Ухвала
іменем україни

19 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі за участю прокурораОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000370, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, раніше неодноразово судимої, останній раз вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 березня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_6 , на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17вересня 2015 року ОСОБА_6 засуджена за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, до покарання, обраного ОСОБА_6 за даним вироком, частково приєднано покарання, призначене вироком Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 березня 2015 року і остаточно засудженій призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 грудня 2015 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано. Постановлено вважати ОСОБА_6 винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2013 року і остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 березня 2015 року, у виді позбавлення волі строком на 3 роки, більш суворим, призначеним за цим вироком, і остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

В решті вирок районного суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_6 просить змінити вирок апеляційної інстанцій в частині призначеного засудженій покарання, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Вважає, що у суду є достатньо підстав для зменшення міри призначеного ОСОБА_6 покарання.

Як убачається з вироку суду, ОСОБА_6 засуджено за те, що вона 22 лютого 2015 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в житло, реалізуючи який прибула до першого під`їзду багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та прослідувала на другий поверх вказаного будинку, де, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, впевнившись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає та вона залишається непоміченою для оточуючих, шляхом вільного доступу, відкрила незамкнені двері квартири АДРЕСА_2 даного будинку, проникла в коридор квартири, звідкіля таємно викрала майно потерпілої ОСОБА_9 на загальну суму 4252, 20 грн., після чого з викраденим з місця скоєння злочину зникла і розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальний збиток на зазначену суму.

Заслухавши доповідь суді, думку прокурора ОСОБА_5 , який не підтримав касаційну скаргу та просив залишити її без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок апеляційного суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, за який її засуджено та правильність кваліфікації її дій за ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оскаржується.

Що ж стосується доводів касаційної скарги захисника про порушення щодо засудженої загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Як убачається з вироку апеляційного суду, кримінальна справа розглядалась за апеляцією прокурора, в якій порушувалось питання про скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції кримінального закону та невідповідністю призначеного судом першої інстанції покарання засудженій внаслідок м`якості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій в разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 була засуджена вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 4 березня 2013 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ст. ст. 70, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Потім вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2013 року ОСОБА_6 було засуджено за ч.2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. ст. 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 13 березня 2015 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2013 року, яким ОСОБА_6 засуджено до 5 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, було постановлено виконувати самостійно.

У даному провадженні кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 вчинила 22 лютого 2015 року, тобто в період іспитового строку, визначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2013 року та до ухвалення вироку Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська 13 березня 2015 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За змістом постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК ( 2341-14 ) судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком . Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами передбаченими в частинах першій третій цієї статті призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, то у цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Апеляційний суд скасовуючи вирок першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та постановляючи свій вирок ці вимоги закону врахував в повній мірі.

Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам повно та всебічно розглянути дане кримінальне провадження і постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3