Провадження №11-кп/792/571/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа № 682/2308/15-к Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7

та його представника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

та його захисника ОСОБА_10
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000392 від 09.06.2015 року, за апеляційними скаргами представника ПрАТ СК ПЗУ Україна та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Славутського міськрайонного суду від 30 травня 2016 року,

В с т а н о в и л а:
Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Добрин Ізяславського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з базовою вищою освітою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, працюючого слюсарем ВП ХАЕС, не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі двохсот двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить

3740 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 589 грн. 25 коп. витрат за проведення судової експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_9 1729 грн. 20 коп. на користь Славутської центральної районної лікарні.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 4000 грн. витрат на оплату правової допомоги та 7000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ПрАТ СК ПЗУ Україна на користь ОСОБА_7

28086 грн. 68 коп. матеріальної шкоди та 160 грн. 88 коп. моральної шкоди.

Долю речових доказів вирішено на підставі ст.100 КПК України.

За вироком суду, 09 червня 2015 року близько 17 години, ОСОБА_11 , керуючи автомобілем марки «КІА RIO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на регульованому перехресті вулиць Соборності- Церковна-Одухи в місті Славуті Хмельницької області, під час виконання повороту ліворуч з вулиці Церковної в напрямку вулиці Соборності, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, проявив неуважність, не надав перевагу в русі, в результаті чого допустив зіткнення з мотоциклом марки «YAMAXA», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого

ОСОБА_7 , який рухався на зелений сигнал світлофора прямо з вулиці Одухи в напрямку вулиці Церковної та мав перевагу в русі, чим порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3(6); 10.1, 16.6 Правил дорожнього руху України.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю водія ОСОБА_12 потерпілий отримав тілесні ушкодження: у вигляді поширеної масивної внутрішньо-тканинної гематоми лівої гомілки з вираженим та тривалим набряком тканин гомілки та ступні, яка супроводжувалась підвищенням температури тіла, порушенням функції ходи та потребувала оперативного втручання з метою видалення гематом із м`яких тканин гомілки, які за кваліфікуючим критерієм тривалого розладу здоров`я більше 21 доби відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, та тілесні ушкодження у вигляді множинних, місцями поширених та глибоких саден тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, які за своїм характером відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, водій ОСОБА_11 , керуючи автомобілем марки «КІА RIO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме вимоги:

п.1.5 ПДР України «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п.2.3(б) ПДР України «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п.10.1 ПДР України «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

п.16.6 ПДР України «Повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч».

Порушення водієм ОСОБА_9 вимог Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, а отримані потерпілим ОСОБА_7 тілесні ушкодження є наслідками ДТП.

В поданих апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, а матеріали справи направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на те, що суд не взяв до уваги того, що матеріали справи свідчать про те, що це не водій автомобіля вдарив мотоцикл, а саме мотоцикліст, рухаючись зі швидкістю понад 65 км/год. та порушуючи вимоги Правил дорожнього руху, вдарився в передню частину автомобіля, який практично стояв, ввімкнувши поворот наліво, що підтверджуються даними відеозапису, а також суд безпідставно прийняв до уваги лише показання потерпілого ОСОБА_7 , який після ДТП активно рухався потягом двох днів та за медичною допомогою не звертався, та не взяв до уваги показання в.о. начальника ДАІ про рух мотоцикла із великою швидкістю.

Акцентує увагу й на тому, що в матеріалах справи відсутні дані про те, із якою швидкістю рухався мотоцикліст, дані, характеризуючі технічний стан мотоцикла, а експертом безпідставно віднесені тілесні ушкодження потерпілого до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості;

-представник ПрАТ СК ПЗУ Україна ОСОБА_13 просить вирок суду скасувати та ухвалити свій, яким у задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з ПрАТ СК ПЗУ Україна відмовити, посилаючись на те, що судом при розрахунку стягнення страхового відшкодування не був врахований фізичний знос транспортного засобу, а так як наданий позивачем рахунок: акт дослідження №1/11 спеціаліста товарознавця від 30.11.2015 року не є підтвердженням проведення ремонту, то в даному випаду необхідно застосовувати зниження до страхового відшкодування на суму визначену відповідно до законодавства податку на додану вартість.

