АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4350/15-к Номер провадження 11-кп/786/659/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст. 15 К України ОТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001166 за апеляційними скаргами першого заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 з внесеними доповненнями, захисника ОСОБА_10 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Полтава від 27 травня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Москва Російської Федерації, громадянина України, який проживає: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

20.04.2011 Ленінським районним судом м. Полтава за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, 4.07.2014 звільненого Дзержинським районним судом м. Харкова, на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8.04.2014,

визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 10 років позбавлення волі.

Визначено, що строк покарання ОСОБА_9 слід обчислювати з 24 жовтня 2015 року, тобто з дня затримання.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_9 зараховано в строк покарання, призначеного за цим вироком, строк попереднього ув`язнення за період з 24 жовтня 2015 року по день набрання вироком суду законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду ОСОБА_9 визнаний винуватим та засуджений за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 за наступних обставин.

23 жовтня 2015 року приблизно о 21.30 годині ОСОБА_9 , перебуваючи в кімнаті квартири АДРЕСА_2 , під час сварки із ОСОБА_12 , розкладним ножем, який він тримав в правій руці, завдав останній три удари в область тулубу та кінцівок, а саме: один удар в область правої частини грудної клітки, другий в область правового стегна та третій в область правої кисті, якими ОСОБА_12 було заподіяно колото-різане поранення правого стегна з пошкодженням магістральної судини (стегнової артерії), проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки справа з пошкодженням правої легені, в правій плевральній порожнині - приблизно 250 мл рідкої крові, крововиливи по периферії та за ходом ранових каналів, від яких ОСОБА_12 померла.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини провадження, правильність кваліфікації дій та доведеності винуватості обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого через м`якість, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що, призначаючи покарання судом не було враховано того, що: злочин, який вчинив ОСОБА_9 є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи; обвинувачений свою вину не визнав, не розкаявся та намагався уникнути кримінальної відповідальності шляхом введення суд в оману; не відшкодував потерпілій завдану шкоду; відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, оскільки сім`ї, дітей чи інших утриманців він не має; раніше обвинувачений неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, за останнім місцем відбування покарання характеризується задовільно; думку потерпілої ОСОБА_13 , яка наполягала на призначенні суворого покарання ОСОБА_9 ..

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 з внесеними доповненнями, просить скасувати вирок суду, перекваліфікувати його дії на ст. 118 або ст. 124 КК України.

При цьому обвинувачений зазначає, що він сам зателефонував працівникам міліції, повідомив про вчинений ним злочин та видав ніж, яким захищався. Разом з цим обвинувачений зазначає, що судом не враховано при ухваленні вироку щодо нього: відсутність у нього мотиву та умислу на спричинення смерті ОСОБА_12 ; показання його обвинуваченого про те, що він, захищаючись від двох собак та ОСОБА_12 , яка його тримала, наніс останній один удар на висоті зросту собак, а удар в грудну клітку він не наносив; показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 медичних працівників, які в судовому засіданні пояснили, що при наданні допомоги ОСОБА_12 не помітили рани в області її грудної клітини.

На думку обвинуваченого суд безпідставно послався як на докази винуватості - показання: експерта ОСОБА_16 , про те, що лінії рани можуть моментально скорочуватися удвічі, оскільки це відноситься до ран завданих без ріжучої поверхні; ОСОБА_13 , про те, що вона бачила у нього ніж і те, що він бив ОСОБА_12 , не відповідають дійсності, так як в суді вона відповідала на навідні питання прокурора, тоді як, згідно первинних її показань остання розповідала, що вона чула крик ОСОБА_12 , а що було потім не бачила, ніж у нього вона теж не бачила, як і те, що він бив ОСОБА_12 , єдине, що вона бачила, так це як він з її дочкою впали в коридорі.

Також обвинувачений зазначає, що застосування сили до померлої було спровоковане нею самою, яка першою нанесла йому удар ножем у груди, що підтверджується показаннями ОСОБА_13 та висновком експертизи № 1748 у якому експерт ОСОБА_17 зазначив, що пояснення щодо спричинення йому ОСОБА_9 , тілесних ушкоджень ОСОБА_12 не суперечать об`єктивним даним судово-медичної експертизи щодо механізму, характеру та локалізації тілесних ушкоджень.

