АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 215/4881/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/189/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
5 травня 2016р. м.Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі кримінальне провадження №000886, внесене 22.05.2015р. до Единого реєстру досудових розслідувань відносно:
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Стара Царичанка,
Білгород-Дністровського району, Одеської
області, проживаючої за адресою:
АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_6 , прокурора у кримінальному провадженні на вирок Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2016р.
Вироком суду першої інстанції, 21 січня 2016р., ОСОБА_6 , визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.121КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7р.

Вирішено питання речовим доказам і процесуальним витратам.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачена ОСОБА_6
захисник обвинуваченої ОСОБА_8 , ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
Прокурор у кримінальному провадженні в апеляційній скарзі, просить скасувати вирок суду відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким визнати обвинувачену винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8р.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Обвинувачена ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі, просить скасувати вирок Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 21.01.2016р. та закрити кримінальне провадження, оскільки вважає себе невинуватою інкримінованому злочині.

За обставин, встановлених судом і детально наведених у вироку, ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за наступних обставин.
20.05.2015р., в період часу з 17.00 год. до 19.00 год., ОСОБА_6 перебувала за місцем свого мешкання в гуртожитку в секції АДРЕСА_2 кімнати АДРЕСА_3 , де святкувала день народження сусіда по кімнаті ОСОБА_10 .
В ході вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_6 почула гучну розмову, яка доносилася з кімнати АДРЕСА_4 , в якій мешкала ОСОБА_11 , яка в цей час розпивала алкогольні напої з ОСОБА_12 .
Будучи незадоволеною тим, що потерпіла ОСОБА_11 запрошувала до себе осіб для сумісного вживання спиртних напоїв, у ОСОБА_6 , виникла гостра неприязнь до потерпілої і перебуваючого у гостях , у останньої, ОСОБА_12 .
В той же день, 20.05.2015р., приблизно о 18.30 год., ОСОБА_6 , без запрошення, зайшла до кімнати №23 секції № 5 будинку АДРЕСА_5 , де проживала ОСОБА_11 , маючи на меті вигнати з кімнати ОСОБА_12 , між потерпілою та ОСОБА_6 виникла сварка, в результаті якої у останньої, на ґрунті гострої особистої неприязні, раптово виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 .
Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 нанесла потерпілій ОСОБА_11 не менше трьох ударів своєю рукою в область голови, не менше восьми ударів в область шиї, не менше тринадцяти ударів в область верхніх кінцівок та не менше п`яти ударів в область грудей, не переслідуючи за мету спричинити їй смерть.
Дії ОСОБА_6 , яка наносила удари ОСОБА_11 , намагався припинити ОСОБА_12 , підійшовши до обвинуваченої.
Після цього, ОСОБА_6 припинила нанесення ударів та залишила потерпілу на ліжку, а ОСОБА_12 вигнала з кімнати ОСОБА_11 .
Наступного дня, 21.05.2015р., приблизно о 09.00 год.потерпілу ОСОБА_11 було знайдено в своїй кімнаті на ліжку без ознак життя.
Таким чином в результаті протиправних дій ОСОБА_6 , згідно висновків судово-медичної експертизи №974 від 12.06.2015р. та додаткової судово-медичної експертизи №974 «Д» від 23.06.2015р. потерпілій ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді:
-закритої тупої травми шиї: синців та саден по передньобічним поверхням шиї; крововиливу в м`які тканини шиї; садна по задній поверхні шиї; крововиливу у підслизову оболонку кореню язика з переходом на ділянку глотки; згинального перелому-вивиху лівого великого ріжка під`язичної кістки з крововиливом у оточуючі м`які тканини; набряку слизової оболонки гортані.
-закритої тупої травми грудної клітини: синців по переднім поверхням грудей з вогнищевими крововиливами в м`які тканини; переломів 3-5 ребер ліворуч по середньо-ключичній лінії без ушкодження пристінкової плеври; крововиливу в міжреберних м`язах в області переломів.
Смерть ОСОБА_11 відповідно до вище вказаних висновків судово-медичного експерта, настала від механічної асфіксії, яка розвинулась в наслідок закритої тупої травми шиї з переломо-вивихом під`язичної кістки, яка ускладнилася набряком гортані.
