АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/925/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/477/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 30 червня 2016 року апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року про повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженні №0000080 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 ч.4 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 ч.2 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 ч.4 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 ч.2 КК України повернуто прокурору для усунення недоліків.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції посилався на ті обставини, що обвинувальний акт, складений відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України та ОСОБА_7 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки не містить викладу фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України та ОСОБА_7 правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України, так як не вказано, в чому саме виразилась особлива зухвалість та винятковий цинізм, на що вказано в п.п.3, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.12.2006 року, у зв`язку з чим формулювання обвинувачення є неконкретним.

При таких обставинах суд позбавлений можливостей винести обґрунтований вирок, так як суд повинен вказати у вироку, які конкретно дії винного він відносить як до виняткового цинізму, так і до особливої зухвалості, оскільки ці дії являються кваліфікуючими обставинами правопорушення, а згідно ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акту, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді, але в даному обвинувальному акті вказується, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на ті обставини, що твердження суду про те, що обвинувальний акт складено відносно підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є необґрунтованим, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.42 КПК України, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст.291 цього Кодексу. Як видно з обвинувального акту, він складений з дотриманням всіх вимог КПК України та переданий до Софіївського районного суду Дніпропетровської області, що підтверджується відтиском печатки суду на супровідному листі. Також, підтвердженням того, що обвинувальний акт складено саме відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є той факт, що на його першому аркуші визначено останніх саме обвинуваченими, а не підозрюваними. Крім того, посилання суду на той факт, що в обвинувального акті не вказано, в чому саме виразилась особлива зухвалість та винятковий цинізм обвинувачених, є неправомірними, оскільки в обвинувальному акті зазначено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення. Відповідні відомості, що підтверджують кваліфікуючи ознаки та мають ознаки доказів, є у самих матеріалах кримінального провадження, але вони не були надані прокурором до суду на підставі ч.4 ст.291 КПК України, відповідно до якої надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив колегію суддів задовольнити її в повному обсязі та скасувати ухвалу суду першої інстанції про повернення прокурору обвинувального акта.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , кожен окремо, в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Аналізуючи, з урахуванням доводів апеляційної скарги підстави, з яких обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був повернутий прокурору, колегія суддів оцінює їх як такі, що є належними та достатніми для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як передбачено п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, крім іншого, повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив, і мета вчиненого правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

П.1 ч.3 ст.42 КПК України встановлено, що обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують. Це право також гарантовано ст.6 Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, тобто право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п.52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п.58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п.34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції з приводу того, що в обвинувальному акті не міститься виклад фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінованих їм правопорушень, оскільки не вказано, в чому саме виразилась особлива зухвалість та винятковий цинізм обвинувачених, у зв`язку з чим формулювання обвинувачення є неконкретним.

Тобто, в порушення п.5 ч.2 ст.291 КПК України, слідчім суперечливо та неузгоджено викладені фактичні обставини справи, що, на думку колегії суддів, є обґрунтованою підставою для повернення обвинувального акту прокурору. Отже, доводи апеляції прокурора з приводу того, що в обвинувальному акті зазначено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, є необґрунтованими.

Крім того, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню доводи апеляції прокурора з приводу того, що твердження суду про те, що обвинувальний акт складено відносно підозрюваних ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є необґрунтованими.

Так, згідно ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Тобто, межі судового розгляду визначаються виходячи із висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Як видно з тексту обвинувального акта, слідчім при складанні останнього, було зазначено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, а ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.296 КК України (а.с.2, 4).

Отже, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що судовий розгляд проводиться не в межах повідомлення особі про підозру, а в межах висунутого їй обвинувачення відповідно до обвинувального акту, та повернув з цієї підстави обвинувальний акт прокурору для усунення недоліків.

В зв`язку з викладеним, колегія суддів не погоджується з доводами апеляції прокурора та вважає, що обвинувальний акт складений з порушенням норм чинного КПК України, отже висновок суду про повернення обвинувального акту прокурору є правильним, а доводи апеляції прокурора необґрунтованими.

На думку колегії суддів, рішення суду про повернення обвинувального акту прокурору не суперечить вимогам закону, є обґрунтованим і достатньо вмотивованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні вимог апеляційної скарги прокурора та залишення ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2016 року про повернення обвинувального акту прокурору у кримінальному провадженні №0000080 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 ч.4 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.296 ч.2 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4