Ухвала
іменем україни

14 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження № 0000794 касаційні скарги засудженого та захисника на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 08 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

За указаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 3 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Постановлено стягнути із засудженого на користь потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди по 5685 грн, моральної по 70 000 грн, та витрат на правову допомогу по 7000 грн.

Вирішено питання про речові докази та судові витрати.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин. 27 грудня 2014 року близько 01.30 год. ОСОБА_6 усупереч п. 2.9а Правил дорожнього руху у стані алкогольного сп`яніння керував технічно справним автомобілем марки «Рено-21» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) і рухався по вул. Леніна в с. Першотравневому з боку вул. Миру в напрямку вул. 50-річчя Жовтня зі швидкістю 97-107 км/год. Попереду нього біля будинку № 43 на вул. Леніна на вищевказану ділянку дороги з правого узбіччя виїхав технічно справний мотоцикл «Мінськ» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_9 , який не мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та перебував у стані алкогольного сп`яніння. При цьому водій ОСОБА_9 порушив вимоги пунктів 10.1, 10.2 Правил дорожнього руху, адже при перетині проїзної частини дороги неправильно оцінив, чи буде це безпечним і чи не створить перешкод або небезпеки для інших учасників руху, в тому числі через порушення водієм ОСОБА_6 п. 12.4 вказаних Правил, не дав останньому дороги, хоча повинен був це зробити і мав для цього технічну можливість. У свою чергу ОСОБА_6 порушив пункти 2.3б, 12.3, 12.4 цих Правил, а саме: проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та її зміною, не обрав безпечної швидкості руху свого автомобіля, який рухався з перевищенням дозволеної швидкості у населеному пункті, при виявленні небезпеки для руху у вигляді мотоциклу не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до повної зупинки, хоча мав таку технічну можливість при умові руху з дозволеною швидкістю (не більше 60 км/год.), у результаті чого його транспортний засіб зіткнувся з мотоциклом. Унаслідок цього водію мотоцикла ОСОБА_10 та його пасажиру ОСОБА_11 було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, від яких вони померли ІНФОРМАЦІЯ_2 у медичному закладі.

У касаційній скарзі засуджений, не оспорюючи доведеності винуватості й правильності кваліфікації його дій, просить змінити вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного і пом`якшити призначене йому покарання із застосуванням положень статей 69, 75 КК, про що наводить відповідні доводи.

Захисник у скарзі просить скасувати вирок місцевого суду й ухвалу апеляційного і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК. Доводи захисника зводяться до того, що дії засудженого під час керування транспортним засобом не знаходились у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання своєї касаційної скарги (про пом`якшення покарання), думку прокурора, котрий заперечував проти задоволення касаційних скарг, обговоривши доводи, викладені у скаргах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК, місцевий суд зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених ним із дотриманням вимог чинного кримінального процесуального законодавства, про що у вироку навів докладні мотиви згідно зі статтями 370, 374 КПК.

Винуватість ОСОБА_6 суд обґрунтував такими доказами, як: показання засудженого ОСОБА_6 (який фактично свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав); потерпілих (котрі на місці події бачили своїх дітей непритомними); даними, що містяться у протоколах огляду місця події; висновками судово-медичних, авто-технічної, додаткової комісійної судової авто-технічної, судової транспортно-трасологічної експертиз та іншими доказами, викладеними у вироку.

Сукупність та узгодженість цих доказів між собою дали суду обґрунтовані підстави визнати, що саме порушення ОСОБА_12 Правил дорожнього руху призвело до встановлених у провадженні наслідків, смерті двох осіб.

З досліджених місцевим судом доказів убачається, що саме перевищення засудженим під час керування транспортним засобом швидкості руху, дозволеної в населеному пункті (рухався зі швидкістю 97-107 км/год., хоча повинен був рухатися не більше ніж 60 км/год.), позбавило його можливості уникнути зіткнення з мотоциклом за допомогою гальмування. А тому висновок, що дії ОСОБА_6 (порушення ним Правил дорожнього руху у вигляді перевищення дозволеної швидкості руху в населеному пункті) передували діям ОСОБА_9 , який під час керування мотоциклом з порушенням згаданих Правил перетинав проїзну частину дороги, є правильним.

Тому доводи у скарзі захисника про відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення є необґрунтованими.

Покарання ОСОБА_6 призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК, воно відповідає вчиненому та особі засудженого і визначено не в максимальних межах санкції ч. 3 ст. 286 КК.

Це свідчить про те, що суд урахував усі обставини, що пом`якшують покарання і позитивно характеризують засудженого, з якими він пов`язує свої касаційні вимоги.

Усі доводи засудженого та захисника, аналогічні наведеним в апеляційній скарзі, ретельно перевірив апеляційний суд, і для їх спростування у своїй ухвалі навів відповідні аргументи з дотриманням вимог ст. 419 КПК.

Тому касаційну скаргу не може бути задоволено.

Керуючись статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 08 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги його та захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3