Поза увагою суду на думу обвинуваченого залишилося те, що він має постійне місце роботи, в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимим, під час досудового розслідування було порушено його право на захист, яке полягає у ненаданні йому копій усіх матеріалів кримінального провадження, як це передбачено ст. 290 КПК України.

Він проживав в квартирі ОСОБА_12 де були і собаки, він їх вигулював, та вони не стали б нападати на нього, якби потерпіла не дала їм команду, що спростовує на думку апелянта твердженням суду, що собаки напали на нього після того як побачили, що він зробив з ОСОБА_12 ..

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просить вирок суду змінити в частині кваліфікації дій обвинуваченого на ст. 124 КК України.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що судом не було враховано при ухваленні оскаржуваного вироку того, що: потерпіла ОСОБА_13 давала суперечливі, непослідовні та нелогічні показання щодо наявності ножа у ОСОБА_9 та нанесення останнім ударів ОСОБА_12 ; свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пояснювали в судовому засіданні, що вони оглядали ОСОБА_12 , підключали кардіограф, що свідчить, що огляд ними був проведений ретельно, а тому на думку захисника ними був здійснений огляд грудної клітини і пошкоджень ніяких не виявили; в лікарському свідоцтві про смерть № 1255 від 24.10.2015 судово-медичний експерт ОСОБА_16 причиною смерті ОСОБА_12 вказала колото-різане покарання правого стегна з ушкодженням стегнової артерії, а про наявність смертельного проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітини не вказує; згідно висновку № 305-МК на светрі та футболці ОСОБА_12 не виявлено механічних пошкоджень, металізації рани сполуками заліза, на фотознімках візуально видно, що суттєво не співпадають місця забруднення кров`ю на светрі та футболці ОСОБА_12 .. У цьому ж висновку зазначено, що поранення грудної клітини ОСОБА_12 не могло бути нанесено ножем, вилученим у ОСОБА_9 ; в судовому засіданні експерт ОСОБА_16 давала нечіткі та ухильні відповіді та пояснила, що «цілком можливе» нанесення рани грудної клітини ОСОБА_12 ножем, вилученим у ОСОБА_9 , хоча ніж нею не досліджувався, а її пояснення про лінії ОСОБА_18 не відображено у висновку експерта, проведеного нею.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу першого заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_11 та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника; обвинуваченого, захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили задовольнити подані ними апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Згідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 в умисному вбивстві ОСОБА_12 відповідають фактичним обставинам провадження та ґрунтуються на досліджених безпосередньо в судовому засіданні доказах і кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 115 КК України, є правильною.

Так, потерпіла ОСОБА_13 - мати ОСОБА_12 , у судовому засіданні підтвердила, що 23.10.2015 у вечірній час у квартирі АДРЕСА_2 у одній із кімнат між ОСОБА_12 та обвинуваченим виникла сварка під час якої ОСОБА_12 схопила ОСОБА_9 за куртку, тому що хотіла йому щось сказати, а він у цей час наніс їй удар ножем в грудну клітину і коли остання почала падати, наніс їй удар ножем у пахову область. Після чого вона відразу кинулася до ОСОБА_12 , оскільки та була дуже бліда, під нею на підлозі була велика калюжа крові.

Такі показання потерпілої фактично підтвердив сам обвинувачений у суді першої та апеляційної інстанцій, пояснивши, що 23.10.2015 у вечірній час у квартирі АДРЕСА_2 у одній із кімнат між ним і ОСОБА_12 була сварка у присутності потерпілої ОСОБА_13 ..

При ньому був складний ніж з коричневою рукояткою та лезом довжиною 10 см, загостреним з одного краю, який він носив із собою у задньому кармані його штанів для використання в роботі (заголення проводів в зарядних пристроях для мобільних телефонів) або самозахисту.

