Ухвала іменем україни 30 листопада 2016 року м. Київ Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоОСОБА_1 , суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі з участю прокурора в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Донецької області від 01 лютого 2016 року щодо нього.

Вироком Волноваського районного суду Донецької області від 18 листопада 2015 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік і покладено обов`язки, передбачені п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 в доход держави 1152 грн судові витрати.

Питання про долю речових доказів вирішено у відповідності з ст.100 КПК України.

Як визнав встановленим суд, о 16 год ОСОБА_6 , 14 серпня 2015 року, перебуваючи біля ставку, розташованого в с. Знаменівка Волноваського району Донецької області на березі ставку знайшов «цинк» з сорока гранатами, тим самим умисно та незаконно, достовірно знаючи про те, що це є заборонені предмети, і їх незаконно придбав.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 того ж дня для того, щоб сховати боєприпаси, відразу переніс їх в будинок матері, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де «цинк» з тридцятьма дев`ятьма гранатами сховав в залі біля дивану, а одну гранату поклав до свого автомобілю ВАЗ 2106 д/н НОМЕР_1 та перевіз до смт Ольгинка, де зберігав в автомобілі біля будинку, тим самим умисно та незаконно, достовірно знаючи про те, що це є заборонені предмети, їх незаконно носив та зберігав.

19 серпня 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації ОСОБА_6 проведено огляд місця події під час якого працівниками міліції було виявлено та вилучено тридцять дев`ять бойових гранат ВОГ-25, вітчизняного виробництва 1987 року виготовлення, до підствольного гранатомету ГП-25автоматів типу АК з маркуванням «ВМГ-К 3144», «60-87», які відноситься до категорії бойових припасів та придатні для здійснення вибухів.

19 серпня 2015 року за адресою: АДРЕСА_2 проведено огляд місця події під час якого працівниками міліції в автомобілі ВАЗ-2106 д/н НОМЕР_1 було виявлено та вилучено одну бойову гранату ВОГ-25, вітчизняного виробництва1987 року виготовлення, до підствольного гранатомету ГП-25 автоматів типу АК з маркуванням «ВМГ-К 3144», «60-87», яка відноситься до категорії бойових припасів та придатна для здійснення вибуху.

Вироком Апеляційного суду Донецької області від 01 лютого 2016 року вирок Волноваського районного суду Донецької області від 18 листопада 2015 рокущодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано.
Визнано винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначено за ч. 1 ст.263 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

В решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить вирок апеляційного суду щодо нього скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок суворості.
В обґрунтування наведеного зазначає, що при призначенні покарання суд першої інстанції належним чином не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомості про його особу, а саме те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, працює, за місцем проживання і роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, визнав вину, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні прикуту до ліжка матір 82 років, яка потребує сторонньої допомоги.

Вважає за можливе застосувати до нього положення ст.75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком.

В запереченнях на касаційну скаргу прокурор просить судові рішення щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив проти касаційної скарги засудженого і просив судові рішення залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, колегія суддів вважає, що вонапідлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

У відповідності з вимогами ч.2 ст.433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Враховуючи те, що доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.263 КК України у касаційній скарзі не оспорюється, суд касаційної інстанції судові рішення в цій частині не переглядає.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. У разі обрання покарання у виді позбавлення волі це рішення має бути вмотивовано у вироку.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд указав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи».

Як вбачається з матеріалів провадження, покарання ОСОБА_6 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад, у зв`язку із чим касаційна скарга засудженого є обґрунтованою.

Суд апеляційної інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_6 і при виборі останньому заходу примусу та порядку його відбування належним чином не врахував дані про особу засудженого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі ст. 66 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.
Так, при призначенні покарання засудженому судом враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_6 , який працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Разом з тим, при виборі заходу примусу судом належним чином не враховано, що ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні прикуту до ліжка матір 82 років, яка потребує сторонньої допомоги, а також відсутність по справі обставин, що обтяжують покарання.

При цьому, позитивна характеристика за місцем роботи та наявність на утриманні прикутої до ліжка матері 82 років, яка потребує сторонньої допомоги, суд відносить до обставин, що пом`якшують відповідальність засудженого.

З урахуванням наведеного, а також обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, аналізу особи винного ? як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, встановлених судом конкретних обставин події (відсутність обставин, що обтяжують покарання), оцінки поведінки засудженого після вчинення злочину, що характеризує його особу, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду апеляційної інстанції в частині застосування до ОСОБА_6 положень ст.75 КК України. Призначити ОСОБА_6 покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства, але в умовах здійснення контролю за поведінкою засудженого під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на строк, достатній для того, щоб він довів своє виправлення.
Інших порушень норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, які були б підставами для зміни судових рішень не встановлено.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 433, 434, 436-438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Донецької області від 01 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання визначеного вироком апеляційного суду.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки і покласти обов`язки, передбачені п.п.2, 3, 4, ч.1 ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Звільнити ОСОБА_6 з місця позбавлення волі негайно.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3