Номер провадження: 11-кп/785/1267/16
Номер справи місцевого суду: 523/9104/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.09.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого: судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003198 від 19.05.2016 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Одеса від 13.07.2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеса, громадянин України, з середньою освітою, одружений, маючий на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштований, фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, а в останній раз:
- 19.12.2011 року Київським районним судом м. Одеса за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. 18.03.2016 року звільнений у зв`язку з відбуттям покарання,-
засуджений за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі,-

встановив:

Відповідно до вироку суду ОСОБА_7 засуджений за те, що маючи непогашену судимість, за ч. 2 ст.185 та ч.2 ст.186 КК України 19 травня 2016 року, близько 18 години, з корисливих мотивів, перебуваючи біля будинку № 82 по вул. Дніпропетровська дорога в м. Одеса, підбіг до раніше не знайомої йому ОСОБА_8 та зірвав з її шиї золотий ланцюжок, вартістю 3223 грн., на якому висів золотий кулон, вартістю 1320 грн. Таким чином, ОСОБА_7 заволодів ювелірними прикрасами потерпілої, загальною вартістю 4543 грн., якими розпорядився на власний розсуд.

На вказаний вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга, в якій він, не оспорюючи свою винуватість та правильність кваліфікації його дій, просить апеляційний суд призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. В мотивування своїх доводів послався на те, що при призначенні покарання районний суд не в повній мірі врахував пом`якшуючі покарання обставини, а саме перебування на його утриманні малолітніх дітей 2008 та 2009 року народження та матері, яка є хворою, потребує його піклування та опіки, а також обставину добровільного відшкодування ним потерпілій спричинених збитків.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання - змінити, застосувати відносно нього положення ст.69 КК України та призначити йому більш м`яке покарання, ніж передбачене санкціями зазначених статей кримінального закону.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив пом`якшити призначене йому покарання; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, пославшись на відсутність підстав для застосування відносно обвинуваченого вимог ст.69 КК України; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляції, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні, з наступних підстав:
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, тобто скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин, ніким з учасників кримінального провадження в тому числі обвинуваченим не оспорюються, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, які в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, районним судом при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні не досліджувались, оскільки ці обставини ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції, як зазначено у вироку, врахував відповідно до ст.65 КК України дані про особу винного, а саме наявність у нього родини з обов`язком утримання двох неповнолітніх дітей, відшкодування заподіяної потерпілій шкоди, а також обставину, яка у в відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшує його покарання - щире каяття та прийшов до висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Крім того районний суд прийняв до уваги вчинення обвинуваченим злочину в період непогашеної судимості, а також в період нетривалого часу після звільнення з місць позбавлення волі.

Як видно з поданої обвинуваченим апеляції, останній не погоджується з обраним йому районним судом видом покарання і просить зменшити призначений йому районним судом строк покарання, застосувавши положення ст.69 КК України та призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом. При цьому обвинувачений послався на необхідність врахування як пом`якшуючої покарання обставини - відшкодування ним спричинених потерпілій збитків, а також наявність у нього хворої матері та двох неповнолітніх дітей.

Разом з тим, доводи обвинуваченого про наявність пом`якшуючих покарання обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений добровільно не відшкодовував спричинені збитки, а викрадене майно було повернуто після затримання останнього пересічним громадянином.

Крім того не можуть бути визнані пом`якшуючими покарання обставинами - наявність у обвинуваченого неповнолітніх дітей, оскільки ці обставини не визначені у положеннях ст.66 КК України і свідчать на лише про його сімейний стан. При цьому, на підтвердження обставин перебування на його утриманні цих дітей, з урахуванням відсутності у нього місця роботи апеляційному суду не надано жодних доказів.

Що стосується тверджень обвинуваченого щодо утримання ним хворої матері, то вони не можуть бути визнані як належні, оскільки з урахуванням наданих ним пояснень щодо проживання його та матері за різними адресами, а також відсутності даних, які вказують на можливість утримання ним своєї родини, в тому числі і хворої матері, зазначене вказує не протилежне.

Дослідивши характеризуючі особу обвинуваченого дані (а.с. 20-28), апеляційний суд вважає, що покарання, яке призначено обвинуваченому, визначено в межах, установлених у санкції статті Особливої статті цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення, даних про особу обвинуваченого та приходить до висновку що за своїм видом та розміром призначене покарання є відповідним та достатнім для запобігання вчинення ОСОБА_7 нових злочинів.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що обвинувачений є особою, яка раніше неодноразово судима за вчинення тяжких умисних злочинів, відбував покарання у місцях позбавлення волі і після відбуття покарання, за досить нетривалий термін, знову вчинив тяжкий умисний корисливий злочин, що на думку районного суду свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та перевиховання. Крім того, апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що районний суд призначив обвинуваченому мінімальне покарання, відповідно до санкції інкримінованої йому статті кримінального закону.

За таких обставин, з урахуванням усіх встановлених в сукупності районним судом та апеляційним судом обставин справи та даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50 та 65 КК України, призначив обвинуваченому відповідне покарання у зазначеному у вироку суду розмірі та прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.

Таким чином, незважаючи на доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , призначене обвинуваченому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості та служити підставою для зміни або скасування вироку, оскільки, з урахуванням обставин наведених у вироку, воно відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, характеризуючих особу обвинуваченого даних, та є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст. 50 КК України.

При цьому, колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Разом з тим, враховуючи положення ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», суд апеляційної інстанції вважає необхідним зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення у виді тримання під вартою в період з 14 липня 2016 року, а саме з часу ухвалення районним судом оскаржуваного вироку суду та по 28 вересня 2016 року, тобто до часу постановлення апеляційним судом ухвали за результатами апеляційного розгляду, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеса від 14.07.2016 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України - залишити без змін.

У відповідності до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання, час його утримання під вартою в період з 14 липня 2016 року, тобто з часу ухвалення районним судом оскаржуваного вироку суду та по 28 вересня 2016 року, тобто до часу постановлення апеляційним судом ухвали за результатами апеляційного розгляду, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . ОСОБА_4