Під час того як він хотів вийти з кімнати, ОСОБА_12 , яка була трохи вища за нього, але приблизно однієї з ним ваги перегородила йому дорогу, стояла перед ним спиною до дверей, а до нього боком, вона не хотіла його випускати, схопила за куртку, намагалась натягнути йому куртку на голову, нахиливши його - ОСОБА_9 , це тривало не більше хвилини. У нахиленому положенні з натягнутою на голову курткою він відмахувався від собак, які були поряд, тримаючи вказаний вище ніж в правій руці він наніс прямий колючий удар ОСОБА_12 трохи вище коліна.

ОСОБА_13 була присутня під час даних подій та все бачила на власні очі і вона намагалась його відтягнути від ОСОБА_12 за куртку, а коли ОСОБА_12 впала, то кинулась до неї, запитуючи чому вона бліда. У цей час він забрав ножа та втік через відчинене вікно на кухні. Кров з ножа він не витирав, чому забрав з квартири цей ніж, вибігши в носках без взуття та інших своїх речей, пояснити не зміг.

Після цього він зайшов до свого знайомого, що проживає неподалік в по АДРЕСА_3 , зарядив мобільний телефон, сам викликав міліцію, зателефонувавши своїм знайомим співробітникам правоохоронних органів ОСОБА_19 та ОСОБА_20 на їх мобільні телефони, та вони порадили йому їхати до травмпункту. Він заїхав до своїх батьків переодягнувся, про те, що сталося їм не розповідав. В подальшому він був затриманий співробітниками міліції того ж дня на зупинці громадського транспорту «4-а поліклініка», при ньому був ніж, який він видав співробітникам міліції.

ОСОБА_12 була його знайомою з якою вони разом відвідували програму замісної терапії, як наркозалежні особи. Потерпілу ОСОБА_13 - матір ОСОБА_12 також знає винаймав у неї кімнату.

Щодо нанесення ударів у грудну клітину ОСОБА_12 обвинувачений у суді першої інстанції стверджував, що можливо ці удари він і наносив, але він цього не пам`ятає.

Той факт, що обвинувачений при собі завжди носив ніж і у день вчинення злочину перебував у ОСОБА_12 підтверджується не лише показаннями потерпілої, обвинуваченого, а і показаннями свідка ОСОБА_21 , наданими суду першої інстанції, яка підтвердила перебування 23.10.2015 приблизно о 21 годині вдома у ОСОБА_12 обвинуваченого, який постійно при собі носив ніж для самозахисту, оскільки співпрацював з працівниками міліції та був їхнім інформатором, неодноразово приймав на прохання останніх участь як закупний щодо придбання наркотичних засобів у осіб, що їх продавали.

24.10.2015 на АДРЕСА_4 ОСОБА_9 витягнув з правої кишені своєї куртки та добровільно видав працівникам міліції ніж, повідомивши, що цим ножем він наносив удари ОСОБА_12 , що підтверджується протоколом огляду місця події від 24.10.2015 з фото таблицею та заявою ОСОБА_9 від цієї ж дати (т. 1 а.п. 193-196).

Про факт видачі ножа, яким обвинувачений наносив удари ОСОБА_12 останній стверджував у суді першої інстанції і у апеляційній скарзі, написаної ним власноручно.

Свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 - оперуповноважені Октябрського та Ленінського відділу поліції Полтавського ВП ГУНП в Полтавській у суді першої інстанції стверджували, що обвинувачений у жовтні 2015 року між 21 та 22 годиною по телефону їм повідомив, що, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , під час сварки з ОСОБА_12 він їй наніс удари ножем і зарізав її.
Сприйнявши такий дзвінок як повідомлення про злочин свідок ОСОБА_19 сказав ОСОБА_9 , щоб він по телефону про це повідомив міліцію.
Свідок ОСОБА_22 у суді першої інстанції підтвердив, що восени 2015 року приблизно 21 год 30 хв до нього прийшов ОСОБА_9 без взуття та весь у крові і повідомив, що під час сварки наніс удари ножем ОСОБА_12 ..

