справа 274/4537/16-к провадження: 1-кп/0274/389/16
В И Р О К І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.10.2016 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд в складі головуючого-судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши кримінальне провадження відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева, Житомирської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, ФОП „ ОСОБА_3 , раніше несудимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , - за ст. 359 ч. 1 КК України,
за участю сторін: прокурора ОСОБА_4 ; захисника ОСОБА_5 ; обвинуваченого ОСОБА_3 ,-
В С Т А Н О В И В:
15.12.2013 року ОСОБА_3 здійснив незаконне придбання спеціального технічного засобу негласного отримання інформації (далі - СТЗНОІ) у вигляді пристрою, який призначений для негласного відео-, фото-, аудіоконтролю об`єкта.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел, безпосередньо направлений на незаконне придбання СТЗНОІ, ОСОБА_3 , достовірно будучи обізнаним про конструктивні особливості такого технічного засобу та усвідомлюючи, що обіг зазначеного засобу на території України обмежений, а також те, що придбання, збут та використання таких засобів є забороненим, 15.12.2013 року, діючи умисно, в порушення вимог:
п. 7 Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 17.06.1992 № 2471-XII, яким передбачено спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації, як вид майна, що не може перебувати у власності громадян;
ст.ст. 2, 3 «Положення про порядок розроблення, виготовлення, реалізації та придбання спеціальних технічних засобів для зняття інформації з каналів зв`язку, інших засобів негласного отримання інформації», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.10.2001 № 1450 на виконання Указу Президента України від 13.04.2001 № 256 «Про впорядкування виготовлення, придбання та застосування технічних засобів для зняття інформації з каналів зв`язку», якими визначено перелік замовників розроблення, виготовлення та придбання СТЗНОІ, серед якого відсутні фізичні особи;
п. 23 ст. 7, ст. 20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 року № 222-VIII;
замовив на сайті «aliexpress.com» спеціальний технічний засіб негласного отримання інформації, який призначений для негласного відео-, фото-, аудіоконтролю об`єкта.
Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на незаконне придбання СТЗНОІ, наприкінці грудня 2013 року (точної дати досудовим слідством не встановлено), ОСОБА_3 отримав в відділенні поштового зв`язку № 4 м. Бердичів Житомирської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» (м. Бердичів, вул. Червона, 26) міжнародне поштове відправлення КЕ653564929БЕ, в якому знаходився раніше замовлений ним пристрій, призначений для негласного відео-, фото-, аудіоконтролю об`єкта, чим завершив незаконне придбання СТЗНОІ, тобто вчинив всі дії, які були необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.
01.07.2016 у ході проведення обшуку житла за місцем фактичного проживання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , останній добровільно видав вищевказаний пристрій.
Згідно з висновком експерта Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБ України від 04.07.2016 № 51, придбаний ОСОБА_3 вищевказаний пристрій відноситься до спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації. Даний пристрій знаходяться у робочому стані, виготовлений промисловим способом і призначений для негласного відео-, фото-, аудіоконтролю об`єкта.
Згідно з інформацією, наданою Департаментом охорони державної таємниці та ліцензування СБ України (лист від 30.06.2016 № 26/3-7815), ОСОБА_3 не має ліцензії СБ України на провадження господарської діяльності з розроблення, виготовлення спеціальних технічних засобів для зняття інформації з каналів зв`язку, інших засобів негласного отримання інформації, торгівлі спеціальними технічними засобами для зняття інформації з каналів зв`язку, іншими засобами негласного отримання інформації та з приводу її отримання до органів СБ України не звертався.
Таким чином, громадянин ОСОБА_3 обвинувачується у незаконному придбанні спеціального технічного засобу негласного отримання інформації, а саме пристрою, функціональне призначення якого є негласний відео-, фото-, аудіо контроль об`єкта, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ст. 359 ч. 1 КК України.
22.08.2016 року між прокурором прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 було укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою сторони визнають правильність кваліфікацій дій обвинуваченого за ст. 359 ч.1 КК України та узгоджують вид і розмір покарання у вигляді штрафу - 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений та прокурор підтримали зазначену угоду.
Захисник також просить суд затвердити угоду.
Вирішуючи питання про відповідність цієї угоди вимогам КПК України та закону, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 469 ч. 4 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладання угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Злочин, передбачений ст. 359 ч. 1 КК України, є злочином середньої тяжкості, суспільна небезпечність вказаного злочину полягає в тому, що він порушує встановлений порядок використання спеціальних технічних засобів негласного обернення інформації, принижує авторитет органів державної влади, посягає на конституційні права та свободи громадян.
У даному кримінальному провадженні відсутній потерпілий, а тому шкоди завдано лише державним та суспільним інтересам, тобто сторони при укладенні угоди дотримались вимог ст. 469 ч. 4 КПК України.
Не встановлено і порушень вимог ст. 469 ч. 5 КПК України, оскільки угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_3 про підозру і до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Сторонами дотримано вимоги положень ст. 470 КПК України і в угоді у відповідності до цих вимог зазначено ступінь та характер сприяння підозрюваного у проведенні кримінального провадження щодо нього та інших осіб, характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
Також дотримано вимоги ст. 472 КПК України. В угоді зазначено сторони, їх анкетні дані та статус, формулювання підозри та його правова кваліфікація, з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Укладення угоди між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 є добровільним, на чому наголосили сторони в судовому засіданні.
Умови угоди не суперечать вимогам КПК України та закону, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін та інших осіб, невідповідності умов угоди інтересам суспільства не встановлено.
Підстав вважати, що укладення угоди про визнання винуватості не було добровільним у суду немає. Для визнання винуватості ОСОБА_3 наявні фактичні підстави.
Сторони висловили одноголосну думку про затвердження угоди, що фактичні обставини, які зазначені у підозрі, відповідають дійсності.
Приймаючи до уваги узгоджене покарання, поведінку ОСОБА_3 при проведенні досудового розслідування та судового розгляду, підстав для застосування щодо нього запобіжного заходу не вбачається.
Процеусальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 369-372, 373-374, 469, 471, 474-475 КПК України, суд, -
затвердити угоду про визнання винуватості від 22.08.2016 року, укладену між прокурором прокуратури Житомирської області ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 .
Визнати винуватим ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 359 ч. 1 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті складає 3400 грн.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
нетбук марки "emachines", який знаходиться на зберіганну у обвинуваченого ОСОБА_3 , залишити обвинуваченому;
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави в особі Українського науково-дослідного інституту спеціальної техники та судових експертиз СБ України 1320,45 грн. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд. При цьому вирок може бути оскаржений обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначене покарання; невиконання судом вимог, встановлених ст. 474 ч.ч. 4-7 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після проголошення.

Головуючий ОСОБА_1