В запереченні на апеляційні скарги представника ПрАТ СК ПЗУ Україна та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду, як законний та обґрунтований залишити без зміни, а подані апеляційні скарги без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту судового рішення з коротким викладом суті вимог апеляційних скарг, доводи учасників апеляційного провадження, обговоривши і перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні, доведеності та переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_9 , суд першої інстанції обґрунтував його доказами, які були досліджені в ході судового розгляду та відповідають вимогам належності та допустимості.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підставно ґрунтуються на:
- показаннях потерпілого ОСОБА_7 про те, що обвинувачений ОСОБА_9 , керуючи автомобілем, виїхав на регульоване перехрестя вулиць Соборності-Церковної-Одухи в м. Славуті, не надавши при цьому перевагу його транспортному засобу, що призвело до ДТП;

- показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які були очевидцями ДТП та у судовому засіданні місцевого суду підтвердили, що зіткнення сталося за вказаними потерпілим обставинами;

- даними протоколів огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та місця події, схеми ДТП, відповідно до яких зафіксовано розташування транспортних засобів на проїжджій частині, характер пошкоджень та слідова інформація, що залишилась після їх зіткнення, яка вказує на те, що зіткнення транспортних засобів сталося на перехресті в напрямку руху водія ОСОБА_7 ;

- даними, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту зі схемами та фототаблицями від 03 серпня 2015 року та даними, що містяться на запису відеоспостереження, з яких слідує підтвердження факту порушення водієм автомобіля «КІА RIO», під керуванням ОСОБА_9 , правил проїзду перехрестя, внаслідок чого сталося зіткнення з мотоциклом;

- даними висновку судової автотехнічної експертизи від 15 липня 2015 року, згідно з яким в ситуації, що склалась на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути зіткнення з зустрічним мотоциклом шляхом виконання вимог п.п.10.1, 16.6 ПДР України. Невиконання обвинуваченим вказаних вимог ПДР, з технічної точки зору, призвели до ДТП;

- даними висновку комісійної судово-медичної експертизи №50 від 13 квітня 2016 року, згідно з яким внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Наведені докази є взаємопов`язаними та узгоджуються між собою, не містять суперечностей, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності. Саме тому місцевим судом було враховано показання потерпілого ОСОБА_7 щодо обставин ДТП.

Показання ж обвинуваченого ОСОБА_9 щодо непричетності до ДТП, та винуватості у події потерпілого, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, та не спростовують встановлені судом фактичні обставини злочину, а тому правомірно відкинуті місцевим судом.

Доводи автора апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги положення п.12.3 ПДР, якими повинен був керуватися ОСОБА_7 , в ситуації що склалась на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, а також те, що саме транспортний засіб потерпілого зіштовхнувся з автомобілем обвинуваченого, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки згідно з даними висновку автотехнічної експертизи №261А, в умовах даної пригоди потерпілий не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем під керуванням обвинуваченого, шляхом своєчасного застосування гальмування і зупинки свого мотоцикла до лінії руху автомобіля з моменту виникнення небезпеки.

Не можуть бути підставою для виправдання дій обвинуваченого і те, що він виїжджав на перехрестя з малою швидкістю руху, оскільки швидкість руху його автомобіля у даній дорожньо-транспортній ситуації значення не має, так як виїхавши на перехрестя, обвинувачений своїми діями створив небезпеку руху водію ОСОБА_7 , хоча зобов`язаний був надати йому дорогу.

Саме дії водія ОСОБА_9 , відповідно до даних висновку судової авто-технічної експертизи за №261 А від 15.07.2015 року, перебувають у причино-наслідковому зв`язку із настанням ДТП, а тому посилання захисту на неврахування місцевим судом віктимної поведінки потерпілого є безпідставними.

Не спростовує вину обвинуваченого у недотриманні ним ПДР і відсутність у матеріалах кримінального провадження технічної характеристики транспортного засобу потерпілого.

Як органами досудового слідства так і судом у встановленому законом порядку були вжиті та проведені всі належні заходи щодо визначення як механізму спричинення потерпілому тілесних ушкоджень так і його ступеня.

Зокрема, призначено та проведено судово-медичні дослідження вказаних обставин, які доповнив та роз`яснив лікар судово-медичний експерт в процесі судового розгляду і дав вичерпні відповіді на спірні питання, в тому числі щодо ступеня отриманих потерпілим ОСОБА_7 внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, частина з яких відноситься до ушкоджень середньої тяжкості.