Свідок ОСОБА_23 , яка є матір`ю ОСОБА_9 пояснила суду першої інстанції, що її син 23.10.2015 приблизно 22 год приїхав додому весь у крові, пояснивши, що ударив ножем собак ОСОБА_12 , після чого вискочив у вікно, одяг, який був на обвинуваченому вона відразу замочила в мискі, щоб його можна було потім відіпрати.

ОСОБА_14 - лікар бригада екстреної (швидкої) медичної допомоги та ОСОБА_15 - фельдшер бригада екстреної (швидкої) медичної допомоги у суді першої інстанції, будучи допитаними, як свідки повідомили, що восени 2015 року приблизно 21-30 години прибули на виклик за адресою АДРЕСА_5 , потерпіла ОСОБА_13 їм повідомила, що між ОСОБА_12 , яка є її дочкою і її знайомим відбулася сварка, під час якої останній наніс їй удари ножем. Вони оглядали труп ОСОБА_12 , і всі виявлені ними тілесні ушкодження зафіксовані в картці виклику швидкої допомоги.

Одночасно свідки підтвердили, що одяг у який була одягнута ОСОБА_12 був у крові, на прохання працівників правоохоронних органів вони детального огляду не проводили трупу ОСОБА_12 , оскільки на ньому зі слів працівників правоохоронних органів були наявні ознаки насильницької смерті.

Дані показання свідків узгоджуються із даними, які містяться у картці виклику швидкої допомоги, згідно яких огляд трупу ОСОБА_12 був здійснений бригадою екстреної (швидкої) медичної допомоги у складі лікаря ОСОБА_14 , фельдшерів ОСОБА_15 та ОСОБА_24 і, які ними виявлені тілесні ушкодження: різана рана на вказівному пальці правої руки, в області правого стегна на внутрішній поверхні на брюках сліди порізів.

Згідно цієї ж картки виклику екстреної (швидкої) медичної допомоги вбачається, що медичні працівники на прохання працівників правоохоронних органів детального огляду трупу ОСОБА_12 не проводили, оскільки на ньому були наявні ознаки насильницької смерті (т. 2 а.п. 65).

Такі дії працівників швидкої допомоги не суперечить, а навпаки узгоджуються із порядком їхніх дій, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України, Генеральної прокуратури України № 1095/955/119 від 28.11.2012, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 18.12.2012 за № 2106/22418 - у випадку повідомлення органів внутрішніх справ про смерть людини за наявності ознак насильницької смерті або підозри на таку до приїзду працівників органів внутрішніх справ або прокуратури на місце події працівникам закладів охорони здоров`я забороняється порушувати обстановку за місцезнаходженням трупа, переміщати його, ініціювати такі дії присутнім на місці події особам, у тому числі родичам померлих.

Такими показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і даними, які містяться у картці пояснюється те, що останні детального огляду трупу ОСОБА_12 не проводили, оскільки на місці події були працівники правоохоронних органів і їм повідомили про наявні ознаки насильницької смерті ОСОБА_12 .

Доводи обвинуваченого і його захисника про те, що ОСОБА_14 , ОСОБА_15 підключали кардіограф ОСОБА_12 , а тому на думку апелянтів оглядали грудну клітину останньої не підтверджується ні наведеними вище показаннями ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ні даними, які містяться у картці виклику бригада екстреної (швидкої) медичної допомоги, складеної цією ж бригадою, оскільки про тілесні ушкодження в області грудної клітки у картці і показаннях не зазначено.

Підключення кардіографа медичними працівниками швидкої допомоги під час огляду трупу ОСОБА_12 , одягнутого в одяг, який був у крові не спростовує наведених вище показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і пояснює те, що останні могли за таких обставин і не встановити проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки справа з пошкодженням правої легені.

У суді першої інстанції судово медичний експерт ОСОБА_16 (стаж роботи 14 років) стверджувала, що під час первинного детального огляду трупу ОСОБА_12 на місці події, а саме 23.10.2015 (день вчинення злочину) з 23 год 40 хв до 2 год 10 хв було виявлено, зокрема, проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки справа з пошкодженням правої легені (т.1 а.п. 168-172).

