Справа № 359/5201/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1282/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 28 24.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
24 жовтня 2016 року. м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2016 року, якою закрито кримінальне провадження про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.259 КК України.

Як видно із ухвали суду,17.02.2016 року приблизно о 12 год 20 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи в буд. АДРЕСА_1 , навмисно, завідомо знаючи про недостовірність відомостей, зі свого мобільного телефону марки «Нокіа» моделі RM-1133 IMEI НОМЕР_1 з номером абонента НОМЕР_2 оператора мобільного зв`язку «Лайфселл» здійснив дзвінок диспедчеру спецлінії «101» НОМЕР_3 пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС України в Київській області та анонімно повідомив завідомо неправдиву інформацію про підготовку вибуху , а саме замінування ДП «МА Бориспіль» ( ), який розташований за адресою Бориспіль-7, в результаті чого була поставлена під загрозу громадська безпека та здійснено відволікання від виконання своїх обов`язків органів Національної поліції, ДСНС України та працівників ДП «МА Бориспіль». У подальшому в результаті проведеного обстеження території ДП «МА Бориспіль» будь-яких пристроїв на проведення вибуху виявлено не було. Відповідно до висновку експерта ДНДЕКЦ МВС України за № 19/9-3/09 від 24.05.2016 р. анонімні дзвінки 17.02.2016 року та повідомлення про підготовку про вибух ,здійснені ОСОБА_8

22 червня 2016 року старший слідчий СВ ВП в а/п «Бориспіль» Бориспільського ВП ГУНП в Київській області за погодженням з прокурором подав клопотання про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, оскільки останній, був у стані неосудності.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2016 року закрито кримінальне провадження про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.259 КК України.

Свою ухвалу суд першої інстанції обґрунтовує тим, що в судовому засіданні суду першої інстанції прокурором надано постанову слідчого від 08.06.2016 р. про призначення судової психолого - психіатричної експертизи відносно ОСОБА_8 , при цьому не надано жодних процесуальних документів стосовно підстав призначення такої експертизи, будь-то добровільну згоду клопотання на таке ОСОБА_8 , будь-то ухвалу слідчого судді. Суд не вправі визнавати висновок за № 230 від 08.06.2016 року судово-психіатричного експерта про страждання ОСОБА_8 під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання «шизофренію» як допустимий доказ , а рівно як і в сенсі вимог п. 1 ч.2 та ч. 3 ст..87 КПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст.513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує питання, зокрема, чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння , кримінальне правопорушення у стані неосудності. Висновок же експерта під час проведення судово - психіатричної експертизи за № 230 від 08.06.2016 року даних про неосудність ОСОБА_8 взагалі не містить. Разом з тим приписи ч.1 ст.509 КПК України вимагають, що слідчий , прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному стані. Таким чином, суд першої інстанції дійшов до такого висновку, що оскільки наявність неосудності ОСОБА_8 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння не встановлена, дане кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі ч.5 ст.513 КПК України.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції,прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Призначити новий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_10 у суді першої інстанції.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що незважаючи на наявність висновку експерта про необхідність примусового лікування особи, суд безпідставно не прийняв рішення про застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, а закрив кримінальне провадження. Вважає, що навіть якщо суд не погодився висновком експертизи, то суд повинен був відмовити в задоволенні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, а не закривати провадження. Суд необґрунтовано та надумано визнав висновок експерта № 230 від 08.06.2016 недопустимим доказом. Вказує, що тільки для примусового залучення особи до проведення експертизи необхідна ухвала суду, відповідно до ст. 509 КПК України. Також суд першої інстанції зазначив, що висновок експерта не містить даних про неосудність особи. Однак, поняття осудність чи неосудність особи це юридичне поняття, що належить до компетенції суду. Вважає, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване та незаконне і взагалі унеможливлює проведення подальшого досудового розслідування і виконання будь-яких процесуальних дій. А відносно ОСОБА_8 тривалий час залишається не прийнятим законне та обґрунтоване, єдино правильне рішення застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом. На думку прокурора, суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила ухвалу суду скасувати та направити матеріали на новий судовий розгляд, думку захисника, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 84 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався приписів вищевказаної статті.

Так, доводи прокурора про те, що висновок експерта № 230 від 8.06.2016 року необґрунтовано визнано недопустимим є слушними.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 КПК України слідчий, прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такими обставинами, зокрема, є: 1) наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання; 2) поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо).

Відповідно до частини другої цієї ж статті у разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців. Питання про примусове направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження - ухвалою суду. Таким чином тільки у разі направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної експертизи обов`язково повинно бути рішення слідчого судді чи суду.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження під час досудового розслідування була призначена та проведена амбулаторна судово-психіатрична експертиза, а в такому випадку вона може призначатися постановою слідчого /прокурора.

Щодо доводів прокурора про те, що суд не правильно вказав що у висновку експерта не міститься інформації щодо неосудності особи, то вони є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 КПК України у висновку експерта повинно бути зазначено: 1) коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта) та на якій підставі була проведена експертиза;2) місце і час проведення експертизи; 3) хто був присутній при проведенні експертизи; 4) перелік питань, що були поставлені експертові; 5) опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом;6) докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка;7) обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання.

Висновок експерта містить відповіді на всі поставленні перед експертом питання, в тому числі і на питання чи міг ОСОБА_8 усвідомлювати свої дії та керувати ними, що фактично є медичним терміном визначення осудності чи неосудності особи. Поняття осудності чи неосудності особи це юридичне ( правове) питання і його визначення належить до компетенції суду.

Заслуговують на увагу і доводи прокурора про те, що суд безпідставно закрив провадження щодо ОСОБА_8 .. Ч.2 ст. 512 КПК України передбачено, що судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, як в апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити матеріали на новий судовий розгляд, то в даному випадку, суд апеляційної інстанції не вправі вийти за межі прохальної частини апеляційної скарги та розглянути судом апеляційної інстанції питання про можливість застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до вимог ст. ст. 412, 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції у разі допущення судом при розгляді справи істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

При новому розгляді суду необхідно усунути вказані в ухвалі недоліки та прийняти рішення відповідно до вимог КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 409, 415, 512, 516 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2016 року, якою закрито кримінальне провадження про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.259 КК України скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд до того ж суду.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4