Дата документу Справа № 331/2693/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1220/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.185 ч.2 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 30 травня 2016 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, постійного місця реєстрації не має, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винним і засуджено за те, що він, будучи особою, раніше неодноразово засудженою за вчинення злочинів проти власності, судимість за які в установленому законом порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення і перевиховання не став та знову вчинив кримінальні правопорушення проти власності.

Так, 02 березня 2016 року приблизно о 15 годині 50 хвилин ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно з корисливих мотивів з метою особистого збагачення, знаходячись у торговому залі гіпермаркету «Епіцентр - К», який розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул.Запорізька, 1-В, будучи впевненим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, взяв з торгівельних полиць майно (6 найменувань трикотажних виробів), що належить ТОВ «Епіцентр - К» в кількості і найменуванні, що зазначені у вироку районного суду, на загальну суму 1109 грн. 83 коп. Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, заховав вказаний товар під власну одягнуту куртку та таємно викрав його, залишивши територію гіпермаркету і у подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Йому призначено покарання за ч.2 ст.185 КК у виді 4 місяців арешту. Вирішено питання про початок строку відбування обвинуваченим покарання, запобіжний захід, цивільний позов та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи обставин справи, правову кваліфікацію дій ОСОБА_8 , вид призначеного покарання і спосіб його відбування, зазначає, що судом не було в повній мірі враховано ряд пом`якшувальних обставин, які у своїй сукупності давали суду право призначити ОСОБА_8 покарання нижче від найнижчої межі. А тому в частині призначеного покарання захисник просила вирок суду змінити, призначивши із застосуванням ст. 69 КК покарання не 4 місяці, як визначив районний суду, а 1 місяць арешту.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого і його захисника, які наполягали на задоволенні апеляції, прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги, вимагаючи вирок суду залишити без змін; дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Приймаючи до уваги, що в апеляційній скарзі обставини кримінального провадження, доведеність вини та юридична кваліфікація дій ОСОБА_8 не оспорено, судова колегія в цій частині вирок суду не переглядала, обмежившись дослідженням питання законності та обґрунтованості ухваленого рішення щодо призначення судом обвинуваченому покарання за обставин, зазначених у вироку суду.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

В апеляційній скарзі захисник, вимагаючи змінити вирок шляхом застосування ст.69 КК при призначенні покарання за ч.2 ст.185 КК і призначення ОСОБА_8 за даною статтею покарання нижче від найнижчої межі, виходила з того, що суд не прийняв до уваги, що обвинувачений проживає зі своїми батьками-пенсіонерами похилого віку, має цивільну дружину та планує створити сім`ю. Обвинувачений пояснив, що неофіційно працює. Він повністю визнав свою вину, щиро покаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдані збитки. Обіцяв офіційно працевлаштуватись та відшкодувати завдані збитки.

Дані обставини, на переконання захисту, давали суду підстави для призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.185 КК.

Проте до таких заперечень судова колегія ставиться критично. Так, при призначенні покарання, районний суд правильно врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, зокрема, що вчинений обвинуваченим злочин за ч.2 ст. 185 КК згідно ст. 12 КК віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості. Крім того, суд прийняв дані про особу обвинуваченого, який раніше 8 разів був засуджений, в тому числі, й за вчинення злочинів проти власності, судимість за які в установленому законом порядку не знята та не погашена. ОСОБА_8 знову вчинив аналогічний злочин. ОСОБА_8 поновив свою злочинну діяльність лише через півтора року після останнього звільнення з місць позбавлення волі, що, на переконання судової колегії, свідчить про сталу кримінальну спрямованість особи обвинуваченого. ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований. Його заява про те, що він працює, спростовується його ж заявою про причини вчинення ним даного злочину, а саме відсутність роботи, а відтоді й засобів до існування. З цих же підстав судова колегія критично ставиться до заперечень захисника про те, що на утриманні у обвинуваченого перебувають батьки-пенсіонери похилого віку. Оскільки через відсутність засобів для свого існування обвинувачений апріорі не може утримувати ще й своїх батьків. Крім того, матеріали провадження взагалі не містять у собі даних про існування таких батьків. Наміри ОСОБА_8 в майбутньому створити власну сім`ю, відшкодувати спричинену шкоду і офіційно працевлаштуватись на рішення суду про призначення покарання впливати не можуть, оскільки суд вправі приймати до уваги дійсні обставини, які мають місце, а не ймовірно можуть утворитись у невизначеному майбутньому. З часу завдання шкоди станом на день апеляційного перегляду вироку минуло майже 8 місяців. Проте відносно незначну за розміром шкоду в повному обсязі обвинуваченим так і не відшкодовано, що красномовно спростовує його так зване «щире каяття», про яке веде мову захисник в своїй апеляційній скарзі.

Ряд доводів апеляційної скарги містять у собі протиріччя, оскільки захисник одночасно заявляє і про добровільне відшкодування шкоди обвинуваченим і про його намір це вчинити в майбутньому.

Крім того, в доводах апеляції містяться лише загальні положення щодо ст.69 КК без наведення конкретних обставин, які давали суду вправо прийняти рішення про застосування ст.69 КК.

Згідно зі статтями 50, 65 КК, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Враховуючи наведені обставини справи, ставлення ОСОБА_8 до вчиненого ним злочину, дані про його особу, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для призначення покарання із застосуванням положень ст.69 КК і призначення покарання нижче від найнижчої межі. Крім того, судова колегія звертає свою увагу, що з огляду на наведені обставини, зокрема на кількість непогашених судимостей, невідшкодування обвинуваченим спричиненої шкоди, визначене ОСОБА_8 покарання у виді 4 місяців арешту є більш, ніж гуманним.

Отже, підстав вважати покарання явно несправедливим через його суворість, а також правових підстав для призначення покарання із застосуванням ст.69 КК колегія суддів не убачає. Відтак вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 30 травня 2016 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4