Ухвала іменем україни 24 березня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000821 та № 0000327, за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_5 на вирок Апеляційного суду Волинської області від 14 грудня 2015 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Луцьк Волинської області, зареєстрованої по АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , яка визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

встановив:

у касаційній скарзі засуджена ОСОБА_5 стверджує про суворість призначеного їй покарання Апеляційним судом Волинської області. Зазначає, що у апеляційного суду були підстави для призначення їй покарання із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки цим судом не повною мірою враховано те, що вона щиро розкаялася у тому, що вчинила, та активно сприяла у розкритті злочину; має на утриманні неповнолітніх дітей і матір інваліда II групи; страждає на хронічне захворювання, в зв`язку з чим потребує лікування шляхом оперативного втручання, а також того, що тяжких наслідків від скоєного не наступило, а вона повністю відшкодувала потерпілим завдану шкоду. Просить вирок Апеляційного суду Волинської області від 14 грудня 2015 року щодо неї скасувати та призначити новий апеляційний розгляд.

Вироком Любомльського районного суду Волинської області від 13 жовтня 2015 року ОСОБА_5 , яка, як зазначено в судовому рішенні, раніше судима:
1) 26 січня 2006 року за ч. 3 ст. 185 , ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільнена від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки;
2) 24 липня 2006 року за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки (згідно з постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2006 року постановлено вважати засудженою за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 , ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки)
3) 02 вересня 2009 року ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці, а на підставі ст. 71 КК України до покарання за цим вироком приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 24 липня 2006 року та за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці; 02 лютого 2012 року звільнена від відбування покарання умовно-достроково на 1 рік 7 місяців 25 днів,
визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та засуджена до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнена від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2-4 ст. 76 КК України.

14 грудня 2015 року Апеляційний суд Волинської області за апеляцією прокурора скасував указаний вирок місцевого суду у частині призначеного ОСОБА_5 покарання, та постановив свій вирок, за яким засудив останню за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк 3 роки.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості вироку Апеляційного суду Волинської області від 14 грудня 2015 року щодо ОСОБА_5 , перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні злочину за таких обставин.
30 серпня 2014 року близько 13:00 год. ОСОБА_5 шляхом вільного доступу зайшла до приміщення житлового будинку АДРЕСА_3 , звідки повторно таємно вчинила крадіжку грошових коштів ОСОБА_7 у сумі 800 грн.
23 жовтня 2014 року близько 14:30 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в житловому будинку АДРЕСА_4 шляхом вільного доступу повторно таємно вчинила крадіжку грошових коштів ОСОБА_8 у сумі 13000 грн.
10 грудня 2014 року близько 14:30 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в житловому будинку ОСОБА_9 , що в с. Пустинка Любомльського району Волинської області, шляхом вільного доступу повторно таємно вчинила крадіжку грошових коштів останньої в сумі 600 грн.

Засудженою не оскаржуються доведеність її винуватості в учиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації її дій.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили судам постановити законні та обґрунтовані судові рішення, не встановлено.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 185 КК України Апеляційний суд Волинської області враховував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу засудженої, яка має на утриманні трьох малолітніх дітей, хворіє та потребує лікування, раніше неодноразово притягалась до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не стала і через невеликий проміжок часу після умовно-дострокового звільнення від відбування покарання вчинила злочин, який відноситься до категорії середньої тяжкості.
Суд врахував як пом`якшуючі покарання обставини те, що ОСОБА_5 щиро розкаялась, сприяла розкриттю злочину, відшкодувала заподіяну потерпілим шкоду, а обтяжуючою покарання обставиною - рецидив злочинів.

При цьому суд перевірив і визнав безпідставними твердження засудженої про перебування на її утриманні матері - інваліда ІІ групи, оскільки такі дані в матеріалах провадження відсутні.
До касаційної скарги не долучено документів, які спростовували б цей висновок суду апеляційної інстанції.

У касаційній скарзі не наведено таких обставин, які б не були враховані Апеляційним судом Волинської області і свідчили б про можливість виправлення засудженої без відбування покарання, тобто для застосування ст. 75 КК України.
Призначене ОСОБА_5 апеляційним судом покарання є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як нею, так і іншими особами.
При цьому доводи засудженої щодо невідповідності призначеного їй покарання тяжкості злочину та даним про її особу внаслідок суворості є безпідставними.

З огляду на викладене, відсутні підстави для скасування вироку Апеляційного суду Волинської області від 14 грудня 2015 року з мотивів неправильного застосування кримінального закону при призначенні ОСОБА_5 покарання і невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та даним про особу засудженої внаслідок суворості.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

вирок Апеляційного суду Волинської області від 14 грудня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженої - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_____________________ __________________ _____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3