Справа № 347/2021/14-к
Провадження № 11-кп/779/245/2016
Категорія ч.2 ст.286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2016 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в його інтересах на вирок Косівського районного суду від 16 березня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 2 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не військовозобов`язаного, одруженого, не працюючого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ст. 286 ч.2 КК України, громадянина України, -

Засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 , - 1225, 80 грн. за проведення експертиз №№ 09/17-7, 09/17-5, 09/17-319.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_10 39627, 50 грн. матеріальної шкоди, 50 000 грн. моральної шкоди та 4000 грн. сплачених за надання правової допомоги.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_11 50000 грн. моральної шкоди.

Міру запобіжного заходу у вигляді особистої поруки залишено без зміни до вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання речових доказів відповідно ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_7 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Злочини скоєно за наступних обставин:

Так, 09.12.2013 року обвинувачений ОСОБА_7 близько 18 години, керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN Passat B-5» рухався по вул. Незалежності с. Смодна, Косівського району у напрямку м. Косів. В цей час на даній ділянці дороги, пішохід ОСОБА_12 перебігав проїжджу частину дороги зліва на право. ОСОБА_7 при наближенні до пішохода, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити попереду небезпеку для руху у вигляді пішохода, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого, правою передньою частиною вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який завершував рух через проїжджу частину.

Таким чином, ОСОБА_7 порушив вимоги п. 1.10 Правил дорожнього руху України стосовно терміну «небезпека для руху» - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися.; п. 2.3., де вказано, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний : б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 12.1, який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.3, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзд перешкоди. У результаті порушення ОСОБА_7 правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої пішохід від отриманих тілесних ушкоджень помер. Згідно висновку експерта № 104/13-Д ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток основи черепа із крововиливами під оболонки та речовину головного мозку, яка ускладнилась розвитком набряку і набухання головного мозку, крововиливом в м`які тканини правої скроневої і потиличної та лівої скроневої ділянок, переломи 2-6 ребер справа, закритий уламковий перелом лівої малогомілкової кістки, садна лобної ділянки, підборіддя, лівого плечового суглобу, лівого кульшового суглобу, які спричинені незадовго до поступлення на лікування.

В апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, істотних порушень вимог кримінального-процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону. Вважає, що його підзахисний не допустив жодного порушення вимог Правил дорожнього руху України, а тому суд був зобов`язаний винести виправдувальний вирок. Також вказує, що очевидців події взагалі не було, тому ОСОБА_13 та ОСОБА_14 свідками події, яка трапилася 09.12.2013 року не можуть бути, оскільки їм не відомі обставини, що підлягають доказуванню. Просить вирок Косівського районного суду від 16 березня 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КК України.

- обвинувачений ОСОБА_7 свою апеляційну скаргу відкликав до початку апеляційного розгляду та подав клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року та звільнити від призначеного покарання.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник в інтересах ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 підтримав доводи поданої апеляційної скарги та клопотання про застосування Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року.

- обвинувачений ОСОБА_7 просив застосувати до нього Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року та звільнити від призначеного покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши мотиви і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду слід залишити без змін та застосувати Закон про амністію, звільнивши від покарання ОСОБА_7 , з наступних підстав.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд правильно оцінив наявні у справі докази та прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_7 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст. 286 КК України, яке ґрунтується на належно зібраних і досліджених по справі достовірних доказах, яким надано правильну правову оцінку.

Цей висновок суду підтверджується показаннями свідків та іншими матеріалами справи.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненому підтверджується показаннями свідка ОСОБА_13 , яка була понятим при проведенні слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 і будь-яких зауважень ні в кого не було. Тільки після закінчення ОСОБА_7 заявив, що погодні умови на той час не були такі, як під час ДТП. Такі ж самі показання дав свідок ОСОБА_14 . Тому доводи обвинуваченого та його захисника про те, що вказані свідки не були очевидцями події спростовуються матеріалами кримінального провадження, адже такі свідки підтверджували тільки ті факти, які стали їм відомі під час відтворення обставин події, яка мала місце 09.12.2013 року.

Як вбачається із показань свідка ОСОБА_15 , який являється рідним братом обвинуваченого 09.12.2013 року приблизно о 17 год. 20 хв. до нього заїхав його рідний брат ОСОБА_7 залишив деякі речі і поїхав в напрямку смт. Верховина. Він також сів у автомобіль марки «ВАЗ-2105», що належить сестрі його дружини і разом із нею та дружиною поїхав у напрямку смт. Кути, Косівського району. Коли вони доїхали в с. Черганівка, до нього зателефонував його брат і повідомив, що збив чоловіка. Приїхавши на місце події побачив, що там вже була швидка медична допомога і лікарі оглядали потерпілого, який лежав на правому краю проїжджої частини. Потім його госпіталізували в Косівську ЦРЛ. Він там перебував до 01 години ночі і оплатив за все необхідне, а потім лікування потерпілого оплачував його брат.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні дій, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та правильність кваліфікації цих дій за ч. 2 ст. 286 КК України за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, - є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними у справі, ретельно дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, яким судом першої інстанції надано об`єктивну оцінку.

Колегія суддів із цими висновками суду першої інстанції погоджується, виходячи з наступних фактичних даних.

Згідно висновку експерта ОСОБА_16 за №09/17-7 від 07.02.2014 року Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Івано-Франківській області за результатом проведеної експертизи було встановлено, що ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_12 , шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування. Для проведення вказаної експертизи експерту були надані всі необхідні дані та документи, експертиза проведена повно та об`єктивно (Т.1 а.с. 147-153).

Згідно висновків судово-медичного експерта Косівського міжрайонного відділення Івано-Франківського обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_17 було встановлено, що смерть ОСОБА_12 наступила внаслідок відкритої черепно-мозкової травми.

