печерський районний суд міста києва
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.10.2016 Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0007151 від 04.11.2015, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, з пованою загальною середньою освітою, який не працює, неодружений, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , вчинивши 27.06.2015 злочин, передбачений ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, за який він був засуджений вироком Печерського районного суду м.Києва від 11.12.2015, та будучи підозрюваним за вказаним злочином, належних висновків для себе не зробив, і повторно вчинив аналогічний злочин за наступних обставин.

04 листопада 2015 року, приблизно об 11 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи в чоловічому відділі на мінус першому поверсі ФОП « ОСОБА_5 » в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , взяв зі стелажу торгового залу декілька речей та пішов з ними до примірочної кімнати.

Діючи повторно, з умислом на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , вважаючи, що його дії є непомітними для інших осіб, взяв зі стелажу торгового залу чоловічий светр темно-синього кольору вартістю 799 грн. 90 коп. ( арт.SAВ ), з якого зняв сигнальну кліпсу, а светр одягнув на себе під куртку.

Після цього ОСОБА_3 вийшов з примірочної кімнати та направився до виходу з торгового залу магазину, проте свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки при виході з магазину був затриманий охоронцем.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, заявив про щире каяття. По суті фактичних обставин справи пояснив, що у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем став на шлях злочинної діяльності. 04 листопада 2015 року, приблизно об 11 годині 30 хвилин, перебуваючи в чоловічому відділі на мінус першому поверсі в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , він з однієї із полиць взяв чоловічий светр темно-синього кольору з яким пішов до примірочної кабіни. Там в нього виник умисел на таємне викрадення цього светру. З цією метою він зняв з нього сигнальну кліпсу, а светр одягнув на себе під куртку. Проте при виході із магазину був затриманий його охоронцем, який і вилучив в нього товар, який він намагався викрасти. Свої дії охарактеризував негативно.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, його показання в судовому засіданні відповідали фактичним обставинам справи, положення ч. 3 ст. 349 КПК України обвинуваченому та іншим учасникам судового розгляду роз`яснені, і вони не наполягали на досліджені інших доказів у справі, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд визнав недоцільним дослідження решти доказів щодо фактичних обставин справи, які сторонами кримінального провадження не оспорювались.

Визнавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 допустимим доказом у справі, суд приходить до висновку про доведеність його вини у вчиненні інкримінованого злочину в межах висунутого обвинувачення та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він, діючи повторно, вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення злочинів, дані, які характеризують особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд у відповідності до вимог ст. 66 КК України визнає щире каяття у вчиненні злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, із визначених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує те, що ОСОБА_3 вчинив умисний злочин середнього ступеня тяжкості, будучи підозрюваним за вчинення аналогічних злочинів, що свідчить про його відверте небажання зробити для себе висновки, неодружений, до затримання не працював, хоча має неповну вищу освіту, за місцем постійного проживання характеризується задовільно, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також враховуючи обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд приходить до висновку, що з метою виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів ОСОБА_3 належить призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк, справедливе й достатнє для досягнення цілей покарання.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 23 постанови № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» вирок Печерського районного суду м. Києва від 11.12.2015, яким ОСОБА_3 був засуджений за ст. 15 ч.2, 185 ч.1 КК України на 2 роки позбавлення волі із застосуванням правил ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, підлягає самостійному виконанню.

Долю речових доказі суд вирішує у відповідності до вимог ч.9 ст. 100 КПК України.

Цивільний позов та судові витрати у справі відсутні.

Призначаючи ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, суд враховує положення ч. 5 ст. 72 КК України, у відповідності до яких, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Натомість суд позбавлений можливості визначити конкретний проміжок часу, який підлягає перерахуванню, оскільки на день постановлення вироку не може визначити конкретний період часу перебування обвинуваченого в умовах попереднього ув`язнення. Вказане питання може бути вирішення безпосередньо установою за місцем відбування покарання у виді позбавлення волі або судом в порядку, визначеному ст.ст. 537-539 КПК України.

Керуючись ст. 371, ч.2 ст. 373, ст. ст. 374, 376 КПК України, -

З А С У Д И В :
ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання рахувати з моменту застосування до ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з 27 вересня 2016 року.

Речові докази:

- чоловічий светр темно-синього кольору вартістю 799 грн. 90 коп. (арт.SAВ ), що знаходиться на зберіганні в представника ФОП « ОСОБА_5 » ОСОБА_6 залишити в користуванні ФОП « ОСОБА_5 »;

- DVD+R диск із відеозаписом події в подальшому зберігати при матеріалах кримінального провадження (т.1 а.с. 104).

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити без змін у виді тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.

Суддя - ОСОБА_1