Справа № 309/2619/14-к
Провадження № 1-кп/309/40/16
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2016 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Хуст кримінальне провадження №0000238 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Рокосово Хустського району Закарпатської області, громадянина України, який має вищу освіту, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 20.02.2014 року Хустським районним судом за ст.ст.240 ч.2, 272 ч.1, 364 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням на строк 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_4 18 березня 2014 року, близько 19 годині, в вечірній час доби, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Фіат-Пунто S», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю /зі слів водія/ 10-20км/год., в напрямку вулиці Львівській в м.Хуст Закарпатської області, не забезпечив безпеку руху та грубо порушив вимоги п.п.1.3, 1.4, 1.5, 1.10, 2.3 «б», 4.16 «а», 12.3, 13.3 та 18.1 Правил дорожнього руху України, проігнорував вимоги дорожнього знаку «пішохідний перехід», не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, внаслідок чого біля торгівельного центру «Епіцентр» по вулиці Духновича в м.Хуст не впорався з керуванням, не застосував екстрене гальмування і на пішохідному переході допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , 1941 року народження, яка маючи перевагу в русі, переходила проїзну частину дороги зліва направо по руху автомобіля.

Внаслідок наїзду пішохід ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи №159 від 24.03.2014 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого косого перелому нижньої третини обох кісток правої гомілки із зміщенням, синця правої гомілки та садна правої гомілки, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Прокурором в інтересах держави в особі Хустської районної лікарні був заявлений цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину на суму 4295грн.61коп., яка була витрачена Хустською районною лікарнею на лікування потерпілої ОСОБА_6 .. В судовому засіданні прокурор цей цивільний позов не підтримала, просила залишити цей цивільний позов без розгляду.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 провинну у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, не визнав та пояснив, що 18 березня 2014 року, близько 19 годині, він, керуючи автомобілем марки «Фіат-Пунто S», державний номерний знак НОМЕР_1 , зупинився перед пішохідний переходом по вулиці Духновича в м.Хуст, а потерпіла ОСОБА_6 , переходячи через пішохідний перехід, оступилася та сама впала на його автомобіль, який не рухався.

Незважаючи на те, що ОСОБА_4 свою провину не визнав, його вина повністю підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Так, потерпіла ОСОБА_6 , допитана у судовому засіданні, пояснила, що 18 березня 2014 року, приблизно о 19 годині, вона разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 поверталася з супермаркету «Вопак». Вони разом переходили дорогу напроти торгівельного центру «Епіцентр» по пішохідному переходу: вона йшла спереду, а ОСОБА_7 позаду неї. Знаходячись на пішохідному переході, вона почула удар автомобілем в праву частину тіла, після чого вона впала на дорогу. Більше вона нічого не пам`ятає. Обвинувачений ОСОБА_4 добровільно відшкодував їй спричинену матеріальну та моральну шкоду. Призначення міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 вона залишила на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_7 , допитаний у судовому засіданні, пояснив, що 18 березня 2014 року, приблизно о 19 годині, він разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 повертався з супермаркету «Вопак». Вони разом переходили дорогу до торгівельного центру «Епіцентр» по пішохідному переходу: Андок йшла спереду, а він позаду неї. Він побачив, як автомобіль, за кермом якого був ОСОБА_4 , прямо на пішохідному переході правою передньою частиною наїхав на ОСОБА_6 , від чого вона впала на асфальт. Через декілька хвилин приїхала швидка допомога і відвезла ОСОБА_6 до лікарні.

Свідок ОСОБА_8 , допитана у судовому засіданні, пояснила, що 18 березня 2014 року, приблизно о 19-00, вона разом зі своєю подругою ОСОБА_9 стояли навпроти торгівельного центру «Епіцентр» біля пішохідного переходу та бачила, що автомобіль під керуванням ОСОБА_4 , пригальмовуючи, але повністю не зупиняючись, на пішохідному переході наїхав на пішохода ОСОБА_6 , яка разом зі своїм чоловіком переходила дорогу зліва направо по пішохідному переходу. Вона бачила, як нога потерпілої попала під бампер автомобіля ОСОБА_10 , внаслідок чого потерпіла схопилась за капот автомобіля, а потім впала на асфальт. Після цього вона по телефону викликала швидку медичну допомогу.

Свідок ОСОБА_9 , допитана у судовому засіданні, дала показання, аналогічні показанням свідка ОСОБА_8 ..

Згідно висновку експерта №159 /а.кр.пр.44-46/: при судово-медичній експертизі 19.03.2014 року на тілі ОСОБА_6 виявлено наступні тілесні ушкодження: синець правої гомілки; садно правої гомілки, закритий косий перелом нижньої третини обох кісток правої гомілки із зміщенням, які потягли за собою розлад здоров`я більше 21 дня і по цій ознаці, згідно пункту 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, їх слід кваліфікувати як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок удару виступаючими частинами облицювання автомобіля під час ДТП і вкладаються в час події, що мала місце 18.03.2014 року.