- згідно заяви ОСОБА_7 від 24.06.2014 року написану слідчому Косівського РВ УМВС, вбачається те, що він відмовився від дачі показань та проведення слідчого експерименту (а.с. 73 Т. 1 матеріалів досудового розслідування).

- на підставі даних протоколу проведення слідчого експерименту від 14.03.2014 року вбачається, що об`єктивна видимість з місця події водія автомобіля марки «VOLKSWAGEN Passat B-5» у напрямку руху до пішохода ОСОБА_12 становить 62 метри (Т.1 а.с. 90-99 матеріалів досудового розслідування).

- як вбачається з висновку судової автотехнічної експертизи від 07.02.2014, на момент експертного огляду та дослідження автомобіля «VOLKSWAGEN Passat B5» його робоча гальмівна система та ходова частина знаходились у працездатному стані (Т. 1 а.с. 147-153 матеріали досудового розслідування).

- згідно висновку судової автотехнічної експертизи від 13.06.2014, вбачається те, що ОСОБА_7 повинен був даною ділянкою дороги рухатися зі швидкістю, яка не перевищує 60 км/год, а з моменту об`єктивної можливості виявлення ним на проїзній частині пішохода негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Експерт вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_12 з заданого моменту виникнення небезпеки для руху, шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування. Крім цього, експерт робить висновок про те, що причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, стало не виконання водієм автомобіля марки «VOLKSWAGEN Passat B5» ОСОБА_7 технічних вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, тобто у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. (Т. 1 а.с. 178-181 матеріали досудового розслідування).

Проаналізувавши усі дані автотехнічних експертиз , можна прийти до висновку про те, що у даній дорожній ситуації ОСОБА_7 керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN Passat B5», д.н.з. НОМЕР_1 , у темну пору доби і в умовах недостатньої видимості повинен був діючи відповідно до вимог Правил дорожнього руху України, вибрати швидкість руху автомобіля, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги. У момент виникнення перешкоди для руху (пішохода ОСОБА_12 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, перебігав проїжджу частину дороги зліва направо відносно руху автомобіля) відразу застосувати екстрене гальмування, що зазначають усі експерти. Крім того у разі погіршення видимості у напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, ОСОБА_7 повинен був зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а у разі засліплення-увімкнути аварійну світлову сигналізацію і не змінюючи смуги руху, зупинитися та відновити рух лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення. У той же час, водій ОСОБА_7 вибрав швидкість руху автомобіля, не маючи змоги зупинити автомобіль у межах видимості дороги. Оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та показань свідків освітлення дороги в той час було дуже погане, що погіршило видимість водія у напрямку руху, та він не зменшив швидкість руху до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, не змінюючи смуги руху не зупинився, а продовжив рух, внаслідок чого вчинив наїзд на ОСОБА_12 , який помер.

Часткове відшкодування ОСОБА_7 заподіяних збитків та витрат на медикаменти, слід віднести до форми визнання вини у цій справі.

За таких досліджених доказів суд прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 , кваліфікуючи його дії за ч.2 ст. 286 КК України, тобто, що він порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_12 .

Судом вірно оцінено всі зібрані докази по справі і обґрунтовано наведено їх у вироку.

Згідно п. 19 ППВСУ від 23 грудня 2005 року N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» та ст. 67 Кримінально-процесуального кодексу України висновок експерта не має наперед установленої сили, а також переваги перед іншими доказами і, як і всі вони, має бути оцінений судом за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та відповідно до закону, що і було дотримано судом при постановленні вироку.

При призначенні покарання засудженому, суд, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу та інші обставини, передбачені ст. 65 КК України та призначив йому покарання згідно санкції ч.2 ст. 268 КК України.

На думку колегії суддів призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який є тяжким, особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України, тобто дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання.

При цьому, як вбачається з вироку судом враховано характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що: вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується по місцю проживання, надавав медичну допомогу потерпілому безпосередньо після настання дорожньо-транспортної пригоди.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого судом встановлено не було.

Доводи захисника ОСОБА_8 про недоведеність вини ОСОБА_18 , суд визнає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються наведеними у вироку доказами, визнати які недостовірними немає підстав.

Колегія суддів вважає, що таке покарання є необхідне і достатнє для виправлення засудженого і попередження вчинення нових злочинів.

Таким чином, покарання призначене ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання, а тому є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

При перевірці кримінальної справи колегією суддів не встановлено істотних порушень кримінально-процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування оскаржуваного вироку.

Судом вирішено цивільний позов виходячи з вимог п.2 ст.127 КПК України згідно якого шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Від ОСОБА_7 в ході розгляду справи надійшла заява про звільнення його від призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році».

Визначаючись у вирішенні цієї заяви суд враховує, що Законом України «Про амністію у 2014 році», ст. 1, передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України: пункт в) осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Вчинені обвинуваченим злочини віднесені до переліку тяжких злочинів та вчинені з необережності відповідно до ст. 12 КК України, у зв`язку з чим на нього поширюється дія ст.1 Закону України «Про амністію».

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема свідоцтв про народження ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком яких є ОСОБА_7 (т.1 а.с. 201-202) та згідно довідки 116 від 22.06.2016 року Косівської районної державної адміністрації ОСОБА_7 не позбавлений батьківських прав (довідку додано до заяви під час апеляційного розгляду справи).

За наведених обставин колегія суддів вважає, що вказану заяву обвинуваченого ОСОБА_7 слід задовольнити та звільнити його від відбування покарання, призначеного вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном на три роки.

При цьому судом враховано всі обставини справи та визначено в розумних межах розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418,419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити - без задоволення.

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК України залишити без змін.

На підставі ст. 1 пункту в) Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнити ОСОБА_7 від покарання визначеного судом у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном на три роки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:
Суддя ОСОБА_2