Прокурор у кримінальному провадженні, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, просить скасувати вирок суду відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким визнати обвинувачену винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8р.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Прокурор вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.
Прокурор, звертає увагу на порушення судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання вимог ст.65 КК України, а саме неврахування судом обставини, яка обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що на його думку призвело до незастосування закону, який підлягав застосуванню і призначенню ОСОБА_6 занадто м`якого покарання.
Обвинувачена ОСОБА_6 , обґрунтовуючи апеляційну скаргу,просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження, оскільки в суді не встановлені достатні докази для доведення її винуватості і вичерпані можливості їх отримати.

ОСОБА_6 вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неповною судового розгляду, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Обвинувачена зауважує, що суд, пославшись у вироку на протокол слідчого експерименту за участю померлого свідка ОСОБА_12 , як на єдиний доказ її вини у вчиненому злочині, не звернув увагу на те, що він був проведений з порушеннями вимог ст.240 КПК України, оскільки вона не була присутня при проведенні цієї процесуальної дії і не повідомлялася про її проведення.
Крім того, ОСОБА_6 звертає увагу на те, що висновок СМЕ №974 від 12.06.2015р. не надає однозначної відповіді, що виявлені на тілі ОСОБА_11 тілесні ушкодження, спричинені тільки руками чи пальцями рук.
Виходячи з висновку експерта, обвинувачена вважає, що смерть потерпілої настала приблизно о 04.05 год. 21 травня 2015р., а судом було встановлено, що вона приходила до ОСОБА_11 , 20 травня 2015р. о 18.30 год.
Крім того, обвинувачена посилаючись на той же висновок експерта вважає, що тілесні ушкодження які спричинили смерть потерпілої, були нанесені їй за кілька годин до смерті, приблизно о 24.30 год., а не о 18.30 год. коли вона приходила до ОСОБА_11 .
Обвинувачена вказує на те, що ні на досудовому слідстві ні під час судового розгляду справи не було здійснено перевірки причетності до злочину інших осіб, зокрема ОСОБА_12 , при цьому звертає увагу, що на місці злочину були виявлені чотири придатні для ідентифікації слідів пальців рук, однак відбитки пальців рук були відібрані тільки у неї і більш ні в кого, ні в ОСОБА_12 чи інших осіб, у зв`язку з чим придатні для ідентифікації сліди пальців рук так, і не були ідентифіковані, кому вони належать не встановлено.
ОСОБА_6 зазначає, що докази наявні у матеріалах справи містять суперечності на які суд не звернув уваги, при цьому звертає увагу, що згідно протоколу огляду місця події від 21.05.2015р. на ліжку, постільній білизні, стінах, дверях були виявлені сліди крові, а згідно показань свідка ОСОБА_12 і протоколу слідчого експерименту за його ж участю, ОСОБА_6 , сіла на ОСОБА_11 зверху та стала наносити удари обома руками по голові і шиї, душила її від чого остання почала хрипіти, тоді він відтягнув ОСОБА_6 від потерпілої, її дії продовжувалися 20-30 секунд, у такому випадку на її одязі повинні були залишитися сліди крові потерпілої, а на руках подряпини або синці, однак нічого зазначеного не було виявлено, крім того за 20-30 секунд неможливо нанести таку кількість ушкоджень які були виявлені на тілі потерпілої.
Обвинувачена вказує і на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою показання свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 про те, що не задовго до смерті потерпілої вони були свідками падіння ОСОБА_11 зі сходів, після чого остання скаржилася на біль в районі ребер та шиї.
Бесчастна вважає, що суд першої інстанції не перевіривши інші версії причетності того ж ОСОБА_12 чи інших осіб до вчинення злочину відносно ОСОБА_11 , незаконно осудив її за злочин який вона не скоювала.
На думку обвинуваченої, суд першої інстанції не встановив достатні докази для доведення її винуватості у скоєному злочині, а можливість їх отримати, вичерпана у зв`язку зі смертю свідка ОСОБА_12 , тому кримінальне провадження відносно неї повинно бути закритим.
Прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції, повністю підтримала апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченій покарання і ухвалити свій вирок, яким визнати обвинувачену винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 8р. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні, при апеляційному розгляді, підтримала свою апеляційну скаргу і заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просила скасувати вирок Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 21.01.2016р. та закрити кримінальне провадження, оскільки в суді не встановлені достатні докази для доведення її винуватості і вичерпані можливості їх отримати.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді, повністю підтримала апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 , заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просила скасувати рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , закривши кримінальне провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судового засідання в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду та обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, порівнявши їх з матеріалами, наявними у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої і прокурора, не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції, в межах апеляційної скарги.
Колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту щодо незаконності судового рішення і недоведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України не підлягають задоволенню.
Доводи прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_6 покарання, а також доводи про те, що суд першої інстанції не визнав за обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, і не врахував її при призначенні покарання, що призвело до незастосування закону, який підлягав застосуванню, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Колегія суддів, вивчивши матеріали кримінального провадження, зіставивши їх з доводами викладеними в апеляційних скаргах сторін, дійшла висновку, що рішення, ухвалене судом першої інстанції, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, тому підстав для його скасування, з підстав зазначених в апеляційних скаргах, не вбачає.
Суд першої інстанції дослідив усі обставини які мають значення для кримінального провадження, допитав у судовому засіданні свідків - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , обвинувачену ОСОБА_6 , ретельно дослідив матеріали кримінального провадження, а саме: висновки судово-медичної експертизи, основної і додаткової, протокол слідчого експерименту, переглянув відеозапис до нього, протокол огляду місця події, протоколи одночасного допиту, і кожний доказ, оцінив з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність, з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку, що сукупність зібраних по справі доказів доводять вину ОСОБА_6 у вчинені нею злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, з чим повністю погоджується колегія суддів.
Так, дослідивши протокол слідчого експерименту за участю свідка події ОСОБА_12 , який помер, ІНФОРМАЦІЯ_2 після закінчення досудового слідства, переглянувши у судовому засіданні відеозапис вказаної слідчої дії, суд першої інстанції встановив, що при проведенні слідчого експерименту за участю судово-медичного експерта ОСОБА_17 , свідок на манекені показав механізм нанесення обвинуваченою множинних ударів потерпілій, при цьому свідок розповів, що в момент події він знаходився в одній кімнаті з ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , і саме він відтягнув обвинувачену від потерпілої коли остання почала хрипіти.
Під час проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_12 , пояснив, що коли обвинувачена зайшла до кімнати ОСОБА_11 , остання лежала на ліжку на спині, ОСОБА_6 сіла на неї зверху і стала наносити удари обома руками по голові, і шиї, душила її, після чого ОСОБА_11 стала хрипіти, він бачив судоми на тілі останньої, тоді він відтягнув обвинувачену від потерпілої, після чого, ОСОБА_6 вигнала його з кімнати.
Допитавши свідка ОСОБА_15 , який був понятим при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 , суд встановив, що свідок ОСОБА_12 добровільно і самостійно розповідав про побиття потерпілої і показував на манекені в кімнаті гуртожитку, яким чином відбувалися події, як обвинувачена сіла зверху на лежачу на спині потерпілу і наносила їй удари в обличчя.
Під час допиту свідка ОСОБА_13 , суд встановив, що в період часу з 21.30. год. 20.05.2015р., коли вона повернулася з роботи до 09.00 год. ранку 21.05.2015р., коли вона з ОСОБА_10 знайшли ОСОБА_11 мертвою, в кімнаті останньої було тихо.
Допитавши свідка ОСОБА_16 , яка є сестрою обвинуваченої, суд встановив, що 20.05.2015р. о 19.00 год. до неї додому прийшла ОСОБА_6 , яка була дуже схвильована і свій стан пояснила конфліктом та неприємностями в гуртожитку.
Вислухавши показання свідка ОСОБА_10 суд встановив, що в день події, він з обвинуваченою святкували його день народження. Близько 17.00 год. дочка обвинуваченої пішла з дитиною на вулицю, після чого ОСОБА_6 двічі ходила в кімнату потерпілої щоб вигнати ОСОБА_12 , перший раз він ходив за нею та забрав її з кімнати, другий раз вона пішла сама, він залишився в кімнаті і тільки чув шум та крики в кімнаті ОСОБА_11 , а також чув, що обвинувачена вигнала ОСОБА_12 із секції, після чого повернулася до своєї кімнати і поїхала до сестри. Приблизно о 21.30 год. він ліг відпочивати і наступного дня, близько 09.00 год. ранку з сусідкою ОСОБА_13 виявили мертву ОСОБА_11 .