Згідно висновку №58/04 судової автотехнічної експертизи /а.кр.пр.57-59/: у заданій дорожній ситуації водій автомобіля «Fiat Punto S», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 у відповідності до вимог п.п.1.5; 2.3 «б»; 4.16 «а»; 12.3; 18.1; 13.3 та 1.10 /в частині тлумачення поняття «перевага», «пішохідний перехід» та «небезпека для руху»/ ПДРУ, повинен був, з технічного точку зору, вести свій автомобіль зі швидкістю, яка враховує дорожню обстановку та дорожні умови, бути уважним до дорожньої обстановки, з моменту виявлення небезпеки для руху своєчасно застосувати екстрене гальмування. При заданих вихідних даних водій «Fiat Punto S», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 мав технічну можливість шляхом своєчасного негайного застосування екстреного гальмування

уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 .. При заданому комплексі вихідних даних, з технічної точки зору, умовами настання даної ДТП є факт невідповідності дій водія ОСОБА_4 вимогам п.п.1.5; 2.3 «б»; 4.16 «а»; 12.3; 18.1; 13.3 та 1.10 /в частині тлумачення поняття «перевага», «пішохідний перехід» та «небезпека для руху»/ ПДРУ.

Зібрані по кримінальному провадженню докази, які суд визнає належними та допустимими, у їх сукупності дають підставу суду зробити висновок, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, оскільки він скоїв порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобам, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд, у відповідності до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Скоєний обвинуваченим ОСОБА_4 злочин є злочином невеликої тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий /а.кр.пр.64-69/, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває /а.кр.пр.72/, пенсіонер /а.спр.32/, за місцем проживання характеризується виключно з позитивної сторони /а.кр.пр.70/.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає: відшкодування потерпілій матеріальної та моральної шкоди в добровільному порядку.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає: вчинення злочину щодо особи похилого віку.

З урахуванням викладених обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, суд приходить до висновку про можливість призначення йому покарання в межах санкції ст.286 ч.1 УК України - у вигляді штрафу, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 амністії та звільнення його від відбування призначеного покарання, оскільки він на день набрання чинності Законом України «Про амністію в 2014 році» досяг пенсійного віку.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник в судовому засіданні не заперечували проти звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі п.«ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» №1185 VII від 8 квітня 2014 року.

Відповідно до ст.85 КК України: на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до ч.2 ст.86 КК України: законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні»: амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Відповідно до статті 3 вказаного Закону: установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року: питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Відповідно до п.«ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року, який набрав чинності 19 квітня 2014 року: звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, підлягають особи, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається з пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 /а.спр.32/, виданого Пенсійним фондом України 20.03.2006 року, - обвинувачений ОСОБА_4 на день набрання чинності цим Законом досяг пенсійного віку.

ОСОБА_4 раніше судимий вироком Хустського районного суду від 20.02.2014 року за ст.ст.240 ч.2, 272 ч.1, 364 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням на строк 1 рік,

Відповідно до п.«в» ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році»: амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також до осіб, які звільнені судом від відбування покарання з випробуванням і до закінчення визначеного судом іспитового строку знову вчинили умисний тяжкий або особливо тяжкий злочин.

ОСОБА_4 вчинив злочин, який є необережним злочином невеликої тяжкості відповідно до ст.12 КК України. Вказаний злочин він вчинив до дня набрання чинності /19квітня 2014 року/ Закону України «Про амністію у 2014 році».

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році», судом не встановлено, амністія до нього раніш не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2014 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Цивільний позов прокурора суд залишає без розгляду, оскільки в судовому засіданні прокурор цей позов не підтримала та просила залишити його без розгляду.

У кримінальному провадженні відомості про процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368,370,373-375 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 8500грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України: вирок Хустського районного суду від 20.02.2014 року, згідно якого ОСОБА_4 призначено покарання за ст.ст.240 ч.2, 272 ч.1, 364 ч.2 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України з випробуванням на строк 1 рік, - виконувати самостійно.

На підставі п.«ґ» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 8 квітня 2014 року звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного цим вироком покарання.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Хустської районної лікарні до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину на суму 4295грн.61коп., - залишити без розгляду.

Речовий доказ по справі: автомобіль марки «Фіат-Пунто S», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у ОСОБА_4 , - залишити ОСОБА_4 ..

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Закарпатської області через Хустський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя

Хустського районного суду підпис: ОСОБА_1

З оригіналом вірно

Суддя Хустського

районного суду: ОСОБА_1 .