Дата документу Справа № 314/954/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/103/16 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/954/13-к
Категорія: ст. 15 ч.3, 185 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

представника потерпілої сторони ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Курська Російської Федерації, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,
встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 26.08.2015 року /т. 4 а.п. 33-43/ з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений ОСОБА_7 /т. 4 а.п. 57-63/, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати та направити кримінальне провадження на нове досудове розслідування, а також у зв`язку зі станом його здоров`я, просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування скарги послався на наступні обставини:

- посилання суду на те, що він не працює, не відповідає дійсності, оскільки він офіційно працевлаштований на посаді водія, а також вони разом із цивільною дружиною ведуть домашнє господарство, що підтверджується характеристикою від 19.08.2014 року, виданою депутатом ОСОБА_10 ;

- його переїзд до Гуляйпільського району Запорізької області, є обґрунтованим та викликаний утворенням сім`ї з ОСОБА_11 , яка має неповнолітню доньку, та новим працевлаштуванням водієм в Агрофірмі «Зелений Гай» с. Червоне Гуляйпільського району Запорізької області.

Також просить надати оцінку неправдивим показанням заінтересованих свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також надати критичну оцінку показанням свідків сторони обвинувачення - ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 .

Крім того, просить звернути увагу на те, що до призначеного оскаржуваним вироком покарання було приєднане покарання, призначене вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 17.10.2011 року, по якому закінчився строк покарання.

Поміж іншого, просить надати законну юридичну оцінку показанням свідків сторони захисту ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 .

У запереченнях представники потерпілого ДП «Івченко-Прогресс» ОСОБА_27 і ОСОБА_28 просять залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а оскаржуваний вирок щодо нього без змін, вважаючи його законним, постановленим з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі.

На підставі ч. 3 ст. 78, ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднане невідбуте покарання, призначене вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 17.10.2011 року, та остаточно призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання постановлено рахувати з 16.06.2014 року.

В строк покарання постановлено зарахувати час утримання ОСОБА_7 під вартою на стадії досудового слідства в період з 02.11.2012 року до 29.12.2012 року

Обвинувачений тримався під вартою на підставі вироку Вільнянського районного суду Запорізької області від 26.08.2015 року, яким, до набрання ним законної сили, запобіжний захід щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою залишений без змін, а також ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 21.10.2015 року, якою строк тримання обвинуваченого під вартою був продовжений до 25.12.2015 року включно.
Згідно з інформацією Вільнянського слідчого ізолятора, обвинувачений 25.12.2015 року був звільнений з-під варти.
Вирішена доля речових доказів на підставі ст. 100 КПК України.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий:

- 29.12.2009 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 286 КК України до штрафу в розмірі 3 400 грн., який був сплачений 14.10.2011 року;

- 17.10.2011 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, обвинуваченого, який підтримує апеляційну скаргу, уточнив її вимоги та просить скасувати вирок, справу направити на новий судовий розгляд, захисника на підтримання доводів та вимог апеляційної скарги підзахисного, прокурора та представника потерпілої сторони з запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового кримінального провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Суд першої інстанції визнав обвинуваченого винним у тому, що в середині серпня 2012 року у нього виник умисел на повторне викрадення чужого майна, а саме труб чавунних водонапірних розтрубних, діаметром 150 мм, які входять до фекальної напірної каналізації, що належить державному підприємству «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені академіка О.Г. Івченка, шляхом викопування їх з землі вздовж автодороги «Харків Сімферополь».

З цією метою ОСОБА_7 підшукав екскаватор «HYUNDAI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_29 , під управлінням найманого працівника ОСОБА_13 , якому запропонував роботу у вигляді викопування чавунних труб з землі за допомогою вказаного екскаватору.

Крім того, задля досягнення замисленого ОСОБА_7 підшукав ще двох осіб, а саме ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , яким запропонував роботи з завантаження вказаних труб.

Про злочинність своїх дій ОСОБА_7 нікого з вищевказаних осіб, тобто ані ОСОБА_13 , ані ОСОБА_14 , ані ОСОБА_15 не повідомив.

