ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0000419 від 07.08.2015р. стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Сущанка Попільнянського району Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, працюючого комірником «Торгового Дому « ОСОБА_4 », зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 13.02.2015року Богунським районним судом м.Житомира за ч.3 ст. 407,69КК України на 6 місяців арешту

за ч.4 ст.407 КК України

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

27 березня 2014 року солдата ОСОБА_3 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014 та направлено для подальшого проходження служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 27 березня 2014 року №4, солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду оператора відділення зв`язку та інформацій.

У зв`язку із затвердженням Верховною Радою України Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17 березня 2014 року, №454/2014 від 06 травня 2014 року, №607/2014 від 21 липня 2014 року, №15/2015 від 14 січня 2015 року в Україні проводиться мобілізація та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до вимог ст.ст.17,65,68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Згідно вимог ст.ст.1,2,3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Разом з тим, відповідно до ст.ст.17,65,68 Конституції України, ст. ст.11,16,30,35,37,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Однак, солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби у Збройних Силах України в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби.

Реалізуючи задумане, солдат ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , в порушення ст.ст.17,65 Конституції України, ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу командування та без поважних причин, в умовах особливого періоду 05 травня 2015 року о 08 годині самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , обов`язків за посадою не виконував. Перебуваючи поза межами військової частини органи державної влади або правоохороні органи, в тому числі органи військового управління про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд до 29 липня 2015року.

29 липня 2015 року солдат ОСОБА_3 з`явився до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю і пояснив, що був призваний 27.04.2014року ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» та направлений для проходження служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , де був призначений на посаду оператора відділення зв`язку та інформацій. За час проходження служби з травня по серпень 2014року перебував в зоні АТО. Потім повернулися в частину та за самовільне залишення військової частини був засуджений до арешту. Чекав направлення для відбування покарання, але його не відправляли, тому поїхав додому в с.Сущанка Попільнянського району де допомагав матері по господарству (заготовляв сіно). Коли зателефонували з частини і наказали повернутися, то зразу 29.07.2015року сам повернувся у військову частину, так як зрозумів, що вчинив неправильно, залишивши військову службу. У вчиненому розкаявся.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений визнав фактичні обставини вчинення злочину, не оспорює їх, його позиція є добровільною, а тому суд за згодою учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів, що підтверджують ці обставини, роз`яснивши позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Виходячи з наведеного, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною повністю та кваліфікує його умисні дії за ч.4 ст.407КК України, які виразилися у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд виходить із загальних засад призначення покарання ст.65КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно з ст.12КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину. Ці обставини суд визнає такими, що пом`якшують його покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочинів.

Крім того суд враховує, що ОСОБА_3 як особа характеризується позитивно по місцю проживання та по місцю проходження служби, працює, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, дає критичну оцінку своїм діям, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, приймав участь в антитерористичній операції по врегулюванню кризової ситуації в Україні, нагороджений медаллю «Захисникам Вітчизни», а тому приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства у зв`язку з чим призначає покарання в межах санкцій статті за якою він визнається винуватим, звільнивши на підставі ст.75КК України від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст.76КК України обов`язків.

Процесуальні витрати, речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.371,373,374КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.407КК України і призначити йому покарання за цим законом 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.75КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду, який набрав законної сили обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1