Номер провадження: 11-кп/785/1129/16
Номер справи місцевого суду: 521/9706/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.08.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17.06.2016 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Чорноморської виправної колонії №74 УДПтСУ в Одеській області про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.06.2016 року відмовлено в задоволенні подання начальника Чорноморської виправної колонії №74 УДПтСУ в Одеській області про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 14.10.2011 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.149 КК України.

Суд мотивував своє рішення тим, що начальником ЧВК №74 не надано конкретних переконливих доказів того, що процес виправлення і перевиховання засудженої досяг тієї стадії, на якій подальше відбування покарання буде доцільним, а подальше її виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Також суд в ухвалі вказав, що з огляду на тяжкість злочину, за вчинення якого засуджена ОСОБА_7 , звільнення її від відбування покарання умовно-достроково не забезпечить досягнення такої цілі покарання, як кара, а також не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст.ст. 50, 65 КК України.

На дану ухвалу засуджена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання начальника ЧВК №74 та звільнити її умовно-достроково від відбування покарання.

Свої вимоги ОСОБА_7 мотивує тим, що суд першої інстанції в ухвалі зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам провадження.

Так, в оскаржуваній ухвалі суд зазначив, що засуджена ОСОБА_7 не має заохочень, хоча у неї вони є. Крім того, ОСОБА_7 вказує, що за весь період відбування покарання вона не має жодного стягнення, брала участь у роботах з благоустрою колонії та в забезпеченні її продовольством.

Таким чином, своєю бездоганною поведінкою та ставленням до праці вона довела своє виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу залишити без змін, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом.
З матеріалів судового провадження вбачається, що суд першої інстанції, розглядаючи подання, вищевказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався, підійшов до судового розгляду формально та однобічно, неповно з`ясував обставини, які мають значення для прийняття законного і обґрунтованого рішення, внаслідок чого в ухвалі дійшов висновків, що не фактичним обставинам провадження.
З матеріалів провадження вбачається, що вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 14.10.2011 року ОСОБА_7 була засуджена за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.149 КК України, до 8 (восьми) років і 2 (двох) місяців позбавлення волі.
Наказом голови Державної пенітенціарної служби України від 02.03.2016 року "Про виконання указу Президента України «Про помилування засуджених» від 25.02.2016 року строк покарання засудженої ОСОБА_7 скорочений до 6 (шести) років позбавлення волі.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.02.2016 року засудженій ОСОБА_8 зарахований строк попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
На момент звернення начальника ЧВК №74 до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_7 , остання відбула більше трьох чвертей строку призначеного їй покарання.
З наявної в матеріалах провадження довідки вбачається, що засуджена ОСОБА_7 за період відбування покарання у ЧВК №74 має шість заохочень та не має жодного стягнення.
З характеристики засудженої ОСОБА_7 вбачається, що вона в установі не працевлаштована у зв`язку з досягненням нею пенсійного віку, за час відбування покарання не допускала порушень режимних вимог, виконує законні вимоги персоналу, до представників адміністрації ставиться ввічливо, бере участь у програмі диференційованого виховного впливу "Духовне відродження", в колективі засуджених поводить себе правильно, конфліктів не створює. В цілому характеризується позитивно.
Однак, суд першої інстанції вищевикладені обставини до уваги не взяв, розглянув справу неповно і однобічно, у зв`язку з чим виклав в ухвалі висновки, які не відповідають обставинам справи.
Зокрема, в ухвалі вказано, що адміністрація ЧВК №74 не надала доказів того, що процес виправлення і перевиховання засудженої досяг тієї стадії, на якій подальше відбування покарання буде доцільним, а подальше її виправлення можливе в умовах перебування на волі.

Крім того, суд в ухвалі зазначив про відсутність у засудженої ОСОБА_9 заохочень, хоча розглядав питання про умовно-дострокове звільнення засудженої ОСОБА_7 , а засуджена ОСОБА_9 не має жодного відношення до даної справи.

Вищевикладені порушення, які виразились у неповноті судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, на думку колегії суддів та відповідно до п.п. 1 і 2 ч.1 ст.409 КПК України є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Разом з цим апеляційний суд констатує, що в матеріалах провадження наявна достатня кількість доказів, які свідчать про те, що засуджена ОСОБА_7 своєю бездоганною поведінкою довела своє виправлення та подальше відбування покарання є недоцільним, у зв`язку з чим подання начальника ЧВК №74 підлягає задоволенню.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд Одеської області вважає за необхідне апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 - задовольнити, оскаржувану ухвалу - скасувати і постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання начальника ЧВК №74 та звільнити засуджену ОСОБА_7 від відбування покарання умовно-достроково.

Керуючись ст.ст. 374, 404, 405, 407, 409, 410, 411, 419, 539 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:
Задовольнити апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 .

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 17.06.2016 року, якою відмовлено в задоволенні подання начальника Чорноморської виправної колонії №74 УДПтСУ в Одеській області про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою подання начальника Чорноморської виправної колонії №74 УДПтСУ в Одеській області про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання - задовольнити.

Засуджену ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від відбування покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 14.10.2011 року, яким вона засуджена за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.149 КК України, умовно-достроково з невідбутим строком 5 (п`ять) місяців та 10 (десять) днів.

Копію цієї ухвали негайно направити начальнику Чорноморської виправної колонії №74 УДПтСУ в Одеській області для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3