Дослідивши протокол огляду місця події та трупа від 21.05.2015р., суд встановив, що труп потерпілої зі слідами крові, саднами та крововиливами на обличчі, шиї, верхніх кінцівок, лежав на спині на ліжку в кімнаті №23, секції №5 буд. АДРЕСА_5 , сліди крові були на наволочці, матраці, рушнику та шпалерах.
Дослідивши висновок судово-медичної експертизи №974 від 12.06.2015р. (а.с.36-39 т.2), згідно, якому потерпілій ОСОБА_11 було заподіяно в комплексі тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми шиї: синців та саден по передньобічним поверхням шиї; крововиливу в м`які тканини шиї; саден по задній поверхні шиї; крововиливу у підслизову оболонку кореню язика з переходом на ділянку глотки; згинального перелому-вивиху лівого великого ріжка під`язичної кістки з крововиливом у оточуючі м`які тканини; набряку слизової оболонки гортані. Закритої тупої травми грудної клітини: синців по переднім поверхням грудей з вогнищевими крововиливами в м`які тканини; переломів 3-5 ребер ліворуч по середньо-ключичній лінії без ушкодження пристінкової плеври; крововиливу в міжреберних м`язах в області переломів.
Суд встановив, що смерть ОСОБА_11 наступила від механічної асфіксії, яка розвинулась в наслідок закритої тупої травми шиї з переломо-вивихом під`язичної кістки, яка ускладнилася набряком гортані, і що потерпілій завдано не менш як вісім ударів в ділянку шиї, не менше тринадцяти ударів в область верхніх кінцівок та не менше п`яти ударів тупими твердими предметами в ділянку грудей, які за давністю відповідають 20.05.2015р., тобто події злочину.
Дослідивши висновок додаткової судово-медичної експертизи №974 Д (а.с.69-70 т.2), суд встановив, що пояснення свідка ОСОБА_12 при слідчому експерименті, повністю відповідають об`єктивним судово-медичнм даним, а саме, що потерпіла ОСОБА_11 дійсно мала легкі тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лівої лобної ділянки та синця лівого ока, які отримані раніше, за одну добу до подій, 20.05.2015р., і ці тілесні ушкодження не мають відношення до пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення.
Даючи оцінку показанням обвинуваченої, суд розцінив їх, як спосіб захисту, зазначивши, що її пояснення нічим, крім пояснень свідка ОСОБА_14 , яка є донькою обвинуваченої, не підтверджуються.
Крім того, суд звернув увагу на суперечність показань свідка ОСОБА_14 і свідка ОСОБА_10 , які не узгоджуються між собою, оскільки свідок ОСОБА_10 показував, що дочка обвинуваченої пішла з кімнати на вулицю з дитиною, раніше ніж ОСОБА_6 ходила до кімнати потерпілої і вона не була свідком події, тоді, як ОСОБА_14 , стверджувала, що коли її мати ходила до кімнати ОСОБА_11 виганяти ОСОБА_12 , вона чула шум в кімнаті та не дочекавшись закінчення конфлікту, вийшла на вулицю до своєї дитини.
Суд встановив, що пояснення свідка ОСОБА_12 зафіксовані в ході проведення слідчого експерименту, повністю відповідають поясненням інших допитаних свідків по справі, а також об`єктивним судово-медичним даним і письмовим доказам наявним у матеріалах кримінального провадження, тому, на думку колегії суддів, підстав вважати їх не належним доказом, не вбачається.
Колегія суддів не погоджується з доводами обвинуваченої щодо того, що слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_12 був проведений з порушеннями вимог закону, оскільки проводився без її участі і вона не була повідомлена про його проведення, оскільки, у ст.240 КПК України не передбачено проведення слідчого експерименту за обов`язковою присутністю підозрюваної особи і її повідомлення про проведення цією процесуальної дії не вимагається.
Згідно ч.3 ст.240 КПК України, до участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, свідок, захисник, представник, тому слідчий який проводив слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_18 , очевидцем події злочину, не зобов`язаний був проводити його в присутності ОСОБА_6 і повідомляти її про день, час, місце його проведення.
Колегія суддів, не погоджується з твердженнями обвинуваченої про те що суд першої інстанції єдиним доказом її вини у скоєному злочині визнав протокол слідчого експерименту з померлим свідком ОСОБА_12 , оскільки вони суперечать висновкам суду, викладеним у вироку.
Свій висновок про доведеність вини обвинуваченої у вчиненому злочині, суд першої інстанції, зробив після ретельного дослідження і аналізу усіх доказав зібраних по справі, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність, з точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого дійшов висновку, що сукупність доказів достатньою мірою підтверджують винуватість обвинуваченої у скоєному злочині, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Доводи обвинуваченої про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою показання свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 , що не задовго до смерті потерпілої вони були свідками падіння ОСОБА_11 зі сходів, після чого, остання скаржилася на біль в районі ребер та шиї, повністю спростовуються висновком додаткової судово-медичної експертизи №974 Д (ар.пр.69-70, т.2), який суд дослідив в судовому засіданні, встановивши, що потерпіла ОСОБА_11 дійсно мала легкі тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лівої лобної ділянки та синця лівого ока, які були отримані раніше, за добу до подій, 20.05.2015р., і ці тілесні ушкодження не мають відношення до пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, оскільки вони не були причиною смерті.
Доводи обвинуваченої про те, що смерть ОСОБА_11 настала о 04.05 год., а тілесні ушкодження, які стали причиною смерті були нанесені їй невідомою особою чи особами о 24.30 год., а не о 18.30 год., коли вона приходила до потерпілої, колегія суддів вважає надуманими, оскільки вони повністю спростовуються додатковим висновком експерта №974 від 23.06.2015р. (ар.пр. 69-70, т.2).
Дослідивши вказаний висновок експерта, суд першої інстанції встановив, що смерть потерпілої настала саме від механічної асфіксії, яка розвинулась внаслідок закритої тупої травми шиї з переломо-вивихом підязичної кістки, яка ускладнилася набряком слизової оболонки гортані.
Також, виходячи з цього висновку, суд встановив, що між утворенням ушкоджень в області шиї потерпілої та набряком слизової оболонки гортані, який і призвів до настання смерті, міг пройти проміжок часу, від однієї години (рання поява набряку) до однієї доби. Конкретніше визначити проміжок часу, як зазначив судово-медичний експерт, неможливо, оскільки на розвинення набряку слизової оболонки гортані, впливають особливості організму, тобто фізичний стан людини, наявність супутніх хвороб, вплив алкоголю, та інше.
Тобто, суд першої інстанції на підставі доказів встановив, що смерть потерпілої ОСОБА_11 наступила не відразу після отримання тілесних ушкоджень в ділянці шиї, а протягом певного проміжку часу, від однієї години до доби, поки розвинувся набряк слизової оболонки гортані.
Доводи ОСОБА_6 про те, що орган досудового розслідування і суд першої інстанції не перевірили версії причетності до смерті ОСОБА_11 інших осіб, зокрема ОСОБА_12 , колегія суддів вважає безпідставними.
Як органом досудового розслідування, так і судом було встановлено, що між обвинуваченою і потерпілою були неприязнені стосунки, чого не заперечувала і ОСОБА_6 , а також підтвердили свідки: ОСОБА_10 , ОСОБА_14 .
Крім того, суд встановив, що 20 травня 2015р. у обвинуваченої був конфлікт з потерпілою, чого також не заперечувала обвинувачена, і підтвердили свідки: ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , що також на досудовому слідстві підтверджував, і померлий ОСОБА_12 , який був свідком події.
Також, судом встановлено, що після конфлікту між ОСОБА_6 і ОСОБА_11 до кімнати потерпілої, з моменту, як обвинувачена залишила її, до моменту виявлення свідками ОСОБА_13 і ОСОБА_10 трупу ОСОБА_11 , ніхто не заходив, тобто сторонніх осіб не було.