Разом з тим у своєму висновку експерт ОСОБА_16 причиною смерті ОСОБА_12 вказує колото-різане поранення правого стегна з пошкодженням магістральної судини (стегнової артерії), проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки справа з пошкодженням правої легені, в правій плевральній порожнині - приблизно 250 мл рідкої крові, крововиливи по периферії та за ходом ранових каналів (т. 1 а.п. 221-227).

Через такі показання та висновок експерта, доводи обвинуваченого і його захисника про те, що в грудну клітину ОСОБА_12 він не наносив удари і можливо їх нанесла інша особа після того як він пішов з помешкання де проживала ОСОБА_12 , є неспроможними.

Більше того, даючи показання у суді першої інстанції обвинувачений категорично не заперечував того, що він не наносив удар в грудну клітку ОСОБА_12 , а стверджував, що не пам`ятає чи він це робив, можливо і він наносив ці удари, але механізм нанесення пояснити не зміг.

З протоколу огляду місця події від 23.10.2015 з фото таблицею та диском з відеозаписом вбачається, що у квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , був виявлений труп ОСОБА_12 , при огляді якого виявлені такі тілесні ушкодження: по передній поверхні грудної клітини справа у підключичній ділянці рана м`яких тканин майже у вертикальному напрямку, краї рівні: верхній дещо заокруглений та осаджений, нижній гострий. Схожа за характером рана на тильній поверхні правої кисті біля основи другого пальця у косо-горизонтальному напрямку зверху-вниз, справа-наліво, кінці гострі; у нижній третині правого стегна по внутрішній поверхні Г-подібної форми рана кутом обернута донизу вправо, краї рівні кінці: правий дещо заокруглений, лівий гострий, дном рани є пошкоджені м`які тканини та підшкірно-жирова клітковина, з рани виділяється кров (том 1 а.п. 168-192).
Даними, які містяться у висновку експертизи речових доказів № 305-МК від 26.11.2015: клаптиків шкіри, одягу та ножа підтверджено те, що на клаптику шкіри з правого стегна н/з по внутрішній поверхні колото-різана рана, яка утворилась від дії колюче - ріжучого предмету, клинок якого мав лезо з однієї сторони і найбільшу ширину слідоутворюючої частини на рівні занурень біля 20 мм, додатковий надріз утворився вірогідніше при зміні клинка в рані, з елементами різання. На клаптику шкіри передньої поверхні грудної клітини справа, колота рана, яка утворилась від дії предмету, який мав гострий край. Виявлені колото-різані ушкодження на клаптиках шкіри ОСОБА_12 могли утворитися від дії клинка ножа, наданого на експертизу (т. 2 а.п.45-47).

На експертизу був наданий складний ніж, який 24.10.2015 на АДРЕСА_4 ОСОБА_9 витягнув з правої кишені своєї куртки та добровільно видав його працівникам міліції, повідомивши, що цим ножем він наносив удари ОСОБА_12 , що підтверджується протоколом огляду місця події від 24.10.2015 з фото таблицею та заявою ОСОБА_9 (т. 1 а.п. 193-196).

Достовірність показань потерпілої, обвинуваченого та свідків підтверджується даними, які містяться у висновку судово-медичної експертизи № 1144 від 24.11.2015, згідно яких причиною смерті ОСОБА_12 стало колото-різане поранення правого стегна з пошкодженням магістральної судини (стегнової артерії), проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки справа з пошкодженням правої легені, що супроводжувались масивною зовнішньою та внутрішньою кровотечею і призвели до гострої крововтрати, про що свідчать морфологічні зміни та результати додаткових методів дослідження. При судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження, які можна розділити на дві умовні групи: ПЕРША група - колото-різане поранення правого стегна з пошкодженням магістральної судини (стегнової артерії); проникаюче сліпе колото-різане поранення грудної клітки справа з пошкодженням правої легені; в правій плевральній порожнині приблизно 250 мл рідкої крові; крововиливи по периферії та за ходом ранових каналів. Тілесні ушкодження даної групи носять прижиттєвий характер, утворились незадовго до настання смерті у короткий проміжок часу, від не менш ніж двократної дії колючо-ріжучого предмету типу ножа, клинок якого мав лезо з однієї сторони і найбільшу ширину слідоутворюючої частини на рівні занурень біля 20 мм, (додатковий надріз утворився вірогідніше за все при зміні направлення клинка в рані, з елементами різання), що діяв із силою, достатньою для утворення даних ушкоджень, стосовно до живої особи, згідно з «Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (наказ МОЗ України № 6 від 17.01.1995г.) носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення, а в даному випадку, як такі, що потягли за собою смерть потерпілої, та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із безпосередньою причиною смерті. ДРУГА група - різана рана правої кисті, що носить ознаки легких тілесних ушкоджень. Крім того при судово-токсикологічному дослідженні крові ОСОБА_12 виявлений етиловий спирт в концентрації 1,7 проміле, що стосовно до живої особи відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння (том 1 а.п. 221-223).

