АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.05.2016 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області

в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000816 від 25.06.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України; №0001402 від 28.06.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України; №0001693 від 20.10.2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України; №0002292 від 02.10.2014 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 304 КК України щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Ужгорода Закарпатської області, ромської національності, громадянки України, без освіти, не працюючої, не одруженої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не одноразово судимої,

за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 квітня 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:
В апеляційній скарзі прокурор посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону просить скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 квітня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 за ст. ст. 185 ч. 3, 304 ч. 2 КК України та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує, що після скасування ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23.02.2016 року вироку Ужгородського міськрайонного суду від 10.12.2015 року відносно ОСОБА_5 за ст. ст. 185 ч. 3, 304 ч. 2 КК України та призначення у кримінальному провадження нового судового розгляду, підготовче судове засідання 11.04.2016 року, в якому було постановлено ухвалу про повернення обвинувального акту прокурору, взагалі не мало проводитися. Не відповідає дійсності те, що в ухвалі про повернення обвинувального акту вказано, що в обвинувальному акті №0001402 наведено аналогічні обставини, місце, час та спосіб вчинення злочину ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , оскільки ОСОБА_5 інкримінується крадіжка гаманця із грошовими коштами, а ОСОБА_10 крадіжка мобільного телефону. В кримінальному провадженні №0002292 конкретно відображено формулювання обвинувачення на сторінках 7-11, в тому числі за ч. 2 ст. 304 КК України (сторінки 10-11 обвинувального акту), із врахуванням вимог ст. ст. 91, 291 КПК України. Прокурор також вважає безпідставним твердження, що невірно вказані місця проживання потерпілих, оскільки такі були отримані під час їх допитів та приходить до висновку, що зі змісту обвинувальних актів у кримінальних провадженнях №0002292, №0001402 вбачається, що вимоги кримінального процесуального закону при їх складанні дотримано в повному обсязі.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 квітня 2016 року обвинувальні акти у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000816 від 25.06.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України; №0001402 від 28.06.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України; №0001693 від 20.10.2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України; №0002292 від 02.10.2014 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 304 КК України щодо ОСОБА_5 повернуто прокурору для усунення порушень вимог КПК України та продовжено строк тримання ОСОБА_5 під вартою на період не більше ніж 60 днів, тобто до 01.06.2016 року.

Рішення про повернення обвинувальних актів прокурору, який затверджував обвинувальні акти, мотивовано тим, що обвинувальні акти у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000816 від 25.06.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України; №0001402 від 28.06.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України; №0001693 від 20.10.2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України; №0002292 від 02.10.2014 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 304 КК України щодо ОСОБА_5 не відповідають вимогам кримінального процесуального закону, що перешкоджає призначенню судового розгляду.

Після доповіді суддею-доповідачем змісту оскаржуваної ухвали, доводів, викладених в апеляційній скарзі, були заслухані:

- прокурор ОСОБА_7 , яка підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , просила задовольнити апеляційну скаргу;

- захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора та захисників, перевіривши матеріали кримінальних проваджень та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення, це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Зміст формулювання обвинувачення розкрито в абзаці 1 пункту 2 частини 3 статті 374 КПК України, відповідно до якого у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, обвинувальні акти у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000816 від 25.06.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України; №0001402 від 28.06.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України; №0001693 від 20.10.2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України; №0002292 від 02.10.2014 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 304 КК України відносно ОСОБА_5 не відповідають вимогам ст. 291 КПК України.

Зокрема, обвинувальні акти в кримінальних провадженнях №0000816 від 25.06.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України; №0001693 від 20.10.2013 року за ч. 3 ст. 185 КК України; №0002292 від 02.10.2014 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 304 КК України, не містять формулювання обвинувачення.

В даних обвинувальних актах зазначено лише виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і частину статті закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону не висунуто ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень.

Суд першої інстанції правильно встановив ці істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і прийняв вмотивоване рішення, передбачене п. 3 ч. 2 ст. 314 КПК України, в якому обґрунтовано послався на положення ч. 1 ст. 337 КПК України про те, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Крім того, як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні №0002292 від 02.10.2014 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 304 КК України, в ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які встановлені під час досудового слідства, однак містяться суттєві протиріччя щодо часу вчинення кримінальних правопорушень, зокрема вказано що в один і той же час обвинувачена ОСОБА_5 здійснила крадіжку із різних будинків.

Суд першої інстанції правильно вказує на те, що в один і той же час ОСОБА_5 разом із малолітнім ОСОБА_11 , 13 листопада 2014 року близько 20.00 годин проникла до будинку АДРЕСА_2 та одночасно у квартиру АДРЕСА_3 , що об`єктивно є неможливим.

Пунктом 1 частини 1 статті 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що така неконкретність викладених фактичних обставини вчинення кримінальних правопорушень в обвинувальному акті порушує право обвинуваченої на захист.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).

Суд першої інстанції в своїй ухвалі зазначив, що у підготовче судове засідання, яке призначалось на 15.03.2016 року, 22.03.2016 року, 30.03.2016 року та 11.04.2016 року потерпілі, які викликались судовими повістками, не з`являлись.

Оскільки за таких обставин виникає необхідність перевірки правильності встановлення місць проживання потерпілих, висновок суду в цій частині є правильним.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив зазначені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у підготовчому судовому засіданні прийняв рішення, передбачене п. 3 ч. 2 ст. 314 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 416 КПК України після скасування судом апеляційної інстанції вироку суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду.

Розділ IV «Судове провадження у першій інстанції» починається Главою 27. «Підготовче провадження» із статті 314. «Підготовче судове засідання», а тому суд першої інстанції правильно, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, призначив підготовче судове засідання, в якому прийняв передбачене законом рішення.

Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, як про це вказує прокурор в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 квітня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акту відносно ОСОБА_5 за ст. 185 ч. 2, ст. 304 ч. 2 КК України, залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 424 КПК України ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3