1-кп/357/1027/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.12.2016 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000084 від 26.12.2014 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харківа, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, несудимого, неодруженого, військовослужбовця строкової служби військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , ідентифікаційний НОМЕР_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 скоїв злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 (польова пошта НОМЕР_1 ) від 22 травня 2013 року, № 115 (по стройовій частині), солдата ОСОБА_4 , призваного 21 травня 2013 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строкову військову службу, зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду старшого навідника 1-ї гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону, а наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 13 січня 2015 року, № 11 (по стройовій частині), зараховано у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується на АДРЕСА_3 .

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 повинен керуваватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.

Однак ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентують його діяльність, діючи умисно, 27 листопада 2014 року, близько 20 год., самовільно, без наказу та дозволу відповідних командирів і начальників, залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 і до 7 листопада 2016 року був відсутній на службі, проводячи час на власний розсуд та не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Дії обвинуваченого кваліфіковані досудовим слідством за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем строкової служби, тобто особою, зазначеною в частині першій статті 407 КК.

Обвинувальний акт щодо ОСОБА_4 надійшов до суду 17.11.2016 року.

У підготовчому судовому засіданні 02.12.2016 року сторонами подано на затвердження суду угоду про визнання винуватості, укладену 02.12.2016 року прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 ..

Згідно з указаною угодою ОСОБА_4 , добровільно ініціювавши укладення цієї угоди, беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину відповідно до обставин та правової кваліфікації, викладених в угоді та в обвинувальному акті, і щиро розкаявся у вчиненому.

При цьому сторони, приймаючи до уваги відсутність у обвинуваченого будь-яких обтяжуючих відповідальність обставин, наявність обставин, що пом?якшують відповідальність та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, як то повне та беззаперечне визнання вини і щире каяття у вчиненому, враховуючи особу обвинуваченого, котрий уперше притягується до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем проходження військової служби, узгодили призначення ОСОБА_4 покарання за ст. 407 ч. 3 КК України у виді 2 /двох/ років позбавлення волі та звільнення останнього від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК з випробуванням та іспитовим строком 1 /один/ рік.

В судовому засіданні сторони підтвердили зазначену угоду, ствердили про добровільність її укладення і просять вказану угоду затвердити.

Суд, дослідивши обставини укладення сторонами угоди про визнання винуватості, перевіривши її на відповідність вимогам чинного КПК України, дійшов висновку про те, що клопотання сторін про затвердження вказаної угоди підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Укладена сторонами угода відповідає вимогам ст.ст. 469, 470 та 472 КПК України, містить формулювання обвинувачення та його належну правову кваліфікацію, істотні для даного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, узгоджене сторонами покарання та згоду обвинуваченого на його призначення,

Угода також містить детальне роз?яснення передбачених ст. 473 КПК наслідків затвердження її судом та наслідків невиконання сторонами умов зазначеної угоди, роз?яснення права обвинуваченого на судовий розгляд справи відповідно до положень ч. 4 ст. 474 КПК, роз?яснення визначених ст. 394 та ст. 424 КПК підстав оскарження вироку суду, яким затверджено угоду.

Угоду укладено за участі захисника обвинуваченого і підписано усіма її учасниками.

Зогляду на викладене укладена сторонами угода про визнання винуватості повністю відповідає вимогам чинного КПК.

Кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем строкової служби, тобто особою, зазначеною в частині першій статті 407 КК, є правильною.

Умови угоди не суперечать інтересам суспільства. Права, свободи та інтереси сторін або інших осіб не порушуються.

На переконання суду сторони дійшли зазначеної угоди добровільно, без будь-якого стороннього впливу. Узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарань, визначеним ст. 65 КК України. Виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є реальним.

За таких обставин укладена прокурором та обвинуваченим угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

З огляду на обставини справи і на те, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем строкової служби, суд не убачає підстав для покладення на обвинуваченого обов?язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Контроль за поведінкою обвинуваченого суд вважає за необхідне покласти на командира військової частини за місцем проходження військової служби.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376, 474-475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 2 грудня 2016 року прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_7 , у присутності захисника ОСОБА_5 , в кримінальному провадженні № 0000084 від 26.12.2014 року.

На підставі зазначеної угоди ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, і призначити йому покарання за ст. 407 ч. 3 КК України у виді 2 /двох/ років позбавлення волі.

Всилу ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням та ісп итовим строком 1 рік.

Контроль за поведінкою обвинуваченого покласти на командира військової частини за місцем проходження військової служби.

Запобіжний захід ОСОБА_9 на період до набрання вироком законної сили змінити на особисте зобов?язання, звільнивши обвинуваченого з-під варти у залі суду.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області, через Білоцерківський міськрайонний суд, протягом 30 діб.

Суддя: ОСОБА_1 ,