27 серпня 2012 року в вечірній час ОСОБА_7 , керуючи автомобілем ГАЗ 32213, державний номер НОМЕР_2 , разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а також ОСОБА_13 , який керував екскаватором «HYUNDAI», реєстраційний номер НОМЕР_3 , прибув на ділянку між 272 і 274 км автодороги «Харків-Сімферополь», розташовану між полем і лісосмугою. Там ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, шляхом вільного доступу за допомогою екскаватора «HYUNDAI», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під управлінням найманого працівника ОСОБА_13 , викопав із землі 79,5 м труб чавунних водонапірних розтрубних, вартістю 10 097 грн. 45 коп., які входили до фекальної напірної каналізаційної системи, що належить державному підприємству «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені академіка О.Г. Івченка, після чого за допомогою вищевказаної техніки та найманих працівників ОСОБА_14 та ОСОБА_15 витягнув ці труби із землі, завантажив до автомобіля ГАЗ 32213, державний номер НОМЕР_2 , однак заволодіти ними не зміг з причин, які не залежали від його волі, оскільки в той же вечір 27 серпня 2012 року близько 23 години був застигнутий співробітниками міліції на місці вчинення злочину.

З огляду на положення ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд не допустив цих порушень кримінального процесуального закону.

Як убачається з матеріалів провадження, судовий розгляд по ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено, а висновки суду про винність обвинуваченого у вчиненні ним злочину, за який його засуджено, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України суд навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення.

Зокрема, винність обвинуваченого обґрунтовується показаннями представників потерпілої сторони - ДП «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені академіка О.Г. Івченко» та свідків, безпосередньо допитаних під час судового розгляду, а також дослідженими даними протоколів слідчих дій.

Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі фактично не спростовує висновки суду щодо доведеності його вини у вчиненні злочину при обставинах, викладених у вироку, і лише просить дати критичну оцінку показам свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , врахувати та надати законну юридичну оцінку показанням свідків сторони захисту ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 і саме з цих підстав скасувати вирок та направити кримінальне провадження на нове досудове розслідування, а після уточнення своїх вимог на новий судовий розгляд.

Що стосується встановлених судом фактичних обставин події, кваліфікації дій обвинуваченого, то ці обставини в апеляційній скарзі не визначені, як предмет оскарження.

Згідно з вироком, суд безпосередньо допитав свідків, як зі сторони обвинувачення: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , так і свідків зі сторони захисту: ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , яким дав належну оцінку з відповідним обґрунтуванням.

Обґрунтовуючи висновки про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд послався на покази: представників потерпілого ДП «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені академіка О.Г. Івченко» - ОСОБА_28 та ОСОБА_30 , свідків: ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які у сукупності наданих пояснень по обставинам події довели суду, що на балансі зазначеного підприємства знаходиться структурний підрозділ санаторій-профілакторій «Славутич» та водонапірна каналізація 17500 метрів, за яку підприємство несе відповідальність. Пізно ввечері 27.08.2012 року було виявлено проведення на місці розташування вказаної водонапірної каналізації земляних робіт, де знаходилась також якась техніка. Разом з працівниками міліції директор пансіонату виїхав на місце, де бачили екскаватор, який рив труби, та автомобіль «Газель», в який невідомі особи вантажили вже викопані труби. Автомобіль був завантажений трубами вже майже наполовину. Труби вантажили три чоловіки, а четвертий був за кермом екскаватора. Один з чоловіків, які грузили труби, назвався ОСОБА_31 , у нього була забинтована нога, пізніше дізнався, що прізвище останнього - ОСОБА_32 , і спочатку саме він намагався запевнити, що вони нібито просто повертались з рибалки, і побачили викопані труби, а хто їх викопав - не знають. Проте найближчий ставок знаходиться в кілометрі від місця події, а залив - в семи кілометрах, і рибалка там заборонена. Ані риби, ані засобів для риболовлі у чоловіків не було. Руки у всіх були в грязі та іржі від викопаних труб. За брудом на одязі та руках відразу можна було зрозуміти, що чоловіки саме вантажили викопані металеві труби. Інші чоловіки взагалі не представлялися, а ОСОБА_33 пропонував домовитись вирішити питання та відпустити їх. В присутності свідків працівники міліції склали протокол огляду місця події, який він підписав. Після цього всі присутні разом з технікою були доставлені до Вільнянського райвідділу міліції.