Крім того, з метою усунення будь-яких суперечностей щодо ступеня отриманих потерпілим тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, судом за клопотанням учасників процесу призначено комісійну судову медичну експертизу, за результатами проведення якої встановлено у потерпілого ОСОБА_7 тілесні ушкодження як легкого так і середнього ступеня тяжкості.

Посилання сторони захисту на висновок судово-медичного експерта за №90 від 08.07.2015 року, та твердження про те, що експерт, встановивши у потерпілого легкі тілесні ушкодження, в подальшому, без будь-яких доводів, відніс їх же до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, є помилковими, адже відповідно до змісту даного висновку, експерт розмежовує тілесні ушкодження та відповідно встановлює різну ступінь їх тяжкості, що повністю узгоджується із даними висновку комісійної судово-медичної експертизи за №50 від 13.04.2016 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що твердження апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є голослівними, оскільки перевіреними матеріалами кримінального провадження не підтверджуються.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження, та кваліфікацією його дій за ч.1 ст.286 КК України.

Призначене ОСОБА_9 покарання, як основне так і додаткове, відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст.65 КК України та Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7 (із наступними змінами та доповненнями).

Зокрема, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , врахував конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого злочину, характер і ступінь його суспільної небезпеки, сукупність всіх даних, які характеризують його особу, та призначив мінімальне покарання, як основне так і додаткове, як за видом так і за розміром, визначеним в санкції ч.1 ст.286 КК України.

Грубе порушення ОСОБА_9 Правил дорожнього руху України, яке спричинило негативні наслідки потерпілому ОСОБА_7 у виді отриманих тілесних ушкоджень легкого та середнього ступеню тяжкості, давало право місцевому суду призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Посилання захисту на ту обставину, що призначене додаткове покарання ОСОБА_9 унеможливить йому здійснювати належний догляд за своїм батьком, який проживає на значній відстані від нього, позбавлене будь-яких обґрунтованих підстав щодо неможливості здійснення піклування за батьком без права керування транспортними засобами.

Сімейні обставини також не дають підстав для призначення ОСОБА_9 покарання без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки не впливають на ступінь тяжкості скоєного ним злочину.

Додаткове покарання у даному випадку, яке призначене в мінімальних межах, на переконання колегії суддів, є необхідним засобом стимулювання виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів і підстав для його скасування не вбачається.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів констатує, що ґрунтуються на вимогах закону і рішення місцевого суду щодо вирішення цивільного позову потерпілого в частині стягнення на його користь з ПрАТ СК «ПЗУ Україна» матеріальної шкоди завданої злочином.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, транспортний засіб марки «КІА RIO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким під час скоєння ДТП керував ОСОБА_9 , застрахований на підставі договору обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24 грудня 2014 року (поліс №АI/7455910), що не оспорюється в апеляційній скарзі представником цивільного відповідача, а тому позовні вимоги потерпілого до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди обґрунтовані.

У відповідності до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд в залежності від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача про відсутність доказів на визначення розміру відшкодування шкоди за пошкоджений транспортний засіб потерпілого, колегією суддів не приймаються, оскільки матеріали кримінального провадження містять акт автотоварознавчого дослідження від 30 листопада 2015 року №1/11, яким і визначено такий розмір, що і було враховано місцевим судом при визначенні розміру завданої матеріальної шкоди потерпілому.

Надуманим є і твердження апелянта щодо неврахування місцевим судом при розрахунку стягнення страхового відшкодування фізичного зносу транспортного засобу потерпілого, оскільки згідно з даними акту автотоварознавчого дослідження від 30 листопада 2015, матеріальний збиток, завданий мотоциклу потерпілого в результаті його пошкодження при ДТП був визначений із урахуванням фізичного зносу даного транспортного засобу.

Отже, за наведених вище обставин, колегія суддів, вважає, що вирок місцевого суду щодо ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову не підлягає зміні.

Жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований вирок при перевірці судового рішення в апеляційному порядку не виявлено, тому в задоволенні вимог поданих апеляційних скарг слід відмовити та залишити рішення місцевого суду без змін.

У зв`язку із наведеним, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,

П о с т а н о в и л а:
Вирок Славутського міськрайонного суду від 30 травня 2016 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги представника ПрАТ СК ПЗУ Україна та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2