АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/345/16-к Номер провадження 11-кп/786/251/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської від 02 лютого 2016 року;

в с т а н о в и л а :
Указаним вироком

Цією ухвалою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , українцю , гр.. України , з вищою освітою . одруженому , засудженому вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2011 року за ст..286 ч.3 КК України до 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки

відмовлено в задоволенні спільного подання Крюківської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області № 29 та спостережної комісії при Полтавській РДА про умовно-дострокове звільнення.

Відмовляючи у задоволенні подання , суд першої інстанції послався на дані про особу засудженого та його поведінку , який мав за період відбування покарання 15 стягнень та 6 заохочень , що свідчить на думку суду про його нестабільну поведінку і недосягнення цілей покарання. Крім того зазначає , що з часу постановлення ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 24 грудня 2015 року , якою скасована ухвала Полтавського районного суду від 10 листопада 2015 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 та визнано неможливим повторний розгляд клопотання на підставі положень ч.6 ст.539 КПК України , минуло менше 1 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Полтавського районного суду від 02 лютого 2016 року , скасувати та постановити нову якою його звільнити умовно-достроково на невідбутий строк покарання.

В обґрунтування апеляції засуджений ОСОБА_8 зазначає , що судом при прийнятті рішення , не враховано жодної обставини , що позитивно характеризує його особу. Поза увагою залишено те , що весь час відбування покарання в установі , він працював і працює. Крім основної роботи приймає участь у благоустрої установи . За період 2013-2016 років за зразкову поведінку і добросовісне відношення до праці 6 разів був заохочений адміністрацією установи. Порушень режиму утримання не допускає та відповідно не має стягнень. Більше двох років проживає з родиною за межами установи. Має двох малолітніх дітей. Сплачує цивільний позов.

Крім того вважає , що суд прийшов до помилкового рішення щодо неможливості розгляду клопотання з посиланням на те , що не сплинув 1 рік з попередньої відмови в задоволенні клопотання , оскільки ухвалою апеляційного суду від 24 грудня2015 року ухвала Полтавського районного суду від 10 листопада 2015 року , якою було відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення , була скасована і було визнано неможливим розгляд зазначеного клопотання.

Інші учасники судового розгляду ухвалу суду не оскаржували.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляцію з наведених у ній підстав, прокурора , який просив відмовити у задоволенні апеляції , провівши судові дебати , вивчивши матеріали особової справи засудженого , колегія суддів приходить до висновку, що апеляція підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Так за змістом ст..81КК України , п.2 , 13 постанови Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» , головною умовою при прийнятті рішення про умовно-дострокове звільнення є доведення того , що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому має бути врахований весь період відбування покарання.

Аналізуючи документи , що були представлені в суд для прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення , колегія суддів звертає увагу на істотні недоліки у їх оформленні , а саме певні суперечності у вказаних документах , а зокрема характеристиці на засудженого та клопотанні.

Виходячи із системного аналізу положень ст..81 КК України , ст..154 КВК України , ст..539 КПК України , клопотання (подання) органу , що відає відбуванням покарання має містити повне викладення даних що характеризують особу за весь період відбування покарання , узгоджуватись із характеристикою засудженого та в ньому мають бути наведені мотиви з яких орган прийшов до висновку , що особа довела своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Характеризуючи особу засудженого ОСОБА_8 , начальник відділення СПС № 2 , з чим погодились і начальник цього відділу та начальник установи , посвідчивши характеристику своїм підписом , зазначає , що він за характером імпульсивний , конфліктний , цілеспрямований , досить рішучий. На зроблені зауваження не реагує та не робить для себе правильні висновки. У колективі засуджених недостатньо товариський. Вирізняється нетактовністю та недоброзичливістю , критично налаштований по відношенню як до себе , так і до інших.

Разом з тим у клопотанні за підписом начальника установи , погодженого із Головою спостережної комісії при Полтавській РДА , жодним чином не згадуються зазначені риси характеру засудженого , поведінки засудженого під час відбування покарання , які повністю укладаються у канву вчинених ним порушень режиму відбування покарання та накладених на нього дисциплінарних стягнень (нетактовна поведінка з представниками адміністрації установи , відмова від роботи , невиходи на роботу та на перевірку , самовільне залишення робочого місця , спроба акту членоушкодження тощо).

За наявності вказаних суперечностей адміністрація установи між тим прийшла до висновку про те , що засуджений довів своє виправлення.

Разом з тим , виходячи із змісту п.13 постанови Пленуму за наявності вказаних недоліків матеріалів про умовно-дострокове звільнення , суддя на стадії підготовки справи до розгляду мав би повернути матеріали для відповідного оформлення , а коли недоліки виявлено в судовому засіданні, - ухвалити відповідну постанову , в якій зазначити підстави для повернення матеріалів.

На вказані суперечності у матеріалах про умовно-дострокове звільнення , які подала установа , суд першої інстанції не звернув уваги , що призвело до постановлення передчасного та помилкового рішення.

В ході розгляду зазначеного подання судом першої інстанції були допущені також і інші в тому числі істотні порушення кримінального процесуального закону.

Так відповідно до ч.4 ст.539 КПК України про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляється крім всіх інших органів та осіб також і спостережна комісія.

Між тим як вбачається із супровідного листа Полтавського районного суду (а.с.10) про час та місце розгляду клопотання (подання) щодо ОСОБА_8 були повідомлені лише прокурор Полтавської місцевої прокуратури та начальник Крюківської ВК УДПтС України в Полтавській області (№29) , а спостережна комісія при Полтавській РДА повідомлена не була.

Що стосується доводів апеляції засудженого про помилковість рішення суду про те , що подання подано передчасно , то вони є слушними.

Відповідно до ч.6 ст.539 КПК України у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого овід відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб , засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років , може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову , а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених не раніше як через шість місяців.

Отже законодавець визначив відправною точкою для повторного розгляду клопотання не дату набрання чинності ухвалою про відмову , а день винесення ухвали суду про відмову.

Як вбачається із матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_8 , вперше йому було відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ухвалою Полтавського районного суду від 25 грудня 2014 року, яка була залишена без змін ухвалою колегії суддів апеляційного суду Полтавської області від 26 березня 2015 року. Ухвала ж Полтавського районного суду від 10 листопада 2015 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення , була скасована ухвалою колегії суддів апеляційного суду Полтавської області від 24 грудня 2015 року із постановленням нової ухвали , якою було визнано неможливим повторний розгляд клопотання засудженого ОСОБА_8 саме з підстав порушення строку передбаченого ч.6 ст.539 КПК України. Таким чином датою відрахування 1 року для повторного звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 є 25 грудня 2014 року. Колегія суддів також звертає увагу , що предметом розгляду Полтавського районного суду 02 лютого 2016 року , було клопотання вже від 13 січня 2016 року і з моменту попередньої відмови (25 грудня 2014 року) сплинуло більше 1 року.

За змістом ч.1 п.3 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч.1 статті 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу , які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляду у суді першої інстанції , якщо встановлено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вищенаведені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону позбавляють колегію суддів апеляційного суду можливості постановити своє рішення по суті подання і тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню із поверненням матеріалів на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Керуючись ст..ст.405,407,409,412,415,419 ,539 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Полтавської області , -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 , задовольнити частково;

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської від 02 лютого 2016 року якою відмовлено в задоволенні спільного подання Крюківської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області № 29 та спостережної комісії при Полтавській РДА про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 скасувати та справу повернути на новий розгляд в іншому складі суду.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4