 22 годині 00 хвилин він знаходився з правої сторони від кіоску, що належить ОСОБА_22 , пив каву разом зі своїм знайомим ОСОБА_23 . Він бачив, як ОСОБА_8 підвищила голос на ОСОБА_7 та вдарила його палицею по голові. Після цього до них вийшла ОСОБА_10 , зробила зауваження ОСОБА_8 , у зв`язку з чим обвинувачена нанесла потерпілій удар по руці. Ініціатором конфлікту була ОСОБА_8 . ОСОБА_7 лише намагався зупинити обвинувачену, схопив палицю та зупинив нанесення йому наступного удару. У подальшому фізичної сили до неї не застосовував. Після цього ОСОБА_8 впала на землю на спину та почала кричати.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснив, що влітку 2014 року ввечері він знаходився поблизу кіосків, розташованих по вул. Бочарова в м. Вільнянськ Запорізької області. Почувши за спиною крики, він обернувся та побачив, як ОСОБА_8 кричала на потерпілого ОСОБА_7 , вживаючи ненормативну лексику. На зауваження потерпілого обвинувачена не реагувала і нанесла йому кілька ударів дерев`яною палицею. Після цього з кіоску вийшла потерпіла ОСОБА_10 , якій ОСОБА_8 також нанесла удар по руці.

Крім того, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, окрім зазначених доказів, підтверджується також наступними доказами: висновками судово-медичних експертиз № 3022 від 14.07.2014 року та № 3023Д від 14.07.2014 року про наявність у ОСОБА_10 легких тілесних ушкоджень, що утворились від дії тупого (тупих) предметів та могли виникнути при обставинах, вказаних потерпілою /а.с. 179, 180/; протоколом слідчого експерименту, проведеного 22.12.2014 року, в ході якого ОСОБА_10 пояснила за яких обставин 11.07.2014 року їй були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_8 , продемонструвавши на манекені механізм та локалізацію нанесення їй тілесних ушкоджень /а.с. 188-190/; висновками судово-медичної експертизи № 3020 від 14.07.2014 року та № 3021Д від 14.07.2014 року про наявність у ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, що утворились від дії тупого (тупих) предметів та могли виникнути при обставинах, вказаних потерпілою /а.с. 183, 184/; протоколом слідчого експерименту, проведеного 22.12.2014 року, в ході якого ОСОБА_7 пояснив за яких обставин 11.07.2014 року йому були спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_8 , продемонструвавши на манекені механізм та локалізацію нанесення їй тілесних ушкоджень /а.с. 185-187/.

Проаналізувавши всі досліджені в судовому засіданні докази в їх у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони узгоджуються між собою та підтверджують доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 125 КК України.

Також судом першої інстанції була надана критична оцінка, яку колегія суддів вважає вірною, доводам обвинуваченої в частині того, що вона не завдавала потерпілим тілесних ушкоджень, а навпаки постраждала від неправомірних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , оскільки вони не підтверджені жодними належними доказами, здобутими в процесі судового розгляду справи, а також повністю спростовуються показаннями потерпілих, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , висновками судово-медичних експертиз та іншими дослідженими у судовому засіданні доказами; а також показанням свідків сторони захисту ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , оскільки жоден з них не був присутній під час конфлікту, не підтвердив показання ОСОБА_8 у частині нанесення їй потерпілими тілесних ушкоджень, а лише повідомили суду про обставини, за яких ОСОБА_8 , у зв`язку з її поганим самопочуттям, викликалась швидка медична допомога.

Крім того, на думку колегії суддів, суд дійшов правильного висновку про те, що не підтверджуються доводи обвинуваченої і наданими стороною захисту та дослідженими судом письмовими доказами, а саме: копією протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), згідно з яким, 12.07.2014 року року ОСОБА_8 звернулась до Вільнянського РВ ГУМВС України в Запорізькій області із заявою про злочин /а.с. 209/; копіями висновків судово-медичних експертиз № 160 та № 161 від 21.07.2014 року, згідно з якими у ОСОБА_8 виявлені легкі тілесні ушкодження /а.с. 210-213/, оскільки ці документи не мають жодного стосунку до події злочину, інкримінованого ОСОБА_8 , та мають бути предметом окремого судового розгляду.

Поміж іншого, доводи обвинуваченої про спричинення їй 11.07.2014 року о 22.00 годині потерпілими ОСОБА_7 та ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим їй у той час була викликана швидка медична допомога, спростовуються також листом КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради № 64/01-16 від 29 січня 2016 року та наданою суду копією карти виїзду швидкої медичної допомоги /а.с. 240-241/, згідно з якими виклик за адресою, за якою ОСОБА_8 , за її доводами, потерпілими 11.07.2014 року о 22.00 годині були спричинені тілесні ушкодження, зареєстрований у КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради більше ніж за 12 годин до подій, інкримінованих обвинуваченій.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно дослідив усі надані йому докази та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у заподіянні потерпілим умисних легких тілесних ушкоджень та правильно кваліфікував її дії за ч. 1 ст. 125 КК України.

Що стосується покарання, то при його призначенні ОСОБА_8 , суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, обґрунтовано врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, врахував дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є пенсіонеркою, має ряд хронічних захворювань, за місцем проживання характеризується посередньо, а також відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, та призначив обвинуваченій найбільш м`який вид покарання , передбачений санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, у виді штрафу.

Крім того, суд першої інстанції, із дотриманням вимог до ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, а також з урахуванням роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про стягнення моральної (нематеріальної) шкоди», прийняв рішення про стягнення з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_7 моральної шкоди у сумі по 1 000 грн. кожному, які відповідають моральним переживанням у зв`язку з пережитою пригодою, завданим фізичним болем та погіршенням стану здоров`я.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення по доводам апеляційної скарги обвинуваченої.

Проте, на думку колегії суддів, вирок суду першої інстанції підлягає зміні, а обвинувачена звільненню від покарання, виходячи з наступного.

Санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин або виправних робіт на строк до одного року.

Згідно зі ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе ніж обмеження волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання, за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 вчинила даний злочин 11.07.2014 року, тобто на час розгляду кримінального провадження в апеляційному суді, коли згідно з ч. 1 ст. 532 КПК України вирок суду набирає законної сили, минуло з дня вчинення злочину понад 2 роки, тому обвинувачена підлягає звільненню від призначеного покарання, у зв`язку із закінченням строку давності відповідно до вимог ст. 49 КК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 квітня 2016 року щодо обвинуваченої ОСОБА_8 змінити.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання у зв`язку із закінченням строку давності відповідно до вимог ст. 49 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4