ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне № 0000037 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Житомир, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
20 березня 2014 року солдата запасу ОСОБА_4 , на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу у Збройних Силах України під час мобілізації, на особливий період, та того ж дня, направлено для проходження військової службу до військової частини НОМЕР_1 (дислокація - АДРЕСА_3 ).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №57 від 20 березня 2014 року солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого навідника кулеметного взводу вказаної військової частини. Відповідно до наказу тво командира військової частини НОМЕР_1 №1 від 25 березня 2014 року вказана військова частина перейшла на умовне найменування воєнного часу військова частина «польова пошта НОМЕР_2 ».

21 січня 2015 року о 8 годині солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, на особливий період, перебуваючи за місцем дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , дислокованої за адресою: АДРЕСА_3 , в порушення ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, самовільно залишив вказану військову частину та проводив час на власний розсуд до 10 години 28 вересня 2016 року, після чого солдат ОСОБА_4 прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 за місцем нової дислокації у АДРЕСА_4 , та продовжив проходження військової служби. За час відсутності в частині обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини, не повідомив та проводив час на власний розсуд, -

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні провину в інкримінованому йому злочині визнав, щиро розкаявшись пояснив суду, що в березні 2014 року був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу у Збройних Силах України під час мобілізації, на особливий період та направлений для проходження військової службу до військової частини НОМЕР_1 в подальшому військова частина перейшла на умовне найменування воєнного часу військова частина «польова пошта НОМЕР_2 ».

21 січня 2015 року о 8 годині він, будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, на особливий період, не з`явився на ранкове шинкування за місцем дислокації військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , дислокованої за адресою: АДРЕСА_3 . Дозволу відповідних командирів та поважних причин не явки не мав, знав про те, що він повинен проходити військову службу та мав реальну можливість для цього, тобто самовільно залишив вказану військову частину та проводив час на власний розсуд (вживав спиртні напої та підробляв тимчасовими заробітками) до 10 години 28 вересня 2016 року, після чого прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 за місцем нової дислокації у АДРЕСА_4 , та продовжив проходження військової служби. За час відсутності в частині обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини, не повідомив.

Враховуючи, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчинені інкримінованого йому злочину, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, суд, за згодою всіх учасників судового провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України ухвалив визнати недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, їх позиція є добровільною та істинною, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України.

Призначаючи покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ч. 3 ст. 12 КК є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого, його молодий вік, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на наркологічному та психіатричному обліках не перебуває, за місцем служби характеризується як такий, що не відповідає займаній посаді, має двох неповнолітніх дітей, наявність визначених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, критичну оцінку своїх діянь, відсутність обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України.

При цьому, враховуючи тяжкість злочину, обставини вчинення злочину, характер дій, обвинуваченого, його особу поведінку винного до вчинення злочину, його ставлення до вчиненого ним діяння, критичну оцінку своїх діянь, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, а тому застосовує ст.75 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та поклавши на нього додаткові зобов`язання відповідно до ст. 76 КК України.

Запобіжний захід не застосовувався, цивільний позов не пред`являвся, речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 369, 371 374, 394 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого частиною 3 статті 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом одного року двох місяців не вчинить нового злочину і виконає обов`язки відповідно до ст. 76 ч. 1 п. 3, 4 КК України, а саме: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1