Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засіданняОСОБА_4 ,
за участю захисникаОСОБА_5 ,
засудженогоОСОБА_6 ,
прокурораОСОБА_7 ,
розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005794, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Запоріжжя, жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК,

установив:
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалені щодо ОСОБА_6 судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Суть доводів зводиться до того, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, не доведено, обвинувальний вирок ґрунтується на недопустимих доказах, яким суд не дав належної оцінки. На думку захисника у справі також не було дотримано ст. 107 КПК, відповідно до якої застосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у суді першої інстанції є обов`язковим. За твердженням захисника, апеляційний суд не зважив на допущені порушення, не усунув їх і ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 419 КПК; залишаючи апеляційну скаргу сторони захисту без задоволення, не зазначив в ухвалі всіх доводів, наведених у скарзі, а деякі з них хоча і вказав, однак не перевірив належним чином і не вмотивував своєї позиції.
Аналогічні за змістом доводи щодо незаконності судових рішень та вимога до суду касаційної інстанції містяться і в касаційній скарзі засудженого ОСОБА_6 .

За вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин.

Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

ОСОБА_6 визнано винуватим у крадіжці, вчиненій за обставин, детально викладених у вироку.

Як установив суд, 14 вересня 2014 року близько 02.00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні нічного клубу «Ілюзія» на вул. Цілиноградській, 32 у м. Харкові, таємно викрав належний ОСОБА_8 мобільний телефон IPhone 5, 16 Gb вартістю 4937 грн, заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Апеляційний суд Харківської області ухвалою від 03 березня 2016 року залишив без змін указаний вирок.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженого на підтримання касаційних скарг, пояснення прокурора, який вважав за необхідне скасувати ухвалу апеляційного суду через порушення приписів ст. 419 КПК, у зв`язку з чим частково задовольнити заявлені касаційні вимоги сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково на таких підставах.

Ухвала апеляційного суду це рішення стосовно законності й обґрунтованості вироку чи ухвали, що перевіряється в апеляційному порядку. Тому вона повинна відповідати тим же вимогам, що й рішення суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою і вмотивованою, як це передбачено ст. 370 КПК.

Згідно зі ст. 404 КПК апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку на його відповідність нормам матеріального та процесуального закону, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

Зважаючи на ці законодавчі положення та приписи ст. 419 вказаного Кодексу суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.

Апеляційний суд при перегляді вироку щодо ОСОБА_6 зазначених вимог закону належно не виконав.

За матеріалами провадження, засуджений та його захисник подали на вирок спільну апеляційну скаргу, в якій, навівши конкретні доводи, заперечували правильність оцінки судом доказів та стверджували про відсутність у діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, а тому просили скасувати вирок і закрити справу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.

Проте суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу сторони захисту без задоволення, не навів переконливих аргументів на спростування доводів захисника та засудженого й не зазначив докладних мотивів прийнятого у зв`язку з цим рішення. У своїй ухвалі згаданий суд ретельно не проаналізував усіх тверджень скаржників і не зіставив їх з матеріалами справи. Викладаючи свої висновки, формально послався на відображені у вироку докази, які оспорювалися стороною захисту.
Так, в ухвалі апеляційного суду не міститься вичерпних відповідей на аргументи сторони захисту щодо невідповідності висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, щодо недопустимості доказів, на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_6 , а відтак і щодо відсутності в його діянні складу інкримінованого злочину. При цьому в ухвалі всупереч законодавчим приписам не викладено доводів засудженого та його захисника з питань порушення місцевим судом положень ст. 107 КПК, не перевірено їх та не надано на них відповідей.

Крім того, як убачається з матеріалів провадження, апеляційний суд відкрив апеляційне провадження за спільною скаргою захисника та засудженого. Проте відповідно до змісту ухвали суд розглянув і відмовив у задоволенні скарги лише захисника.

Наведені обставини в їх сукупності свідчать про те, що суд апеляційної інстанції належно не виконав приписів ст. 2 КПК, здійснив формально провадження, відтак, порушив право ОСОБА_6 на об`єктивний та неупереджений перегляд справи щодо нього в порядку апеляційної процедури.

Таким чином, ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною, обґрунтованою і вмотивованою, її постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Це рішення підлягає скасуванню на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Отже, зважаючи на доводи та вимогу сторони захисту в касаційних скаргах їх слід задовольнити частково.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей перевірити всі доводи, викладені у спільній апеляційній скарзі, а також інші доводи, зазначені у касаційних скаргах сторони захисту, дати на них вичерпну відповідь і ухвалити справедливе рішення, яке відповідає положенням ст. 370 КПК.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд

постановив:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_5 та засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3