Справа № 357/5077/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/789/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 23.06.2016

УХВАЛА
Іменем України
23 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

засудженого: ОСОБА_7 ,

пр - ка Білоцерківської ВК №35: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_9 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2016 року, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання було задоволено,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Славутицького міського суду Київської області від 14 травня 2014 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою цього ж суду від 04 лютого 2016 року йому зараховано в строк покарання попереднє ув`язнення з 12 березня 2014 року по 23 вересня 2014 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України.

29 квітня 2016 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього ст. 81 КК України, тобто умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2016 року дане клопотання було задоволено, ОСОБА_7 звільнено від невідбутої частини покарання за вироком Славутицького районного суду на невідбутий строк 9 місяців 13 днів. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що, аналіз матеріалів провадження та характеризуючі дані на засудженого дають підстави вважати, що він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, довів своє виправлення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, прокурором подано апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду від 17 травня 2016 року про звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково скасувати; постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від невідбутої частини покарання відмовити. Вимоги обґрунтовує тим, що засуджений у Білоцерківській виправній колонії №35 відбуває покарання з 06 грудня 2014 року, за вказаний час характеризується посередньо, не завжди дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, мав три стягнення, які погашено. Прокурор вказує, що судом першої інстанції не враховано, що засуджений допускає порушення вимог пожежної безпеки і безпеки праці, приймає участь в роботах по благоустрою місць позбавлення волі лише під контролем адміністрації, ініціативи не проявляє. Окрім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_7 не приймає особистої участі в організації виховних заходів, у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, у роботі самодіяльних організацій, не проявляє розумну соціально-корисну активність в організації їх роботи. Також, на думку прокурора, при винесенні рішення судом першої інстанції не було враховано відсутність у засудженого сумлінної поведінки. Апелянт зазначає, що ОСОБА_7 неодноразово судимий, та комісією Білоцерківської виправної колонії №35 по розгляду особових справ, йому 04.05.2016 року було відмовлено у зверненні комісії з поданням про умовно-дострокове звільнення до суду.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2016 року залишити в силі. Позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, а обставинам, які перелічені прокурором, ним дана неправильна оцінка. Засуджений вказує, що він весь час працевлаштований, у нього є 3 заохочення, які він отримав працюючи на виробництві, він дотримується внутрішнього розпорядку та правил поведінки, а вказані прокурором стягнення зняті та погашені, і не є такими, що вказують на те, що він не став на шлях виправлення. Окрім того, ОСОБА_7 зазначає, що він розкаюється у вчиненні злочину.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити; засудженого, який підтримав подані ним заперечення та просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення; представника Білоцерківської ВК №35, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Частиною 3 ст. 81 КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин та не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Згідно характеристики засудженого ОСОБА_7 , затвердженої начальником Білоцерківської ВК №35 від 12 травня 2016 року, початком відбування строку покарання засудженим є 12 березня 2014 року /а.п. 4/.

Таким чином, на момент розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення, засуджений ОСОБА_7 фактично відбув дві третини призначеного йому покарання.
Однак, на думку колегії суддів, в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання слід відмовити з наступних підстав.
Вироком Славутицького міського суду Київської області від 14 травня 2014 року ОСОБА_7 було засуджено за ч. 3 ст. 185, ст.71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі; кінець строку відбування покарання 01 березня 2017 року.
Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.
Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину та інші обставини.
Частиною 2 ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.
Відповідно до характеристики, засуджений ОСОБА_7 , утримуючись в Київському СІЗО зарекомендував себе посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 06 грудня 2014 відбуває покарання в Білоцерківській ВК №35, де характеризується посередньо, за допущені порушення установленого порядку відбування покарання мав 3 стягнення, які знято та погашено у встановленому законом порядку, має 3 заохочення /а.п. 4/.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, працевлаштований, відношення до праці добре, встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконує, спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку, завжди має охайний зовнішній вигляд, дбайливо ставиться до майна установи.

Однак судом не враховано, що засуджений приймає участь в роботах по благоустрою місць позбавлення волі лише під контролем адміністрації, ініціативи не проявляє; роботи із самообслуговування виконує, але не приймає особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі; не приймає участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених; не бере участі в роботі самодіяльних організацій, не проявляє розумну соціально-корисну активність в організації їх роботи /а.п. 4 /.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до хибних висновків щодо того, що засуджений ОСОБА_10 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, і рішення про його умовно-дострокове звільнення, на думку колегії суддів, є передчасним.

У зв`язку з викладеним, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а ухвала суду скасуванню з постановленням нової ухвали відповідно до ст. 407 КПК України.
Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2016 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

С У Д Д І :

____________________ _____________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4