АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/3358/2016 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року,
ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 листопада 2016 року, із визначенням застави у розмірі 725 мінімальних заробітних плат, що становить 999 050 грн. (дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч п`ятдесят грн.), щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костопіль Рівненської області, громадянина України, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 240 КК України.

Відповідно до ухвали, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винним у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вінпідозрюється, характер та обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, зокрема, те, що вінраніше не судимий, одружений, має постійне місце проживання, та прийшов до висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти, передбаченим ст. 177 КПК України ризикам.

Крім того, врахувавши вищезазначені дані, слідчий суддя дійшов висновку, що даний випадок є виключним, а тому визначив розмір застави підозрюваному ОСОБА_9 в межах, який перевищує встановлений максимальний розмір, а саме 999 050 гривень.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , подали на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 15 вересня 2016 рокуапеляційні скарги, в яких просять ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказують напорушення територіальної юрисдикції, оскільки місцезнаходження органу досудового розслідування відноситься до територіальної юрисдикції Печерського районного суду м. Києва, а не до Голосіївського районного суду м. Києва.

Також захисники вказують на необґрунтованість підозри, оскільки у повідомленні про підозру стороною обвинувачення не наведено даних про те, чию діяльність організував ОСОБА_9 , їх анкетних даних, коли та де це відбулось, де здійснювалось видобування корисних копалин, протягом якого часу, не зазначено також яка саме сума неправомірної вигоди була отримана ОСОБА_9 та в подальшому передана ОСОБА_11 , де, коли та за яких обставин це відбулось, чи залишав він частину цієї вигоди собі особисто, якщо так, то в якій сумі, яка є необхідною для кваліфікуючої ознаки передбаченою ч. 4 ст. 368 КК України.

Далі в апеляційній скарзі апелянти зазначають, що матеріали, які були долучені до клопотання не містять жодних доказів на ствердження існування у будь-яких діях ОСОБА_9 , ознак злочинів передбачених ст.ст. 240, 255, 368 КК України.

Також адвокати посилаються на те, що стороною обвинувачення не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та зазначають, що тяжкість злочину не визначається законом як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Також апелянти стверджують, що доводи клопотання відносно того, що ОСОБА_9 вчинив злочини в злочинній організації, до складу якої входили працівники правоохоронних органів, а тому він має об`єктивну можливість шляхом погроз, залякування, підкупу та шантажу примусити свідків-старателів давати неправдиві показання є неспроможними, оскільки ОСОБА_9 ніколи не був та не є навіть рядовим працівником правоохоронного чи будь-якого іншого державного органу, а також не має спеціальної освіти що надає навички методам та формам правоохоронної діяльності.

Далі, автори апеляційних скарг зазначають, що стороною обвинувачення не було подано будь - яких об`єктивних даних, які свідчили б про наявність у ОСОБА_9 антисоціальних зв`язків, намірів вчиняти якість злочини, ухилятися від слідства чи перешкоджати встановленню істини по справі, схиляти свідків до давання неправдивих показань.

Крім того, захисники наголошують на тому, що розмір застави визначений слідчим суддею є явно завищеним та таким, що ОСОБА_9 , члени його родини та друзі не в змозі зібрати та внести, а посилання слідчого судді на наявність квартир та те, що ОСОБА_9 має значні грошові та інші матеріальні активи, міцні соціальні зв`язки, не відповідає дійсності та матеріалам провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників, вивчивши матеріали провадження і перевіривши вимоги апеляційних скарг, колегія суддів вважає, щоапеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, другим слідчим відділом слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженню, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001053 від 18.04.2016 року за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 240 КК України.

13.09.2016 року о 10 годині 09 хвилин ОСОБА_9 затриманий на підставі ст. 208 КПК України.

13.09.2016 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 240 КК України.

Старший слідчий другого слідчого відділу слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором відділу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

15 вересня 2016 року ухвалою слідчого судді Голосіївськогорайонного суду міста Києва дане клопотання слідчого задоволено та щодо ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 листопада 2016 року, із визначенням застави у розмірі 725 мінімальних заробітних плат, що становить 999 050 грн. (дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч п`ятдесят грн.), з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Під час розгляду зазначеного клопотання слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих кримінальних правопорушень, а саме кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 368, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 240 КК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих старшим слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують, та встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого. Такі дані містяться у протоколах за результатами проведення НСРД, протоколі обшуку від 04.07.2016 року, протоколі огляду грошових коштів, протоколі допиту свідка ОСОБА_12 та інших матеріалах кримінального провадження.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_9 до вчинення злочинів, підозра у яких йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою.

Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_9 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги захисників з приводу необґрунтованої підозри, слід визнати непереконливими.

Крім того, вимоги в частині того, що повідомлення про підозру не містить всіх даних, які є необхідними для кваліфікуючої ознаки передбаченою ч. 4 ст. 368 КК України, колегія суддів визнає необгрунтованими, оскільки зміст письмового повідомлення про підозру відповідає вимогам ст. 276 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання старшого слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, відомості про особу ОСОБА_9 .

Так, наявні в матеріалах кримінального провадження факти та обставини, на які посилаються слідчий і прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_9 перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших членів злочинної організації, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються, проте стороною захисту у судовому засіданні не надано будь-яких доказів, які б спростовували висновки слідчого щодо наявності ризиків, з огляду на документи долучені до клопотання, а тому вимоги апеляційної скарги захисників в цій частині, є необгрунтованими.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_9 та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Що стосується посилань захисників на те, що матеріали не містять доказів на підтвердження існування у будь-яких діях ОСОБА_9 , ознак злочинів передбачених ст.ст. 240, 255, 368 КК України, то вони є передчасними, оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Доводи захисників стосовно того, що ОСОБА_9 ніколи не був та не є навіть рядовим працівником правоохоронного чи будь-якого іншого державного органу, а також не має спеціальної освіти що надає навички методам та формам правоохоронної діяльності, не є предметом розгляду при вирішення питання про застосування щодо особи заходів забезпечення кримінального провадження, проте підлягають перевірці на досудовому розслідуванні, як і твердження апелянтів з приводу наявності у підозрюваного намірів вчиняти якість злочини, ухилятися від слідства чи перешкоджати встановленню істини по справі, схиляти свідків до давання неправдивих показань.

Крім того, слідчий суддя також правильно, з урахуванням виключного випадку, а також практики Європейського суду з прав людини, визначив розмір застави, оскільки розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, оцінивши також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 та дані про його особу, та визначив заставу у розмірі 725 мінімальних заробітних плат, що належним чином забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків у випадку внесення застави.

Підстав вважати визначений слідчим суддею розмір застави завідомо непомірним та таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, не має.

Крім того, необхідним буде відмітити, що вимоги авторів апеляційної скарги щодо порушення територіальної юрисдикції, не заслуговують на увагу, оскільки при перегляді матеріалів апеляційним судом порушень вимог ст. 216 КПК України колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, містить посилання на практику Європейського суду з прав людини, а тому підстав для її скасування, як про це йде мова в апеляційних скаргах захисників, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 176 178, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 15 вересня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 11 листопада 2016 року, із визначенням застави у розмірі 725 мінімальних заробітних плат, що становить 999 050 грн. (дев`ятсот дев`яносто дев`ять тисяч п`ятдесят грн.), щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4