Ухвала
іменем україни

19 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційні скарги засудженої ОСОБА_5 та її захисника ОСОБА_6 на вирок Ватутінського міського суду Черкаської області від 24 лютого 2015 року та вирок Апеляційного суду Черкаської області від 14 серпня 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000741, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Ватутіне Черкаської області, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК такої, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК;
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засудженої ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:
Згідно із зазначеним вироком міського суду ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ст. 76 цього Кодексу.
Також вироком вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
Вироком апеляційного суду скасовано вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання. Постановлено призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі захисник просить скасувати вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженої внаслідок суворості. Стверджує про порушення права засудженої на захист, оскільки внаслідок своєї юридичної необізнаності і відсутності професійного захисника, ОСОБА_5 повністю визнала вину у скоєному та погодилась на проведення судового розгляду за скороченою процедурою дослідження доказів, не розуміючи його наслідків. Вважає, що з огляду на позитивні характеристики ОСОБА_5 , наявність на утриманні у неї неповнолітньої дитини, стан здоров`я та вагітність виправлення її можливе без ізоляції від суспільства.
Засуджена у касаційній скарзі ставить вимогу про скасування вироків місцевого та апеляційного судів із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. Зазначає, що місцевий суд, вирішуючи питання про обсяг дослідження доказів, не переконався, що їй зрозумілі наслідки проведення судового розгляду кримінального провадження за спрощеною процедурою. Зазначає про суворість призначеного їй покарання у зв`язку з чим просить звернути увагу на те, що вона перебуває у стані вагітності, рахується на обліку у центрі профілактики та боротьби зі СНІДом та має на утриманні неповнолітню дитину.
Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 14 жовтня 2014 року у невстановлений слідством час незаконно придбала речовину, яка містить у своєму складі особливо небезпечний наркотичний засіб діацетилморфін (героїн) загальною масою 0,003 г, яку зберігала при собі з метою збуту.
Цього ж дня о 17.30 год ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 незаконно збула вказаний наркотичний засіб, продавши його за 200,00 грн особі під зміненими анкетними даними ОСОБА_8 , залученому для проведення оперативної закупівлі в рамках оперативно-розшукової діяльності.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення касаційних скарг, пояснення засудженої на підтримку касаційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація її дій за ч. 2 ст. 307 КК по суті не оспорюються.
Доводи про те, що судовий розгляд щодо ОСОБА_5 у скороченому порядку проведено незаконно, не заслуговують на увагу.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють підсудний та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумніву у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
За наслідками перевірки кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 повністю визнала себе винною у вчинені інкримінованого їй злочину та зазначила, що не оспорює зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, а також їй зрозумілі роз`яснення головуючого щодо наслідків розгляду кримінального провадження в скороченому порядку і підтримала клопотанням прокурора про скорочений порядок дослідження доказів, а тому суд на законних підставах визнав можливим провести дослідження доказів у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, обмежившись показаннями обвинуваченої та дослідженням письмових матеріалів, які характеризували її особу.
За таких обставин, підстав вважати, що суд розглянув справу з порушенням вимог кримінального процесуального закону, як про це йдеться у касаційних скаргах сторони захисту, немає.
Що стосується міри покарання, визначеної вироком апеляційного суду без застосування ст. 75 КК, то з нею колегія суддів погодитись не може.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з мотивувальної частини вироку, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК, послався на те, що з огляду на тяжкість та обставини вчиненого злочину, суд не навів достатніх підстав вважати можливим виправлення засудженої без ізоляції від суспільства.
Разом із тим, апеляційний суд без належної оцінки залишив те, що ОСОБА_5 вчинила лише один епізод збуту наркотичного засобу під контролем з боку правоохоронних органів, в результаті чого жодних негативних наслідків не настало, позитивно характеризується, утримує неповнолітню дитину та має статус одинокої матері. Крім того, в суді касаційної інстанції ОСОБА_5 надала копії документів на підтвердження перебування її у стані вагітності, а також під час розгляду справи по суті в своїх поясненнях заявила, що народила дитину.
Наведені дані в їх сукупності, дають підстави вважати, що виправлення засудженої та попередження вчинення нових злочинів можливо досягти без ізоляції її від суспільства, але в умовах здійснення контролю за поведінкою ОСОБА_5 під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
Отже, на думку колегії суддів, вирок апеляційного суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженої ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Черкаської області від 14 серпня 2015 року щодо ОСОБА_5 змінити.
На підставі ст. 75 КК звільнитиОСОБА_5 від призначеного вироком Апеляційного суду Черкаської області від 14 серпня 2015 року покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.
ОСОБА_5 з-під варти звільнити.
В решті судові рішення щодо ОСОБА_5 залишити без зміни.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3