Ухвала іменем україни 17 березня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003791, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 16 жовтня 2015 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Слов`янська Донецької області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої по АДРЕСА_2 , яка визнана невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

встановив:

у касаційній скарзі прокурор стверджує про незаконність судових рішень щодо ОСОБА_5 , які просить скасувати з призначенням нового розгляду провадження в суді першої інстанції з підстав неправильного застосування кримінального закону та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд, формально перелічивши докази, які, на переконання суду, підтверджують невинуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, не дав їм належної оцінки, що призвело до помилкового висновку про те, що ОСОБА_5 не була обізнана про дії ОСОБА_7 . Звертає увагу на те, що у вироку суд встановив відсутність у діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, проте ухвалив виправдати останню з підстав недоведеності її вини у вчиненні цього злочину. Стверджує про формальність розгляду провадження судом апеляційної інстанції, який не перевірив і не спростував всі доводи апеляції сторони обвинувачення, і про невідповідність ухвали цього суду вимогам ст. 412 КПК України, яка не містить належним чином мотивованих підстав із яких апеляцію прокурора визнано необґрунтованою.

Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 травня 2015 року ОСОБА_5 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та виправдано її за недоведеністю в її діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 16 жовтня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який не підтримав касаційну скаргу, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_5 підозрювалася у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, вчиненого за таких обставин.
На початку червня 2013 року, точної дати під час досудового розслідування встановити не вдалося, ОСОБА_5 , будучи ученицею Державного навчального закладу «Слов`янський професійний художній ліцей» (далі - ДНЗ «СГТХЛ») і маючи статус дитини, позбавленої батьківського піклування, дізналася про те, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 226 від 05 квітня 1994 року «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» студентам із числа дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, що навчалися або виховувалися в навчально-виховних та вищих навчальних закладах і перебували на повному державному утриманні, при їх працевлаштуванні видається одноразова грошова допомога в розмірі шести прожиткових мінімумів.
Після цього в ОСОБА_5 виник умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами Державного бюджету України, шляхом обману. Реалізуючи цей умисел ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що для отримання вищевказаної грошової допомоги необхідне обов`язкове працевлаштування, а вона не працевлаштована, за допомогою ОСОБА_7 , яка не маючи умислу на заволодіння чужим майном, підробила документи про працевлаштування ОСОБА_5 на ПП « ОСОБА_8 », а саме: зворотний талон б/н від 05 липня 2013 року, довідку з ПП « ОСОБА_8 » та завірену копію трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , та надала їх до адміністрації ДНЗ «СГТХЛ», про що ОСОБА_5 знала. Однак, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що вона не працевлаштована, знаючи про дії ОСОБА_7 , не повідомила адміністрацію ДНЗ «СГТХЛ» про відсутність працевлаштування, таким чином шляхом замовчування відомостей, які мають бути повідомлені, ввела адміністрацію ліцею в оману з метою незаконного заволодіння вищевказаною одноразовою грошовою допомогою.
На підставі наданих підроблених документів, згідно з наказом директора ДНЗ «СГТХЛ» № 210 від 11 вересня 2013 року «Про надання допомоги при закінченні ліцею та при працевлаштуванні учениці позбавленої батьківського піклування», у зв`язку з працевлаштуванням та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 226 від 05 квітня 1994 року «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування», ОСОБА_5 були нараховані грошові кошти у сумі 6882 грн, які вона незаконно отримала та розпорядилася ними на власний розсуд.
Виправдовуючи ОСОБА_5 пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 190 КК України, суд указав наступне.
Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 226 від 05 квітня 1994 року «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» ОСОБА_5 як дитина, яка позбавлена батьківського піклування і навчалася в навчально-виховному закладі та перебувала на повному державному утриманні, мала право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі шести прожиткових мінімумів. Також за вимогами цієї постанови ведення обліку, призначення компенсації та її виплата покладені на посадових осіб навчального закладу, де навчається дитина.
Свідки, допитані у судовому засіданні, пояснювали, що майстер виробничого навчання ОСОБА_9 повинна була підготувати документи після перевірки для призначення допомоги ОСОБА_5 , а тому суд дійшов висновку, що остання не відносилася до кола осіб, причетних до призначення та виплати цієї грошової допомоги.
ОСОБА_5 у суді стверджувала, що вона не знала які документи збирала ОСОБА_9 , а також їх склад, зміст і кількість, а вона особисто ніяких документів не збирала і не надавала до адміністрації закладу.
При цьому судом було встановлено, що ОСОБА_9 надала до ДНЗ «СГТХЛ» підроблені документи з врахуванням яких ОСОБА_5 згодом отримала грошову допомогу. Одночасно ОСОБА_5 не знала про ці документи, оскільки не була повідомлена про них ОСОБА_7 , яку вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 лютого 2015 року визнано винуватою у виготовленні та підробці документів на виплату ОСОБА_5 грошової допомоги від держави.
З огляду на це, суд дійшов висновку що ОСОБА_5 не усвідомлювала, що вона є працевлаштованою у ПП « ОСОБА_8 ».
Також суд указав на протиріччя в обвинуваченні, яке було пред`явлено ОСОБА_5 , оскільки органи досудового розслідування вказали, що обвинувачена не знала і не могла знати про наявність документів про її працевлаштування у ПП « ОСОБА_8 », які підробила ОСОБА_9 , та одночасно про те, що вона шляхом обману у вигляді замовчування відомостей, які мають бути повідомлені адміністрації навчального закладу, заволоділа коштами держави.

Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Одночасно ст. 419 КПК України містить вимоги до ухвали апеляційного суду в якій має бути зазначено: імена учасників судового провадження, короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції, узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу і узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження, встановлені судом першої інстанції обставини, встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними, мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Ухвала Апеляційного суду Донецької області від 16 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 є такою, що не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону, і підлягає скасуванню з призначенням нового апеляційного розгляду з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись із постановленим вироком місцевого суду щодо ОСОБА_5 , прокурор звернувся із апеляційною скаргою на це судове рішення з вимогою скасування виправдувального вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор порушував питання про неповноту та однобічність судового розгляду цього провадження, невідповідність висновків суду про невинуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, фактичним обставинам провадження, та про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке, на думку сторони обвинувачення, полягало в ухваленні вироку, що не відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Суд апеляційної інстанції визнав цю апеляційну скаргу прокурора такою, що відповідає вимогам ст. 396 КПК України, та відкрив провадження за цією скаргою, а згодом призначив кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 до розгляду, під час якого суд заслухав думки учасників процесу, перевірив доводи апеляційної скарги і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданої апеляції.
Залишаючи апеляцію сторони обвинувачення без задоволення, апеляційний суд указав, що відповідно до вимог ст. 415 КПК України підставами для призначення нового розгляду в суді першої інстанції є: 1) встановлення порушень, передбачених пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 КПК України; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву при його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; 3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд. Також апеляційний суд указав, що прокурор в апеляційної скарзі, оскаржуючи виправдувальний вирок, не ставить питання про ухвалення нового обвинувального вироку, а просить призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Колегія суддів звернула увагу на те, що прокурор в апеляційної скарзі не зазначив ні однієї із підстав, передбачених ст. 415 КПК України, для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, а суд апеляційної інстанції таких підстав не встановив. Одночасно колегія суддів констатувала, що статті 420-421 КПК України не передбачають іншого способу скасування необґрунтованого виправдувального вироку ніж винесення нового вироку. За таких обставин, суд апеляційної інстанції встановив, що виправдувальний вирок щодо ОСОБА_5 не може бути скасовано, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

При цьому жодного доводу сторони обвинувачення, наведеної у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції не перевірив і не спростував.
Одночасно колегія суддів дійшла висновку про помилковість позиції суду апеляційної інстанції, зазначеної в ухвалі, про те, що іншого способу скасування необґрунтованого виправдувального вироку ніж винесення нового вироку статті 420-421 КПК Українине передбачають.

Так, ст. 409 КПК України визначає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
При цьому статтями 420, 421 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції лише за скаргою сторони обвинувачення, якщо в ній наведені відповідні підстави, скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Одночасно в ст. 407 КПК України вказано, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити вирок або ухвалу без змін; змінити вирок або ухвалу; скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок; скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу; скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження; скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Тобто, законодавець визначив, що суд апеляційної інстанції, окрім іншого, має право залишити вирок місцевого суду без зміни, або скасувати його з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції чи постановити свій вирок. Свій вирок суд апеляційної інстанції уповноважений ухвалити лише погіршивши становище особи. Одночасно за змістом статей 409, 420 КПК України вбачається, право суду скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції з підстав неповноти судового розгляду; невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, яким, окрім іншого, може бути таке порушення, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому апеляційний суд не був позбавлений права, перевіривши всі доводи апеляції і визнавши їх безпідставними, залишити без задоволення апеляційну скаргу, належними чином обґрунтувавши своє рішення та надавши відповідь на усі доводи скарги.

Цих норм закону суд апеляційної інстанції не врахував, ні одного доводу прокурора щодо незаконності вироку щодо ОСОБА_5 , наведеного у апеляційній скарзі, не перевірив і не спростував, що призвело до неправильного застосування кримінального закону через передчасний висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

За таких обставин, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, ухвала суду апеляційної інстанції скасуванню, як така, що не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону.
При новому апеляційному розгляді суду належить перевірити доводи апеляції, дати їм та висновкам суду першої інстанції належну оцінку, а також з урахуванням усіх обставин постановити законне й обґрунтоване рішення, виклавши його у процесуальному документі згідно з вимогами закону.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 16 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

______________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3