Справа №488/1065/16-к 08.11.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/784/784/16 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 345 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
8 листопада 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000059 за апеляційною скаргою прокурора першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 на вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, раніше судимого 1 березня 2010 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого 2 червня 2014 року по відбуттю строку покарання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Учасники судового провадження:
Прокурор ОСОБА_8 ,
Обвинувачений ОСОБА_7 ,
Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Просить вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на один рік.

Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
Вважає вирок суду стосовно ОСОБА_7 незаконним та таким, що підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, відповідно до ч. 6 ст. 9, ст. 412, 415 КПК України.

Стверджує, що судом при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_7 не дотримано положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст. 2, 7, ч. 4 ст. 370, ч. 3 ст. 374 КПК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 вересня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку»

При цьому, зазначає, що суд хоча й визнав ОСОБА_7 винним за ч. 2 ст. 345 КК України, за якою висунуто органом досудового слідства обвинувачення, проте, у порушення приписів ст. 337 КПК України, вийшовши за межі того обвинувачення, що висунуте відповідно до обвинувального акта, сформулював своє.

На думку апелянта, судом сформульоване обвинувачення таким чином, що унеможливлює при зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого статтею 345 КК України, дійти висновку про їх відповідність. В обвинувачені, визнаному судом доведеним, не сформульовано фактичні обставини щодо суб`єктивної та об`єктивної сторони, зокрема щодо мотивів та способу вчинення кримінального правопорушення.

Зазначає, що поза увагою суду залишилась необхідність формулювання обставин скоєного правопорушення у частині конкретизації виконання потерпілим своїх службових обов`язків, не зважаючи на те, що основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 345 КК України, є нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим об`єктом - психічна недоторканність працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів, їх здоров`я.

Вважає, що суд, мотивуюче своє рішення про доведеність обвинувачення, у порушення приписів ст. 94 КПК України, не лише не надав оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а навіть не перелічив докази, які безпосередньо досліджені в ході судового розгляду.

Стверджує, що судове рішення не відповідає засаді кримінального провадження верховенству права. При цьому, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, а саме, рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suоmіnеn v. Fіnland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року та рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Fіnland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року), зазначив, що суд повинен навести обґрунтування своїх рішень з метою публічного контролю здійснювати правосуддя.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
За вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що 8 січня 2016 року, близько 04-54 год., він, перебуваючи біля бару «Південний кристал», розташованого за адресою: м. Миколаїв, пр. Жовтневий, 340, умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу - ОСОБА_9 , під час виконання останнім службових обов`язків, легкі тілесні ушкодження,, шляхом нанесення удару в область голови.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційний скарзі, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а вирок суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд визнає скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Об`єктивна сторона складу злочину це зовнішній прояв злочинного посягання, що включає суспільно небезпечне і протиправне діяння, вчинене у певний час, визначеним способом, із застосуванням конкретних засобів, з настанням суспільно небезпечних наслідків. Особливе значення об`єктивної сторони складу злочину в теорії та судовій практиці обумовлене тим, що вона структурно входить в основу кримінальної відповідальності, визначає її межі, є умовою правильної кваліфікації та розмежування суміжних складів злочинів, а також елементи об`єктивної сторони складу злочину конструюють диспозицію кримінально-правової норми.

Згідно ч. 2 ст. 345 КК України, за якою кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 , кримінальна відповідальність наступає за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

За вироком судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 8 січня 2016 року, близько 04-54 год., перебуваючи біля бару «Південний кристал», розташованого за адресою: м. Миколаїв, пр. Жовтневий, 340, умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу - ОСОБА_9 , під час виконання останнім службових обов`язків, легкі тілесні ушкодження шляхом нанесення удару в область голови.
Тобто, судом першої інстанції, всупереч вказаним нормам КПК України, у формулюванні обвинувачення, визнаного доведеним, не зазначені обставини скоєного суспільно-небезпечних дій обвинуваченим у частині конкретизації виконання потерпілим своїх службових обов`язків, мотивів дій обвинуваченого, а саме, чи були пов`язані такі дії саме у зв`язку з діяльністю працівника правоохоронного органу, а також у частині наслідків кримінального правопорушення, а саме, які тілесні ушкодження були заподіяні потерпілому, що визначені легкими тілесними ушкодженнями.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії), п. 79). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див. рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії, п. 34).

Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглянути у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «в» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції, п. 54).

Зазначене вище свідчить, що вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ч. 1 ст. 412 КПК України, а тому підлягає скасуванню.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлені порушення, передбачені п. п. 2, 3, 4, 5, 6, 7 ч. 2 ст. 412 КПК України.

Однак, положеннями КПК України не врегульовані питання кримінального провадження, які полягають у вищенаведених порушеннях судом норм кримінального процесуального Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Значення загальних засад полягає в тому, що вони мають вищий ступінь нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та для подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

Враховуючи наведені положення ч. 6 ст. 9 КПК України та порушення судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження законності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя (п. 2, 13, 14 ч. 1 ст. 7 КПК України), ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

У зв`язку із скасуванням вироку з процесуальних підстав, суд апеляційної інстанції не вирішує питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність покарання.

При новому судовому розгляді даного кримінального провадження суду першої інстанції слід врахувати вищенаведене, усунути вказані в ухвалі порушення, перевірити відповідність обвинувального акту вимогам КПК України та прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення у відповідності до вимог кримінального процесуального та кримінального законів.

Керуючись ч. 1 ст. 7 ч. 6 ст. 9, ч. 2 ст. 376, ст. 405, 407, 412, 415, 416, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора першого заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 , задовольнити.

Вирок Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати, призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: