МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №480/1177/16-к
В И Р О К
Іменем України
Миколаївський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши 12 травня 2016 року у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за підозрою:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старовіровка Старовіровського району Харківської області, громадянина України, з середньо-техничною освітою, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , призваного за мобілізацією 14.03.2015 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходив військову службу на посаді телефоніста відділення управління взводу управління командира 2-ої гарматної артилерійської батареї 1-го гарматного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні матрос,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

Встановлені судом обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні вироку.

14.03.2015 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний за мобілізацією для проходження військової служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 19.04.2015 року №105 матрос ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія-гранатометника 1 -го розрахунку 2-го гаубичного артилерійського взводу 3-ої гаубичної артилерійської батареї 1-го гаубичного артилерійського дивізіону зазначеної військової частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 18.12.2015 року №355 матрос ОСОБА_3 призначений на посаду телефоніста відділення управління взводу управління командира 2-ої гарматної артилерійської батареї 1-го гарматного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби матросу ОСОБА_3 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

16.01.2016 року з метою забезпечення бойового злагодження, військова частина НОМЕР_1 була передислокована на НОМЕР_2 загальновійськовий полігон « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( АДРЕСА_3 ).

13.02.2016 року о 08 год. 30 хв. матрос ОСОБА_3 з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, самовільно залишив місце служби - табірний збір військової частини НОМЕР_1 на території НОМЕР_2 загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( АДРЕСА_3 ) та вибув до свого знайомого, який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

02.03.2016 року близько 17 год. 00 хв. матрос ОСОБА_3 добровільно повернувся до місця несення служби - базовий табір військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 ) та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.

Таким чином, матрос ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 13.02.2016 року о 08 год. 30 хв., діючи умисно, будучи військовослужбовцем призваним за мобілізацією, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив місце служби - табірний збір військової частини НОМЕР_1 на території НОМЕР_2 загальновійськовий полігон « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( АДРЕСА_3 ) та незаконно без поважних причин перебував поза його межами до 17 год. 00 хв. 02.03.2016 року.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю і показав суду, що дійсно 13.02.2016 року приблизно о 08 години самовільно залишив розташування військової частини, а 02.03.2016 року він добровільно з`явився до військової частини і приступив до виконання своїх службових обов`язків. На даний час звільнений з військової служби. У вчиненому щиро розкаюється.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позиції і роз`яснив їм, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дослідивши обставини справи, суд находить вину обвинуваченого ОСОБА_5 доведеною і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України ( в редакції від 12.05.2015 року) тобто - самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Призначення покарання та інші процесуальні дії.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду і міри покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, обставини справи, а також його особу.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він за місцем служби характеризується посередньо, раніше не судимий, вину визнав повністю, щиро розкаявся.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає повне визнання ним своєї вини, щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не вбачається.

Враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, суд приходить до переконання про можливість призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст.ст. 75 та 76 КК України.

Керуючись ст. ст. 370, 373,374 КПК України, суд, -

П р и с у д и в :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 не виїжджати без дозволу кримінально-виконавчій інспекції за межі України та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання і роботи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1

12.05.2016