Провадження №1-кп/761/401/2016
В И Р О К
Іменем України
23 червня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 010404, у якому

гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, українець, громадянин України, який у шлюбі не перебуває, має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та фактично мешкає за адресою - АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

у с т а н о в и в :
Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин проти чужої власності за наступних обставин.

ОСОБА_8 03.09.2015 приблизно о 21.00 год., перебуваючи у приміщенні туалетної кімнати кафе-пекарні «Львівські пляцки» за адресою м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 10, звернув увагу на мобільний телефон «Lenovo A328», який знаходився на полиці під раковиною та належав потерпілій ОСОБА_6 . У зв`язку з цим у обвинуваченого виник протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи злочинний намір, діючи таємно, з корисливих спонукань, ОСОБА_8 заволодів телефоном «Lenovo A328», ІМЕІ (1): НОМЕР_1 , ІМЕІ (2): НОМЕР_2 , вартістю 2 199 грн., у якому знаходилися сім-картки мобільних операторів «Life» та «МТС», що матеріальної цінності для потерпілої не представляли.

Після вчинення вказаних дій обвинувачений, утримуючи при собі телефон, місце злочину покинув, отримавши таким чином можливість розпоряджатися викраденим на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_8 завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 2 199 грн.

Обвинувачений, будучи допитаний судом, своєї вини не визнав, пред`явлений до нього цивільний позов потерпілої вважав безпідставним.

Надаючи суду вільні показання, ОСОБА_8 пояснив, що за станом на 03.09.2015 він близько тижня працював кухарем у кафе-пекарні «Львівські пляцки», яке розташоване на вул. Б. Хмельницького, 10, у м. Києві. Наприкінці робочої зміни він зайшов до туалету, де побачив мобільний телефон «Lenovo», який поклав до своєї кишені. Хвилин через 20 він дізнався, що телефон належить ОСОБА_6 , тому мав намір його повернути. Оскільки обвинувачений не хотів, щоб на нього впала підозра, що телефон він викрав, вирішив знайдене повернути поза робочим місцем. З огляду на нетривалий час своєї роботи на вказаному підприємстві, відпросився з робочої наради, яка мала відбутися після зміни. Після дводенного відпочинку став до роботи 06.09.2015, однак того дня потерпіла була відсутня, що унеможливило повернення їй телефону. ОСОБА_6 вийшла на роботу 08.09.2015, однак того ж дня до нього прийшла працівники міліції і він віддав їм телефон. Заперечував проти того, що видалив з телефону інформацію, яка у ньому зберігалася. Наполягав на відсутності у його діях складу інкримінованого йому злочину з огляду на те, що він залишив собі знахідку, однак чужого майна не викрадав.

Суд критично ставиться до показань обвинуваченого, оскільки вони є непослідовними та суперечливими, спростовуються сукупністю інших доказів, які досліджені під час судового розгляду.

Зокрема, відповідаючи на запитання сторін кримінального провадження та суду, обвинувачений визнав, що дійсно видалив з телефону сім-картки, які у подальшому викинув. Причину таких дій пояснити не зміг. На момент потрапляння телефону до нього, даний пристрій був увімкнений, чому він вимкнув телефон також пояснити не зміг. Зазначив, що не повернув телефон потерпілій, оскільки сумнівався, що той належить саме ОСОБА_6 , остання ж персонально до нього з цього питання не зверталась. Дізнавшись про власника телефону, розгубився, обдумував, як йому діяти, щоб упевнитись, хто ж саме є власником телефону. Він чув, що ОСОБА_6 розпитує персонал кафе про забутий у туалеті телефон, однак не повернув його, побоюючись, що колеги будуть вважати його крадієм.

Потерпіла суду показала, що 03.09.2015, працюючи у кафе «Львівські пляцки», приблизно о 21.00 год. забула у туалеті телефон «Lenovo A 328», згадавши про це, хвилин за 10 повернулась, однак телефону там уже не було. Розшукуючи забуту річ, підходила до працівників кафе, у тому числі декілька разів до обвинуваченого, однак останній про знахідку їй нічого не сказав. Вона стала телефонувати на свій номер, спочатку телефон приймав виклики, однак ніхто не відповідав, потім вхідні дзвінки стали скидати, а приблизно через 15 хвилин після втрати телефон вимкнули. У зв`язку з цими подіями вона викликала працівників міліції. Під час зустрічі з обвинуваченим через три дні той став просити її забрати заяву з міліції, одночасно заперечуючи факт перебування телефону у нього. Після повернення телефону вона виявила, що з його пам`яті видалені усі її номери, контакти, фотографії, інша інформація, а також частина програмного забезпечення. На спростування доводів обвинуваченого зазначила, що заставкою телефону слугувала її фотографія, що без будь-яких труднощів давало можливість встановити його власника. Зникненням телефону їй завдана моральна шкода, яка полягає у сильних душевних стражданнях, пов`язаних з безповоротною втратою фотознімків, контактів. Розмір моральної шкоди потерпіла оцінила у 20 тис. грн., які просила стягнути з обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_10 повністю підтвердила показання ОСОБА_6 , зазначивши, що вона разом з потерпілою телефонували на номер мобільного останньої, розпитували персонал.

Свідок ОСОБА_11 повідомив суду, що потерпіла зверталась до ОСОБА_8 у пошуках свого телефону.

