Справа № 462/2189/15-к
У Х В А Л А
10 березня 2016 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000166 відносно ОСОБА_5 про обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

встановив:
В провадженні Залізничного районного суду м.Львова знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000166 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою на строк один місяць, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_5 і його захисник ОСОБА_4 заперечили щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки вважають, що прокурором не наведено обставин, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та що більш м`який запобіжний захід, аніж тримання під вартою, також зможе забезпечити процесуальну поведінку обвинуваченого.

У відповідності до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення абозахисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 28.01.2015 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжено, востаннє 12.01.2016 року по 11.03.2016 року включно.

Згідно ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, наявність таких ризиків доведено прокурором.
Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Одночасно, в рішенні Харченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом до свободи особистості.
З огляду на наведене, суд бере до уваги, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий, обвинувачується у скоєнні злочину незадовго після звільнення з місць позбавлення волі, не працює, відтак не має постійного джерела доходу, одружений, однак з сім`єю не проживає, без постійного місця проживання, що свідчить про відсутність у нього соціально-струмуючих факторів. Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що обвинувачений може переховуватись від суду, може незаконно впливати на свідків, а також вчинити інший злочин.

Враховуючи вищенаведені ризики і обставини, які у своїй сукупності беруться до уваги судом при вирішенні питання продовження обраного обвинуваченому запобіжного заходу, суд вважає, що з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та процесуальної поведінки обвинуваченого, запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, який продовжений востаннє по 11.03.2016 року, необхідно продовжити по 08.04.2016 року включно, задовольнивши клопотання прокурора.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 331 КПК України, суд
ухвалив:
Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою продовжити по 08.04.2016 року включно.

Копію ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1