Свідок ОСОБА_34 довів суду, що працюючи у 2012 році директором ТОВ «Рос-Авто», до нього влітку 2012 року звернувся ОСОБА_35 з проханням надати в оренду екскаватор для проведення земляних робіт, на що він погодився з відповідним оформленням документів і дав йому координати екскаваторника ОСОБА_36 . Потім, після замовлення екскаватора, свідку зателефонували із Вільнянського райвідділу міліції і повідомили, що екскаватор заарештований. Від працівників міліції він дізнався, що за допомогою екскаватора викопували труби каналізації.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що знайомий з ОСОБА_7 , який у серпні 2012 року запропонував йому заробіток по заміні старих каналізаційних труб на нові. У власності свідок має автомобіль «Газель» білого кольору. На прохання ОСОБА_37 він дав йому в тимчасове користування свій автомобіль та допоміг знайти екскаватор через ОСОБА_38 та людей для вантажу труб, в якості вантажника він порекомендував свого брата ОСОБА_14 . В один із днів серпня ОСОБА_33 зателефонував свідку і повідомив, що їх затримали працівники міліції і вилучили техніку.

Свідок ОСОБА_13 , в свою чергу, пояснив, що познайомився з ОСОБА_39 на початку серпня 2012 року. В той час свідок працював машиністом екскаватора на фірмі «Рос-Авто». У серпні 2012 року директор фірми повідомив його про те, що надійшло замовлення на земляні роботи і йому пізніше повинен зателефонувати замовник. Через декілька днів йому зателефонував замовник, який назвався ОСОБА_31 , і повідомив день та місце зустрічі. В призначений час вони зустрілись біля с. Михайлівка Вільнянського району. ОСОБА_40 (пізніше свідок дізнався, що прізвище останнього ОСОБА_32 ), поїхав першим, а він вслід за його автомобілем. Приїхали до траншеї біля лісосмуги. Траншея була частково розрита. ОСОБА_40 показав йому місце, де необхідно було виривати з землі труби. Отже, він екскаватором викопував труби з землі, а ОСОБА_33 разом з двома іншими чоловіками грузили їх в автомобіль. За цією роботою їх затримали працівники міліції. Лише під час затримання свідок зрозумів, що це була крадіжка труб, він не здогадувався, що дії замовника є протизаконними.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що знайомий з ОСОБА_39 протягом 7-8 років, в серпні 2012 року до нього додому приїхав ОСОБА_33 і запропонував роботу вантажника по заміні труб каналізації. Він погодився, і оскільки ОСОБА_33 сказав, що йому потрібно двоє вантажників, свідок запропонував запросити для цих робіт свого знайомого ОСОБА_15 , на що той погодився. За досягнутою усною домовленістю, в кінці серпня 2012 року пізно ввечері ОСОБА_33 на автомобілі «Газель» білого кольору привіз його та ОСОБА_15 в лісопосадку, де екскаватор виривав з землі металеві труби, а вони за вказівкою ОСОБА_37 вантажили ці труби в автомобіль «Газель».

Проте в ході роботи приїхали працівники міліції і затримали їх. При затриманні ОСОБА_33 говорив, що все владнає і пропонував їм з ОСОБА_15 говорити міліції версію, нібито вони просто повертались з риболовлі і побачили викопані труби. Насправді, як зазначив свідок, на риболовлю вони не їздили, а виїхали в цю місцевість того вечора лише з метою заробити гроші за вантаж труб, які їм обіцяв сплатити ОСОБА_41 .

Свідок ОСОБА_15 в суді дав аналогічні пояснення.

Обставини, встановлені судом під час допиту представників потерпілої сторони та свідків, знайшли підтвердження в даних протоколів слідчих дій, які суд також поклав в обґрунтування своїх висновків.

Пояснення свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_38 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_42 , ОСОБА_13 суд розцінив як послідовні, узгоджені між собою та з наявними у матеріалах провадження доказами, з чим погоджується колегія суддів і не вбачає підстав для їх іншої оцінки, як безпідставно зазначено в апеляційній скарзі. Не встановив суд в поясненнях свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , визнавши їх переконливими, фактів зацікавленості або примусу з боку міліції. В апеляційній скарзі обвинувачений не погодився з такими висновками суду, але суть цього доводу не розкрив і не зазначив підстави для іншої оцінки пояснень свідків апеляційною інстанцією, що також вказує на необґрунтованість апеляційної скарги і в цій частині.

Виходячи з матеріалів судового провадження, суд першої інстанції ретельно, повно, всебічно та об`єктивно розглянув зібрані у провадженні докази. Обставин, які б викликали сумніви в їх достовірності та достатності, а також доводів обвинуваченого, висловлених на свій захист під час судового розгляду, стосовно яких суд не навів би мотивів спростування, не убачається.

Колегією суддів будь-яких даних, які б ставили під сумнів достовірність доказів, покладених судом в обґрунтування обвинувального вироку та правильність кваліфікації дій обвинуваченого не встановлено. Не наведені такі дані і в апеляційній скарзі.