Аналогічні показання дала свідок ОСОБА_12 , яка пояснила, що разом з обвинуваченим працювала на кухні, впевнена у тому, що потерпіла у пошуках втраченого телефону зверталася також і до ОСОБА_8 .

Вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім його показань, згідно з якими від визнав факт перебування телефону у нього, показань потерпілої та свідків, також підтверджується дослідженими судом доказами.

Згідно з заявою від 03.09.2015 потерпіла повідомила правоохоронний орган про крадіжку телефону. (а.с.42)

Постановою слідчого від 11.09.2015 підтверджені показання ОСОБА_8 про передачу ним 08.09.2015 працівникам міліції мобільного телефону «Lenovo A 328», який визнаний речовим доказом, оглянутий та повернутий потерпілій. (а.с.49-51)

Відповідно до товарного чеку від 02.07.2015 вартість телефону «Lenovo A 328» становить 2 199, 02 грн. (а.с.35)

Актом приймання товару на сервісне обслуговування від 26.09.2015 підтверджуються показання потерпілої про її звернення до організації-продавця для відновлення нормальної працездатності телефону. (а.с.35)

Вирішуючи питання наявності у діях ОСОБА_8 складу інкримінованого йому злочинного викрадення чужого майна, суд приймає до уваги таке.

У силу ч.1 ст.458 КПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, є обов`язковим для всіх судів загальної юрисдикції.

Виходячи з вищенаведених вимог, суд враховує, що Верховний Суд України у постанові від 11.12.2014 у справі № 5-23кс14 зазначив, що заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене або забуте), особою, яка знала, кому належить це майно, мала підстави вважати, де знаходиться власник речі, і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, або ж у разі появи власника з метою поновлення свого права володіння майном, умисно перешкоджала йому в цьому, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку цього майна.

Якщо привласнення майна відбувається, зокрема, в громадському місці з обмеженим простором, слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником. У подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише забута чи залишена ним.

З достатньою повнотою встановлені судом обставини, за яких ОСОБА_8 вчинений інкримінований йому злочин, свідчать, що обвинувачений, взявши залишений потерпілою ОСОБА_6 мобільний телефон, достовірно знаючи про його володільця, прийняв заходи, спрямовані на унеможливлення виявлення телефону, перешкоджання відновлення контролю над ним, тобто фактично вчинив дії щодо приховування від власника вказаного предмету.

Сукупність наведених чинників приводить суд до висновку про наявність у діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_8 раніше не судимий, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку лікаря нарколога не перебуває.

Обставини, які відповідно до ст.66, 67 КК України пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлені.

При призначенні покарання суд у відповідності з ст.65 КК України враховує обставини скоєння злочину, характер та ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого.

За сукупністю обставин вчинення злочину, його ступеню тяжкості, даних про особу обвинуваченого, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню ним нових злочинів застосування до нього покарання у виді штрафу у межах санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Суд, вирішуючи заявлений цивільний позов, виходить з того, що моральна шкода обґрунтована втратою цінної для потерпілої речі, неможливістю відновлення у пам`яті телефону фотографій та контактних даних, які безповоротно видалені обвинуваченим, поширенням серед працівників кафе-пекарні «Львівські пляцки» неправдивої інформації щодо потерпілої.

У силу пунктів 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї, а також внаслідок знищення чи пошкодження її майна.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Умовою для покладення такого обов`язку на певну особу є наявність її вини.

Враховуючи, що вина ОСОБА_8 у вчиненні злочинного заволодіння телефоном потерпілої ОСОБА_6 та його пошкодження доведена, суд вважає наявними підстави для стягнення з останнього моральної шкоди.

Вирішуючи питання розміру відшкодування, суд приймає до уваги положення ч.3 ст.23 ЦК, згідно з якою розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається, зокрема, залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Також мають враховуватися вимоги розумності та справедливості.

Керуючись вищенаведеними нормами права, суд зазначає, що з боку обвинуваченого мала місце злочинна поведінка по відношенню то потерпілої, яка полягала у протиправному заволодінні ним майном ОСОБА_6 .

Також суд вважає доведеним факт пошкодження майна потерпілої, а саме програмного забезпечення мобільного терміналу, інформації, що зберігалася у пам`яті даного пристрою.

Водночас, співставивши з одного боку - вартість викраденого телефону, негативні наслідки, викликані видаленням з нього певної інформації, відсутність грошових витрат на відновлення працездатності телефону, фактичне повернення викраденого, а з іншого боку суму заявленої моральної шкоди, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є значно завищеними та не відповідають ступеню душевних страждань ОСОБА_6 .

З огляду на зазначене, керуючись принципом розумності та справедливості, суд вважає, що для отримання належної сатисфакції та грошової компенсації моральних страждань потерпілої достатнім є стягнення з обвинуваченого суми у розмірі однієї тисячі п`ятиста гривень.

Процесуальні витрати під час досудового розслідування та судового провадження не понесені.

Речовий доказ - телефон «Lenovo A 328», переданий на зберігання потерпілій, решта речових доказів зберігається при матеріалах судової справи.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.185, ст. 53, 65 КК України, ст. 23, 1167 ЦК України, ст.373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Запобіжний захід до ОСОБА_8 не застосовувався.

Речовий доказ - телефон «Lenovo A 328», переданий на зберігання ОСОБА_6 , залишити останній, як власнику, решту речових доказів зберігати при матеріалах судової справи.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1