У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора захисника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК, за касаційною скаргою засудженого на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2015 року та вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

За вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 : на користь потерпілого ОСОБА_8 9 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 1500 грн витрат на правову допомогу; на користь потерпілої ОСОБА_9 169 000 у рахунок відшкодування моральної шкоди та 1500 грн витрат на правову допомогу; на користь потерпілої ОСОБА_10 97 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 2000 грн витрат на правову допомогу.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Вироком Апеляційного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2015 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без задоволення, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 задоволено, вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано і постановлено новий вирок, яким ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 3 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років із позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 3 роки.
У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Згідно з вироком суду 01 січня 2015 року приблизно о 14.40 год. начальник секції автомобільних перевезень автомобільної групи відділення автотехнічного забезпечення інженерно-технічного відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) сержант ОСОБА_7 , керуючи автомобілем BMW 520i, що належить ОСОБА_11 , рухався по вкритій ожеледицею проїзній частині вул. Героїв Чорнобиля в м. Чернігові. В районі електроопори № 148 ОСОБА_7 , маючи реальну технічну можливість здійснювати рух із безпечною швидкістю в межах відповідної полоси руху, діючи необережно, всупереч вимогам пунктів 2.3, 12.1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожньої обстановки, наявності ожеледиці, не обрав безпечної швидкості руху, у зв`язку із чим не впорався з керуванням і, рухаючись у стані заносу, виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем Daewoo Lanos під керуванням ОСОБА_12 , який рухався у зустрічному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля Daewoo Lanos ОСОБА_12 загинув на місці пригоди, пасажир цього автомобіля малолітня ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_3 померла в лікарні, пасажири цього ж авта ОСОБА_9 , ОСОБА_14 та ОСОБА_8 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, пасажир ОСОБА_15 та пасажир автомобіля BMW ОСОБА_16 отримали тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про скасування судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції внаслідок порушення вимог кримінального процесуального закону та суворості призначеного йому покарання. Крім того, висловлює інше прохання про застосування до призначеного йому покарання положень ст. 69 КК та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК з випробуванням. Засуджений зазначає, що розгляд кримінального провадження в місцевому суді було здійснено з порушенням вимог ч. 3 ст. 349 КПК, оскільки у нього не з`ясували, чи правильно він розуміє фактичні обставини справи, і не роз`яснили, що він буде позбавлений права оскаржувати фактичні обставини в апеляційному порядку. Вказує на те, що попри його визнання вини суд не дослідив належним чином і не перевірив усіх доказів, чим порушив його право на захист, на що не звернув уваги суд апеляційної інстанції. Крім того, скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції не встановив усіх даних щодо його особи та обставин, що пом`якшують покарання, і призначив надто суворе покарання.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, котрий підтримав скаргу, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права у межах касаційної скарги. При розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.
Твердження засудженого про порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.
Як убачається з журналу судового засідання та аудіозапису засідання суду першої інстанції від 06 травня 2015 року, обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні та цивільні позови у повному обсязі. Виконуючи вимоги, встановлені ч. 1 ст. 349 КПК, місцевий суд роз`яснив положення ч. 3 ст. 349 КПК, з`ясував у учасників судового провадження, чи правильно розуміють зміст фактичних обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини в апеляційному порядку. Всі учасники провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник, погодилися на розгляд кримінального провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК, вважали недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, не заперечували дослідити лише ті матеріалів провадження, котрі характеризують особу обвинуваченого. За згодою всіх учасників судового провадження, впевнившись у добровільності їх позицій, місцевий суд ухвалив рішення про недоцільність дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, а також про дослідження матеріалів провадження, котрі характеризують особу обвинуваченого. Отже, порушень місцевим судом зазначеної норми процесуального закону не встановлено.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі, поданій на вирок місцевого суду щодо нього, порушував питання про звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК і не вказував на порушення вимог ч. 3 ст. 349 КПК судом першої інстанції.
Доводи ОСОБА_7 про невідповідність покарання, призначеного йому апеляційним судом, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу засудженого є безпідставними.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд апеляційної інстанції при призначенні засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, яке слід відбувати реально, дотримався вимог статей 50, 65 КК та принципу індивідуалізації покарання.
Так, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є неумисним, але тяжким, унаслідок якого загинуло двоє осіб та п`ятеро травмовано, дані про особу винного, котрий характеризується позитивно, має ряд заохочень та грамот, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове добровільне відшкодування завданої потерпілим шкоди. Враховано також думку потерпілих про призначення обвинуваченому суворого покарання.
За таких обставин суд апеляційної інстанції не погодився з висновком місцевого суду про можливість застосування положень ст. 69 КК та переходу до більш м`якого виду основного покарання у виді обмеження волі, а також про призначення мінімального строку цього покарання.
З огляду на наведене колегія суддів також не вбачає підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, застосування ст. 69 КК та для звільнення засудженого від відбування такого покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, про що він просить у своїй касаційній скарзі, а тому в її задоволенні слід відмовити.
Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 травня 2015 року та вирок Апеляційного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2015 року щодо нього без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3