З даних, які містяться у висновку судово-медичної експертизи трупу № 1144-а від 24.11.2015 вбачається, що після спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень першої групи вона могла жити незначний проміжок часу, обчислюваний хвилинами, протягом якого могла здійснювати певні активні дії (пересуватись і т.п.), ушкодження на ОСОБА_12 у вигляді різаної рани по тильній поверхні правої кисті можна розцінювати, як такі, що утворилися при захисті руками від ударів (том 1 а.п. 224а-227).

З даних, які містяться у висновку судово-медичної експертизи трупу № 1144-б від 24.11.2015 вбачається, що показаний 27.10.2015 ОСОБА_9 під час відтворення обстановки та обставин події механізм нанесення ударів ОСОБА_12 не суперечить даним судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_12 щодо утворення тілесних ушкоджень у вигляді колото-різаного поранення правого стегна по часу, місцю, характеру локалізації та механізму спричинення тілесних ушкоджень (т. 1 а.п. 230-245, 246-249).

Такі висновки у суді першої інстанції підтвердила експерт ОСОБА_16 , яка показала суду, що на підставі постанов слідчого нею були проведені первинна та додаткові експертизи трупу ОСОБА_12 № 1144, 1144-а, 1144-б. Згідно проведених експертиз були виявлені дві групи тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження першої групи як окремо так і в сукупності є тяжкими тілесними ушкодженнями. Обидві групи тілесних ушкоджень були нанесені прижиттєво, посмертних тілесних ушкоджень на трупі виявлено не було. Під час проведення слідчого експерименту 27.10.2015 вона була присутня, обвинувачений ОСОБА_9 показував як наносив удари ножем у стегно ОСОБА_12 ..

Також експерт у суді першої інстанції стверджувала, що під час первинного детального огляду трупу ОСОБА_12 були виявлені ті самі тілесні ушкодження, які в подальшому описані нею у вказаних вище висновках експертизи.
Експерт ОСОБА_16 щодо розміру вхідного отвору поранення грудної клітки ОСОБА_12 у суді першої інстанції роз`яснила, що оскільки грудна клітина складається з ребер та хрящів, тобто еластичних тканин, які можуть скорочуватись, в даному випадку цілком можливо, що ушкодження було спричинено саме ножем, та відбулось прижиттєве скорочення тканини до таких розмірів. Також була встановлена крововтрата, яка спричинила гемоторакс 250 мл крові в правій плевральній порожнині, при цьому неможливо окремо розмежувати крововтрату від поранення легенів та поранення стегна. Поранення грудної клітки могло тягнути і зовнішню кровотечу.

З огляду на наведені вище судово медичні висновки і показання експерта ОСОБА_16 , лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_12 № 1255 від 24.10.2015 на яке посилається захисник не спростовує наявності проникаючого сліпого колото-різаного порання грудної клітки справа з пошкодженням правої легені ОСОБА_12 (т. 2 а.п. 183)

Відповідно до висновку експерта № 403 від 25.11.2015 піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластин ОСОБА_12 вбачається, що при серологічному дослідженні слідів крові піднігтьового вмісту зрізів нігтьових пластин правої та лівої кисті ОСОБА_12 виявлені домішки крові (антиген Н) не виключаються, що вони від ОСОБА_9 (т. 2 а. п. 34-37).

