Справа №295/9559/16-к

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.07.2016 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
За участю учасників провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
Представника УВП № 8 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
Захисника ОСОБА_6 ,
Засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Браниця Бобровицького району Чернігівської області, громадянина України, одруженого, проживавшого до засудження в АДРЕСА_1 , засудженого: 14.05.2010 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за ст. 27 ч.4, 5, ст.15 ч.2 ст. 115 ч.2 п.п.6, 11, 12, 13 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна,
-про умовно-дострокове звільнення засудженого,
Захисник ОСОБА_6 подала клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 суду пояснив, що злочину, за який він засуджений, не вчиняв, кримінальна справа відносно нього була сфальшована. На теперішній час він не має стягнень, має три заохочення. Працевлаштований, заробітку з липня 2015 року не мав у зв`язку із збитковістю виробництва. Рішення комісії УВП №8 про відмову направлення до суду подання про його умовно-дострокове звільнення вважає незаконним. На засідання комісії його не запрошували. Працівники установи виконання покарання його погано знають, а тому і надали таку характеристику. Він багато співпрацював і теперішній час співпрацює з різними громадськими організаціями, які його характеризують тільки позитивно. Крім того, на волі його чекає дитина та мати інвалід.
У судовому засіданні захисник клопотання підтримав, оскільки засуджений довів своє виправлення, підстав для відмови в задоволенні клопотання не вбачає.
Представник УВП №8 вважав звільнення ОСОБА_7 передчасним, оскільки він не довів свого виправлення, що підтверджується матеріалами особової справи, для подальшого виправлення ОСОБА_7 потребує контролю адміністрації.
Прокурор просив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки засуджений вину у скоєному злочині вину не визнав, його доводи щодо виправлення не підтверджені документально, а матеріали можуть свідчити лише про підстави для зміни режиму тримання, а ніяк не для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження, матеріали особової справи засудженого, суд встановив, що ОСОБА_7 засуджено вироком Апеляційним судом Дніпропетровської області за ст. 27 ч.4, 5, ст.15 ч.2 ст. 115 ч.2 п.п.6, 11, 12, 13 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 27.01.2016 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України засудженому ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 13.05.2008 року по 03.03.2011 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання: 13.05.2008 року.
Кінець строку ( з урахуванням ухвали від 27.01.2016 року): 23.07.2018 року.
3/4 відбув 04.01.2016 року.
Рішенням комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі в Дніпропетровській області (протокол від 25.05.2010 року № 23) засудженому Прикметі визначена установа максимального рівня безпеки із триманням у приміщеннях камерного типу.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 п. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, після фактичного відбуття засудженим не менше трьох четвертих строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Відповідно до п. 2, 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення засуджених від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.

Сумлінна поведінка, в розумінні ст. 81 КК України, є не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення загального рівня, сумлінне ставлення до навчання, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин та ін.

Сумлінне ставлення до праці, в розумінні ст. 81 КК України, є свідома участь у суспільно-корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, внесення раціоналізаторських пропозицій, винахідницькі відкриття, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення ділової кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, інструментів, суворе додержання правил охорони праці і техніки безпеки тощо.

За час попереднього ув`язнення на засудженого ОСОБА_7 5 разів накладувались стягнення за порушення режиму тримання, які погашені у встановленому порядку. Заохочень не мав.

Під час тримання в Луцькому слідчому ізоляторі характеризувався посередньо, порушень режиму тримання не допускав. Заохочень та стягнень не мав.

В Житомирські установі виконання покарання № 8 засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання з 10.07.2011 року. Має два стягнення за порушення режиму тримання, які погашені в установленому законом порядку. Має три заохочення.

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_7 працевлаштований на виробництві установи різноробочим, до праці ставиться задовільно. Дотримується встановленого режиму поведінки тільки під контролем адміністрації.
Дружні стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості. В середовищі засуджених вживчивий. В спілкуванні з представниками адміністрації тактовний. На заходи виховного характеру реагує, але належні висновки робить не завжди своєчасно. За виконавчими листами позову не має. Вину у вчиненому визнає частково.
Вирок суду та міру покарання вважає завищеними.

