Номер провадження: 11-кп/785/981/16
Номер справи місцевого суду: 515/1644/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляцію прокурора на ухвалу Татарбунарського районногосуду Одеської області від 15.06.2016 року, якою обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 307.ч.1 ст. 317 КК України, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обох за ч. 2 ст. 307 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.06.2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.1 ст. 317 КК України ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків.

В своїй ухвалі суд посилається на те, що в порушення п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт містить помилки, оскільки його складено, в тому числі і відносно обвинуваченої ОСОБА_11 , а справжнє по батькові вказаної особи ОСОБА_12 , обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, та не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вступній частині обвинувального акту взагалі не зазначена правова кваліфікація кримінальних правопорушень. Крім того, в реєстрі матеріалів досудового розслідування неповно зазначені відомості про проведення процесуальних рішень.

В апеляції прокурор вказує, що рішення суду про повернення обвинувального акту необґрунтоване і суперечить вимогам ст. 370, 371 КПК України, оскільки, на її думку, обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 складено і затверджено з дотриманням вимог закону. При цьому зазначає, що прокурором викладено фактичні обставини провадження, які прокурор вважає встановленими, дана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на закон і викладено формулювання обвинувачення. Не допущено прокурором і порушень ст. 293 КПК України, адже прокурором вручено захисникам під розписку копію обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, однак їх надання до суду заборонено ч. 4 ст. 291 КПК України, на що суд уваги не звернув. Невірне написання по батькові ОСОБА_11 прокурор не вважає достатньою підставою для повернення обвинувального акту. Що стосується недоліків реєстру матеріалів досудового розслідування, на які вказав в своїй ухвалі суд, то такі недоліки відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України також не є підставою для повернення обвинувального акру прокурору, у зв`язку з чим, просить ухвалу суду скасувати, призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. Крім того, прокурор звернувся із клопотанням про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що заявлені при обранні йому вказаного запобіжного заходу ризики не зменшились.

Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просили залишити її без задоволення, оскільки допущені прокурором недоліки обвинувального акту і доданих до нього матеріалів не дають можливості суду призначити судовий розгляд кримінального провадження. Захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про зміну ОСОБА_9 запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт, оскільки той має постійне місце реєстрації і проживання у м. Татарбунари Одеської області, має сім`ю, неповнолітню дитину, не має намірів переховуватися від слідства і суду, перебуває під вартою більше року.

Вислухавши доповідача, прокурора про задоволення апеляції і скасування ухвали суду та продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою, обвинувачених і їх захисників про залишення ухвали суду без змін, захисника ОСОБА_7 і ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу, вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до вимог ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Згідно положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті п.п. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу вагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (справа «Камасінскі проти Австрії» рішення від 19.12.1989 року). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та ін. проти Австрії».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001 року у справі «Даллос проти Угорщини». Крім того, право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції ( зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», а також «Даллос проти Угорщини»).

Однак, як вбачається з обвинувального акту відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки в ньому викладені лише обставини, які встановлені за результатами досудового розслідування і частково дана правова кваліфікація кримінального правопорушення, однак в ньому відсутнє належне формулювання обвинувачення ОСОБА_9 за ст. 317 КК України. Відсутність чіткого, конкретного формулювання обвинувачення у скоєнні злочину фактично позбавляє обвинувачену особу можливості захищатися від такого обвинувачення в суді.

Так, із обвинувального акту видно, що обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 317 КК України, з зазначенням всіх ознак злочину по кожному епізоду окремо не сформульовано, а лише в довільній формі зазначено про те, що він 09.04.2015 року, 29.04.2015 року та 11.06.2015 року надав приміщення ОСОБА_13 для незаконного вживання наркотичних засобів, що не може замінити обов`язок прокурора належним чином сформулювати обвинувачення

Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції виявлено, що органами досудового розслідування не вжито належних заходів щодо встановлення особи обвинуваченої ОСОБА_11 , оскільки обвинувачення по даному кримінальному провадженню у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України висунуто не їй, а іншій особі ОСОБА_11 .

Також у обвинувальному акті допущені ніким не обумовлені описки, що є недопустимим при висуненні прокурором особі обвинувачення.

Колегія суддів констатує, що в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення і частково дана правова кваліфікація дій обвинувачених, а твердження ухвали суду першої інстанції про відсутність викладення у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації не підтверджується у повній мірі змістом вказаного документу.

Разом з тим, відсутність формулювання обвинувачення ОСОБА_9 за кожним епізодом злочинів, передбачених ст. 317 КК України, та не встановлення особи обвинуваченої ОСОБА_11 перешкоджають призначенню на підставі нього судового розгляду кримінального провадження.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність повернення обвинувального акту прокурору для усунення виявлених недоліків.

Оскільки обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків, а обвинувачений ОСОБА_9 перебуває під вартою більше одного року, суд апеляційної інстанції приймає до уваги ту обставину, що він має постійне місце проживання у АДРЕСА_1 , має сім`ю, неповнолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_1 , подальше тримання його під вартою, за таких обставин, не може бути виправдано однією лише тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

У зв`язку з зазначеним колегія суддів не може погодитись із доводами клопотання прокурора про продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою та погоджується з доводами клопотання захисника про доцільність зміни цьому обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт за місцем його проживання з покладенням на нього передбачених законом обов`язків.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора і скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.06.2016 року про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 307 та ін. КК України без змін.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_9 під вартою залишити без задоволення.

Клопотання захисника ОСОБА_7 задовольнити, змінити ОСОБА_9 запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт за місцем його фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 з забороною обвинуваченому залишати житло у період доби з 20.00 годин до 7.00 години наступного дня.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язки прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора, суду, не відлучатися із міста Татарбунари Одеської області, де він зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду, здати на зберігання слідчому свій паспорт громадянина України та інші наявні документи, що дають право на виїзд із України.

Строк дії ухвали 2 місяці, до 22.11.2016 року включно.

Звільнити ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з під варти в залі суду.

Копію ухвали для виконання в частині запобіжного заходу надіслати до органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2