Так, свідок ОСОБА_13 підтвердила, що, 20.05.2015р., повернувшись з роботи о 21.30 год. звернула увагу, що в секції де мешкала потерпіла було тихо, прокинувшись наступного дня о 09.00 год. ранку, вона здивувалася, що в секції дуже тихо, оскільки зазвичай ОСОБА_11 прокидалася о п`ятій ранку.
Обвинувачена і свідок ОСОБА_10 підтвердили, що ОСОБА_6 після конфлікту з потерпілою, вигнала ОСОБА_18 з її кімнати.
Додатковим висновком експерта №974 було встановлено, що всі тілесні ушкодження які були на трупі ОСОБА_11 виникли прижиттєво, незадовго до настання смерті - від десяти хвилин до декількох годин, окрім пошкоджень у вигляді забійної рани лівої брови та синця по лівому оку, які виникли прижиттєво задовго до настання смерті - не менше ніж 1 доба.
Доводи ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції проігнорував показання свідків ОСОБА_13 і ОСОБА_14 про падіння ОСОБА_11 зі сходів незадовго до події злочину, спростовуються зазначеним вище висновком експерта, оскільки тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лівої брови та синця по лівому оку, які виникли не менше ніж за 1 добу до настання смерті, могли бути нею отримані при обставинах вказаних свідками, однак вони не являлись причиною смерті ОСОБА_11 .
Показання обвинуваченої і свідка ОСОБА_14 спростовуються показаннями свідка ОСОБА_10 , по-перше, свідок стверджував, що дочка обвинуваченої ОСОБА_14 не була свідком конфлікту, оскільки раніше вийшла з дитиною на вулицю, по-друге, він не розбороняв ОСОБА_11 і ОСОБА_6 , як стверджувала обвинувачена, під час конфлікту він знаходився в кімнаті і не виходив до кімнати потерпілої, він тільки чув крики з кімнати потерпілої і те, як ОСОБА_6 вигнала ОСОБА_12 , після чого повернулася до своєї кімнати, і поїхала до сестри.
Колегія суддів не погоджується з доводами прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_19 покарання, вважає вирок в цій частині обґрунтованим.
Призначаючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції, керуючись ст.50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК відноситься до тяжкого злочину, особу винної, яка раніше не судима (ар.пр.89, т.2), позитивно характеризується за місцем проживання і роботи (том 2 ар.пр.92, 95), має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_20 , 1998 року народження (ар.пр.94, т.2) та повнолітню доньку ОСОБА_14 , яка є інвалідом дитинства.
Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнав наявність на утриманні неповнолітньої сина і хворої доньки, обставини, які б обтяжували покарання, суд не встановив.
На думку колегії суддів, покарання призначене ОСОБА_6 повністю відповідає загальним засадам призначення покарання і воно є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.
Доводи прокурора стосовно того, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку не застосував закон, якій підлягає застосуванню, а саме не зазначив обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України, колегія суддів вважає не обґрунтованими.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 28 серпня 2015р. слідчим СВ Тернівського РВ КМУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_21 був складений обвинувальний акт, який в той же день, затверджено прокурором прокуратури Тернівського району м.Кривого Рогу ОСОБА_22 (ар.пр.146-149, т.2), у якому зазначено, що обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , передбачені ст.67 КК України під час досудового розслідування не встановлені.
Суд першої інстанції, додержуючись вимог ч.1 ст.337 КПК України провів судовий розгляд відносно ОСОБА_6 в межах висунутого їй обвинувачення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що прокурор під час судового розгляду не скористався своїм правом, яке передбачено ч.2 ст.337 КПК України, змінити обвинувачення або висунути додаткове обвинувачення.
Суд першої інстанції не має права вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, якщо це погіршує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, відповідно ч.3 ст.337 КПК України, тому доводи прокурора про те, що суд першої інстанції не визнав за обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, і не врахував її при призначенні покарання, що призвело до незастосування закону, який підлягав застосуванню, колегія суддів вважає незаконними і необґрунтованими.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 , є законним, обґрунтованим і вмотивованим, тому не вбачає підстав для його скасування як того просять сторони.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченої ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 січня 2016р., яким ОСОБА_6 , визнано винною і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - без змін.
Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, залишити без змін, до дня її затримання в порядку виконання вироку.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена, шляхом подачі касаційної скарги, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_23 ОСОБА_24 ОСОБА_4