Підтримує соціально-корисні зв`язки. Індивідуально-психологічні особливості засудженого: збудливий, егоїстичний, невимогливий, самостійний, рівень розвитку інтелекту достатній.

На засіданні Житомирської установи виконання покарань (№8) 12.02.2016 року у клопотанні перед судом про умовно-дострокове звільнення відмовлено, оскільки у комісії немає впевненості, що засуджений довів своє виправлення.

Таким чином, не зважаючи на наявні заохочення за сумлінну поведінку і ставлення до праці ОСОБА_7 характеризується установою виконання покарання № 8 як такий, що своєю поведінкою і ставленням до праці в повній мірі не довів свого виправлення.

Оцінюючи поведінку та працю засудженого з точки зору сумлінності суд зазначає, що в 2011 році ОСОБА_7 підвищив кваліфікацію, з 2014 року встановилась тенденція до стримування від порушень режиму відбування покарання та порушення правил внутрішнього розпорядку, один квартал в 2012 році та протягом двох кварталів 2015 року сумлінно поводився та працював, за що мав заохочення, однак сумлінність поведінки і ставлення до праці не має системного характеру. З липня 2015 року про сумлінну поведінку і ставлення до праці відомості відсутні, а лише існує пасивне утримання від порушень режиму.

Суд звертає увагу, що засуджений в судовому засіданні підтвердив надану йому характеристику в частині щодо неповного визнання вини, оскільки на питання чи вчиняв він злочин, за який засуджений вироком суду, відповів, що не вчиняв. За таких обставин суд не приймає доводи сторони захисту щодо визнання засудженим вини.

Депутатське звернення про забезпечення повного, всебічного та об`єктивного розгляду не містить фактичних даних, на підставі яких суд відповідно до ст. 84 КПК України встановлює наявність або відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Клопотання, підписане від імені громадянина ОСОБА_8 суд не приймає в якості допустимого доказу, оскільки у відповідності до ст. 23 КПК України покази цієї особи безпосередньо в судовому засіданні не надавались, дана особа судом не допитувалась, клопотання про її допит не заявлялось.

Суд звертає увагу, що ТОВ «Біопромінь» надає гарантійний лист щодо працевлаштування засудженого, що має сприяти його соціалізації. Крім того, засуджений має соціально-корисні зв`язки.

При цьому клопотання від ТОВ «Біопромінь» та звернення від ГО «Комісії захисту незаконно обвинувачених» та ГО «СІЧ-С14» суд оцінює з врахуванням того, що суду не надано і в судовому засіданні не здобуто доказів офіційної реєстрації вказаних організації в установленому законом порядку. Крім того, ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив, що ніколи не був офіційно працевлаштований у вказаних організаціях та не був їх членом. Дані обставини з урахуванням відсутності відомостей про те, чи проводились загальні збори колективу організації з приводу подання до суду відповідних заяв, клопотань та характеристик за ОСОБА_7 , чи приймалось цими організаціями відповідне рішення зборів чи наказ по організації в установленому законом порядку щодо подання клопотання свідчать про відсутність достатніх доказів наявності у даних організацій повноважень для подання суду клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 та характеристики на нього.

Враховуючи усі обставини в сукупності: дані про особистість засудженого, який хоч і бере участь у трудовому процесі установи, заохочувався, установою виконання покарання, однак сумлінність його поведінки не має системного характеру, дотримується режиму тримання і правил поведінки тільки під контролем адміністрації, належні висновки на заходи виховного характеру робить не завжди своєчасно. В поведінці засудженого відсутні ознаки бажання своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, оскільки сам факт вчинення ним злочину не визнається. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав однозначно стверджувати про те, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд вважає, що строк відбутого засудженим покарання є недостатнім для його виправлення та досягнення мети покарання, передбаченої ст.50 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1