Отже, проаналізувавши всі досліджені у справі докази в їх сукупності, та давши належну їм оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеною винуватість обвинуваченого у вчиненні правопорушення і правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

З урахуванням наведених обставин не можна визнати переконливими доводи апеляційної скарги обвинуваченого про скасування вироку з направленням справи на досудове розслідування.

Відповідно до норм ст. 370 КПК України, суд ухвалює рішення на підставі доказів, досліджених безпосередньо під час судового розгляду. Направлення кримінального провадження, як на стадії судового розгляду судом першої інстанції, так і за наслідками апеляційного провадження, на нове досудове розслідування не передбачено. Не навів апелянт і підстав, визначених ч. 1 ст. 415 КПК України, для скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції за клопотанням сторони захисту також допитав свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , яким дав оцінку і дійшов висновку, що свідки не спростували знаходження обвинуваченого на місці подій і можливість скоєння ним інкримінованого йому злочину. З цими висновками суду, виходячи з обґрунтування, наведеного у вироку, погоджується і колегія суддів. Посилання в апеляційній скарзі на пояснення цих свідків не містять обґрунтування та не спростовують висновки суду.

Згідно з висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 71, проведеної експертами СПЕК КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради 04.02.2013 року ОСОБА_7 виявляє ознаки легких розладів особистості і поведінки, внаслідок органічного ураження головного мозку (посттравматична енцефалопатія, епісіндром в анамнезі). У період скоєння інкримінованого злочину ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, Отже міг усвідомлювати значення своїх діях та керувати ними. За своїм психічним станом в теперішній час також може усвідомлювати значення своїх діях та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до норм ст. ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до зазначених вимог закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, у тому числі стан його здоров`я, врахував також обставини вчинення злочину та ставлення обвинуваченого до вчинених ним дій. При цьому обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, судом встановлено не було.

З урахуванням зазначених обставин, а також того, що новий злочин обвинувачений скоїв під час іспитового строку, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі і за вчинений злочин призначив йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України на строк, який не є максимальним.

Остаточне покарання за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України суд призначив шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за вироком двох років позбавлення волі з невідбутих чотирьох років за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 17.10.2011 року з дотриманням вимог ч. 4 ст. 71 КК України, згідно з нормами якої, остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Доводи обвинуваченого про те, що по вироку Запорізького районного суду Запорізької області від 17.10.2011 року закінчився строк покарання, не відповідає дійсності і вимогам КПК України. Під час апеляційного розгляду ані обвинувачений, ані його захисник, не надали ухвали суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком за попереднім вироком.

Відповідно до інформації, отриманої на запит апеляційного суду від інспектора КВІ Запорізького району, станом на 27 січня 2016 року ОСОБА_7 за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 17.10.2011 року перебуває на обліку кримінально-виконавчої інспекції (а.п. 106), що стороною захисту не спростовано і вказує на необґрунтованість апеляційної скарги в цій частині.

Виходячи з викладеного та враховуючи думку представника потерпілої сторони, який зазначив в судовому засіданні апеляційної інстанції про понесення підприємством значних затрат по поновленню зруйнованої водонапірної каналізації, колегія суддів погоджується з призначеним обвинуваченому покаранням, як за вчинений злочин, так і остаточним за сукупністю вироків, і вважає його справедливим.

Додаткові дані про стан здоров`я та характеристика з місця проживання, надані обвинуваченим під час апеляційного розгляду, не вказують на неможливість відбування обвинуваченим покарання в місцях позбавлення волі, а також на його суворість.

Колегія суддів по доводам, наведеним в апеляційній скарзі, яку вважає необґрунтованою, не вбачає підстав для скасування вироку.

Виходячи з того, що обвинувачений був звільнений з під варти 25.12.2015 року, тобто до набрання вироком законної сили відповідно до визначеного у вироку строку, подальший строк відбування покарання за вироком підлягає відрахуванню з моменту затримання ОСОБА_7 .

Матеріали судового провадження та зміст вироку містять дані про те, що обвинувачений знаходився в місцях попереднього ув`язнення з 02.11.2012 року по 29.12.2012 року та з 16.06.2014 року по 25.12.2015 року, у зв`язку з чим, відповідно до норм ст. 72 КК України цей строк підлягає зарахуванню в строк відбування обвинуваченим покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 серпня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_43 в строк відбування покарання за вироком строк попереднього ув`язнення за періоди з 02.11.2012 року по 29.12.2012 року включно та з 16.06.2014 року по 25.12.2015 року включно відповідно до норм ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4