АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/431/16 Справа № 202/9338/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001940, за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 січня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого,не працюючого, раніше не судимого, проживаючого в АДРЕСА_1 ,-
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

В с т а н о в и л а:

Вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винним за ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
У відповідності до ст.75 КК України від відбування призначеного покарання звільнити, якщо протягом 1 року /іспитового строку/ він не вчинить нового злочину.
Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки :
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання;
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у порядку, передбаченому ст.ст. 100,124 КПК України.

Згідно вироку суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 13.11.2015 року, приблизно об 00 годин 30 хвилин, разом із особою, кримінальне провадження відносно якого виділено в окреме провадження у зв`язку із її розшуком, з ціллю таємного викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю секції паркану, яким обгороджена територія ПАТ «Інтерпайп НТЗ», яке розташоване за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Столєтова, 21, проникли на територію заводу, та переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, через вікно, скла на якому не було, проникли до цеху ТПЦ-1, де таємно заволоділи майном, а саме брухтом лому міді в кількості 23 кг, вартість якого згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи становить 1832,18 гривень та брухтом чорного металу в кількості 10 кг, вартість якого згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи становить 28,00 грн. Після чого ОСОБА_7 разом із особою, кримінальне провадження відносно якого виділено в окреме провадження, покинули приміщення цеху, але злочин не було закінчено, оскільки ОСОБА_7 був затриманий співробітниками охорони ПАТ «Інтерпайп НТЗ», в той час коли невстановлена слідством особа зникла з місця вчинення злочину.
Загальна вартість викраденого металобрухту, що належить ПАТ «Інтерпайп НТЗ», становить 1860,18 грн.
В апеляційній скарзі прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого в правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України, просить вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати та на підставі ст.420 КПК України ухвалити вирок, вказавши в мотивувальній частині вироку, що умисні дії ОСОБА_7 виразились в закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що поєднано з проникненням у інше приміщення.

В обґрунтування посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, так як в мотивувальній частині вироку суд не вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 вказавши, що останній повинен нести кримінальну відповідальність за закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що поєднане з проникненням у інше приміщення, при цьому не урахувавши кваліфікуючий признак за попередньою змовою групою осіб, в той час як згідно обвинувальному акту у зазначеному кримінальному провадженні закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що поєднане з проникненням у інше приміщення. Наслідком цього стало необґрунтоване засудження або виправдання обвинуваченого, призначення покарання, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі винного, а також інші негативні наслідки.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Як вбачається із обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст. 185 КК України.

Оскільки в судовому засіданні ОСОБА_7 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а прокурор не висловив жодного заперечення щодо встановлених обставин, суд першої інстанції, переконавшись у добровільності позиції зазначених осіб, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження і не досліджував доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення і кваліфікації дій обвинуваченого.

Проте, без дослідження зазначених доказів, суд кваліфікував дії обвинуваченого не так як орган досудового розслідування, а як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням у сховище, без попередньої змови групи осіб, тим самим допустив порушення вимог ст.349 КПК України, що, відповідно до вимог ч.1 ст.412 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і, відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для скасування оскаржуваного вироку.

У випадку, коли суд першої інстанції докази не досліджував або досліджував частково, апеляційний суд має провести судове слідство з метою з`ясування лише тих фактичних обставин справи, які оспорювалися у суді першої інстанції. Якщо ж суд першої інстанції визначив обсяг досліджених ним доказів із порушенням вимог КПК, апеляційний суд не вправі постановити свій вирок, а повинен за наявності до того підстав скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону та направити справу до цього суду на новий судовий розгляд.

Порушення судом першої інстанції вимог, передбачених ст.349 КПК України про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.
Колегія суддів вважає, що такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п.15,16 ч.1 ст.7 КПК України змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також безпосередність дослідження показань, речей і документів.
З метою забезпечення саме цих загальних засад кримінального провадження колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд кримінального провадження у відношенні ОСОБА_7 в суді першої інстанції.
За таких обставин вимоги апеляційної скарги прокурора в частині скасування вироку, є обґрунтованими.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст. 412, п.п.15,16 ч.1 ст.7, ч.6 ст.9 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, - задовольнити частково.
Вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 січня 2016 року, щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4