Наведені вище докази є належними, допустимими, узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а також не спростовані у апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, а тому суд правильно, визнавши ОСОБА_9 винуватим, кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України.

Матеріали провадження не містять даних про те, що у судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла давала нестабільні показання. Показання потерпілої узгоджуються із наведеними вище показаннями свідків, письмовими доказами і сам обвинувачений фактично підтверджує її показання,через це підстав не довіряти показанням потерпілої за доводами ОСОБА_9 та його захисника у колегії суддів відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

Суд першої інстанції виконав приписи вказаного закону і не обґрунтовував та не аналізував показання потерпілої надані нею під час досудового розслідування на які посилається обвинувачений.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що характер спричинених обвинуваченим ОСОБА_12 тілесних ушкоджень ПЕРШОЇ групи, локалізація ран в області життєво важливих органів із спричиненням колото-різаного поранення правого стегна з пошкодженням магістральної судини (стегнової артерії) та проникаючого сліпого колото-різаного поранення грудної клітки справа з пошкодженням правої легені, що потягли за собою смерть потерпілої, та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із безпосередньою причиною смерті, спосіб їх спричинення ножем, нанесення удару ножем в область стегна з елементами різання, а також колото-різаного поранення грудної клітини, свідчать про прямий умисел обвинуваченого ОСОБА_9 на вчинення вбивства ОСОБА_12 , та з врахуванням обставин кримінального провадження, показань потерпілої ОСОБА_13 , свідків, висновків судово-медичних експертиз трупу, та поведінки обвинуваченого безпосередньо після вчинення вбивства ОСОБА_12 , а саме того, що з місця вчинення злочину він забрав саме знаряддя вчинення злочину - ніж, залишивши в квартирі всі свої речі та навіть взуття, виключають можливість необережного заподіяння обвинуваченим ОСОБА_9 смерті ОСОБА_12 , або заподіяння потерпілій смерті у зв`язку з перевищенням меж необхідної оборони. Отже, підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за статтями 118 або 124 КК України, як про це просять обвинувачений і його захисник відсутні.

Доводи ОСОБА_9 про те, що застосування до ОСОБА_12 cили були спровоковані нею самою, яка першою нанесла йому удар ножем, є необґрунтованими.

Так, про наявність різаної рани правої половини грудної клітини у ОСОБА_9 , яка могла утворитися від дії колюче-ріжучого предмету, який міг бути і ніж, вказують висновки судово-медичних експертиз № 1748 від 2.12.2015 та № 1570 від 28.10.2015 щодо ОСОБА_9 (т.2 а.п. 1-2, т. 1 а.п. 228-229).

Проте, крім пояснень обвинуваченого, жодних доказів, у тому числі і пояснень потерпілої ОСОБА_13 , на які посилається обвинувачений, в підтвердження того, що ОСОБА_12 першою нанесла удар ОСОБА_9 , чим спровокувала його на самозахист, в матеріалах кримінального провадження немає. Висновки експертиз визначають, що ушкодження у ОСОБА_9 утворилися в короткий проміжок часу, але не визначають до чи після завдання удару ОСОБА_12 , а тому не можуть бути доказами того, що померла першою завдала удару ножем обвинуваченому.

Більше того відповідно до даних, які містяться у висновку № 1570 від 28.10.2015 експерт не виклює того, що тілесні ушкодження різаної рани правої половини грудної клітини у ОСОБА_9 знаходяться в зонах доступних для самоспричинення.

З пояснень потерпілої ОСОБА_13 в суді першої інстанції, вбачається, що обвинувачений та її дочка розмовляли на підвищених тонах в кімнаті ОСОБА_12 , а коли ОСОБА_25 вибіг у коридор, а за ним її дочка, то ніж був в руці обвинуваченого і він наніс ОСОБА_12 удар. Про спричинення удару ножем ОСОБА_9 . ОСОБА_12 потерпіла не вказувала.

