Провадження № 1-кп/200/250/16
Справа № 200/3733/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0000009, угоду про визнання винуватості, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника складу взводу матеріального забезпечення роти матеріального забезпечення, у військовому званні «старший сержант», не одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Наказом №206 від 30 вересня 2013 року командира військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду начальника складу взводу матеріального забезпечення роти матеріального забезпечення.

Старший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст.11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, був зобов"язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до Закону України про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» статті 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У відповідності до нової редакції статті 407 КК України внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» опублікованої у журналі Голос України від 04.03.2015 року за № 39, старший сержант ОСОБА_5 вчинив злочин в умовах особливого періоду.

Так, 11 грудня 2015 року старший сержант ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження служби до 12 лютого 2016 року.

Таким чином, старший сержант ОСОБА_5 , самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 та незаконно перебував поза межами військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану з 11.12.2015 року по 12.02.2016 року, чим скоїв кримінальне правопорушення за ч.4 ст.407 КК України.

Вищезазначені умисні дії ОСОБА_5 , що виразилися у самовільному залишенні військової частини без поважних причин з 11.12.2015 року по 12.02.2016 року, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, органом досудового розслідування кваліфікуються за ч.4 ст.407 КК України.
26 лютого 2016 року між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , при участі захисника ОСОБА_4 , була укладена угода про визнання винуватості, згідно з якою обвинувачений ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнає свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, щиро каятися.

В угоді сторони погодилися на призначення ОСОБА_5 покарання із застосування ст.ст.60,69 КК України у виді арешту на гауптвахті строком на 2 місяці.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 в присутності захисника ОСОБА_4 свою провину у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України визнав повністю та пояснив, що він дійсно скоїв зазначений злочин при обставинах, встановлених в ході досудового розслідування та викладених у обвинувальному акті.

В скоєному щиросердно покаявся.

Йому цілком зрозумілі його права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також те, що внаслідок укладення та затвердження угоди про визнання винуватості він буде обмежений в праві оскарження вироку згідно з положеннями ст. ст. 394, 424 КПК України. Він повністю розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, а також вид покарання, яке буде застосовано до нього в разі затвердження угоди судом. Угоду щодо визнання винуватості з прокурором він заключив добровільно, в присутності захисника ОСОБА_4 , без насильства, примусу чи погроз та без впливу будь-яких обставин, необумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості.

Захисник ОСОБА_4 у суді підтвердив добровільність укладення угоди між обвинуваченим та прокурором, вказав, що дана угода укладена в його присутності, без насильства, примусу та погроз.

Прокурор ОСОБА_3 просив затвердити укладену із обвинуваченим ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що укладена між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 в присутності захисника ОСОБА_4 угода про визнання винуватості підлягає затвердженню, з наступних підстав.

При укладенні угоди прокурором враховані обставини, передбачені ст. 470 КПК України.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується в скоєнні тяжкого злочину, внаслідок якого шкода завдана державним та суспільним інтересам, його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.4 ст.407 КК України.

Умови укладеної угоди не суперечать вимогам КПК та КК України, відповідають інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів сторін по справі та інших осіб. Судом не встановлено обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

ОСОБА_5 провину в скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю та підтвердив обставини його скоєння, викладені в обвинувальному акті. Дані обставини об`єктивно підтверджуються його показами, даними в судовому засіданні та матеріалами кримінального провадження.

За таких підстав, суд вважає повністю доведеним дане обвинувачення ОСОБА_5 , оскільки докази, які є в матеріалах кримінального провадження, отримані у передбаченому кримінально-процесуальному порядку, є допустимими, належними та достовірними, взаємно узгодженими, підтверджуючими один одного, які мають значення для кримінального провадження та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Таким чином, суд визнає обвинуваченого ОСОБА_5 винним у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а його умисні дії, що виразилися у самовільному залишенні військової частини без поважних причин з 11.12.2015 року по 12.02.2016 року, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вірно кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України.
Враховуючи викладене, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину, його відношення до скоєного злочину, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне припинення ухиляння від виконання обов`язків військової служби, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, з урахуванням положень ст. 69 КК України, тобто за необхідне перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті 407 частини 4 КК України арешту на гауптвахті, оскільки вищевказані дані свідчать про наявність обставин, що суттєво пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 368, 370-371, 374, 376, 474-475 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Затвердити укладену 26 лютого 2016 року угоду про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , при участі захисника ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_5 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити узгоджену сторонами міру покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді арешту на гауптвахті строком на 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання обчислювати з часу приведення вироку до виконання.

На вирок суду, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор, має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1