Обвинувачений у суді першої інстанції, стверджував, що він проживав у квартирі де проживала і ОСОБА_12 та у нього був контакт з двома її собаками породи ротвейлер, а саме він їх самостійно вигулював і вони його ніколи не чіпали.

Згідно показань потерпілої собаки кинулися на обвинуваченого після нанесення ним ударів ножем ОСОБА_12 ..

У суді першої та апеляційної інстанцій встановлено, що твердження обвинуваченого про те, що він відмахувався від собак не узгоджується з його показаннями і долученого ним до апеляційної скарги схематичного зображення розташування учасників події, з яких вбачається, що ОСОБА_12 перебувала від ОСОБА_9 з правої сторони, одна собака знаходилися зліва, друга попереду, а обвинувачений, за його ж показаннями, відмахувався від них правою рукою у якій був ніж.

27.10.2015 з ОСОБА_9 проведено слідчий експеримент із застосуванням фотозйомки, якими не спростовується те, що обвинувачений ніж тримав у правій руці, лезом вперед, ОСОБА_12 знаходилася справа, а собаки одна зліва, а друга попереду, а фотознімок підтверджує механізм нанесення удару ножем у ногу ОСОБА_12 показаний обвинуваченим (т.1 а.п.230- 244).

З огляду на це обвинувачений не від собак відбивався, а цілеспрямовано наносив удари ножем ОСОБА_12 , так як справа від нього перебувала саме ОСОБА_12 і удар загостреним кінцем був спрямований у її сторону, а не у інший бік, де перебували собаки.

Аналізуючи наведені показання обвинуваченого та потерпілої щодо нападу собак колегія суддів вважає, що такі показання потерпілої є достовірними, а показання обвинуваченого про те, що його спочатку почали кусати собаки і через це він від них відмахнувся ножем, завдавши удар ОСОБА_12 , є неспрожними і такими, які спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_9 про порушення його права на захист на стадії досудового розслідування, оскільки йому не надано всіх копій матеріалів кримінального провадження є безпідставними.

Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3, 4 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них.

Надання доступу до матеріалів включає в себе можливість робити копії або відображення матеріалів.

Тобто, з вказаного вбачається, що прокурор чи слідчий не мають зобов`язання надавати копії зібраних впродовж досудового розслідування матеріалів, а лише надають доступ до них з можливістю робити копії матеріалів досудового розслідування.

Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0001166 підозрюваному ОСОБА_26 та його захиснику ОСОБА_10 був наданий доступ до матеріалів досудового розслідування (т. 1 а.п. 6), що не заперечує і сам обвинувачений в своїй апеляційній скарзі.

Окрім цього, з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_26 ознайомлювався з матеріалами зі своїм захисником, який мав повний доступ до всіх доказів зібраних органами досудового розслідування і також не був обмежений у можливості робити копії та виписки.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є особливо тяжким злочином, обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, те, що ОСОБА_9 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів або прекурсорів та інших злочинів проти здоров`я населення, задовільно характеризується за останнім місцем відбування покарання, не займається суспільно-корисною працею, вину у повній мірі не визнав, що свідчить про те, що він не усвідомив характер свого протиправного діяння, не зробив для себе відповідних висновків і не розкаюється у вчиненому, наявність психічних розладів та розладів поведінкових внаслідок вживання опіоїдів. Також суд зважив на відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Обговорюючи покарання призначене обвинуваченому, колегія суддів враховує думку потерпілої ОСОБА_13 , яка наполягала на призначенні суворого покарання ОСОБА_9 , наявність у нього матері, що спростовує доводи прокурора про відсутність у останнього родини, але наявність цих обставин не впливає на правильність призначеного покарання.

Таким чином призначене ОСОБА_9 у не мінімальних межах санкції кримінального закону покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Тому доводи прокурора є необґрунтованими.

З огляду на викладене вище безумовних підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування чи зміни постановленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_9 , як про це ставиться питання в апеляційних скаргах обвинуваченим і його захисником та прокурором, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційні скарги першого заступника прокурора Полтавської області ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 з внесеними доповненнями, захисника ОСОБА_10 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Полтава від 27 травня 2016 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4