УХВАЛА

20 жовтня 2016 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, без
громадянства, без місця реєстрації, проживаючого
за адресою: АДРЕСА_1 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати вирок суду, визнати його невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції та змінити йому міру запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 просить скасувати вирок суду, призначити новий судовий розгляд в суд першої інстанції та змінити обвинуваченому ОСОБА_8 міру запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання.
Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 23 травня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбаченихч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України, та призначено покарання: за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152 КК України у виді трьох років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 152 КК України у виді шести років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді шести років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 153 КК України у виді семи років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 152 КК України у виді дев`яти років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання остаточно ОСОБА_5 призначене покарання у виді дев`яти років шести місяців позбавлення волі. За обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 152 КК України щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_5 виправданий на підставі п. 2 ст. 1 ст. 284 КК України у зв`язку з відсутності в його діях складу злочину. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання, а саме з 04 липня 2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_5 вважає вирок суду необґрунтованим, незаконним та таким, що порушує його конституційні та процесуальні права. В той же час, на думку ОСОБА_5 , вирок є занадто суворим, не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, а також не відповідає фактичним обставинам злочину.
ОСОБА_5 зазначає, що висновок про його винуватість у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 152, ч. 2 ст.152 КК України ґрунтується виключно на показаннях потерпілих, інших доказів, які б свідчили про його винуватість у вчиненні вищевказаних злочинів немає. Обвинувачений вважає, що суд взяв до уваги показання свідків, заявлених стороною обвинувачення, та відкинув показання свідків, заявлених стороною захисту.
Апелянт також звертає увагу на те, що суд першої інстанції ніяк не відреагував на його заяви про застосування органами досудового розслідування незаконних методів досудового розслідування (фізичного та морального тиску) для отримання від нього визнавальних показань.
Обвинувачений стверджує, що судом не надано належної оцінки щодо наявних тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_10 , оскільки ані висновки експертів, ані показання свідків не підтверджують того факту, що він застосовував фізичне насильство до потерпілої з метою зґвалтування та задоволення статевої пристрасті неприроднім шляхом. Крім того, апелянт зазначає, що суд не вирішив питання про його винуватість чи невинуватість у вчиненому злочині щодо потерпілої ОСОБА_11 .
Також ОСОБА_5 звертає увагу на те, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки він неодноразово в судових засіданнях наголошував на те, що позиція захисника ОСОБА_12 не узгоджується з його позицією, у зв`язку з чим просив замінити йому захисника, проте суд жодним чином на це не реагував.
За доводами апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 зазначає, що вирок суду першої інстанції ухвалений без повного та всебічного дослідження доказів, не відповідає фактичним обставина провадження та є таким, що суперечить нормам матеріального й процесуального законодавства.
Апелянт звертає увагу на те, що в суді першої інстанції неодноразово подавав письмові клопотання про виклик та допит судово-медичного експерта, який надав висновок експертизи про події 21 квітня 2014 року щодо потерпілої ОСОБА_10 , оскільки відповіді експерта на поставлені йому запитання є незрозумілими стороні захисту, у зв`язку з тим, що ані він, ані його підзахисний не є спеціалістами в області медицини.
Проте, суд відмовив в задоволенні вищевказаних клопотань та не вмотивував причини такої відмови. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції також відмовлено в задоволенні його клопотання про повторний допит потерпілої ОСОБА_13 , яка є свідком затримання обвинуваченого ОСОБА_5 та могла підтвердити обставини щодо застосування працівниками правоохоронних органів до обвинуваченого фізичного насильства, в результаті чого останній визнав себе винуватим у вчиненні злочинів, пов`язаних зі зґвалтуванням.
Захисник ОСОБА_7 зазначає, що вирок суду містить протиріччя та розбіжності в частині визнання обвинуваченого ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочинів щодо потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , оскільки, на думку захисника, фактичні обставини та формулювання обвинувачення не відповідають правовій кваліфікацій дій ОСОБА_5 .
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції порушив права обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя, оскільки під час судового розгляду ОСОБА_5 неодноразово відмовлявся від надання йому правової допомоги захисника, призначеного центром безоплатної вторинної правової допомоги, мотивуючи це тим, що позиція захисника відрізняється від його позиції. Проте, суд жодним чином не реагував на клопотання обвинуваченого.
Захисник ОСОБА_7 зазначає, що суд першої інстанції прийняв рішення про заміну захисника обвинуваченому ОСОБА_5 лише перед судовими дебатами, у зв`язку з чим обвинувачений фактично весь судовий розгляд захищав себе особисто, що, на думку захисника, є грубим порушенням норм кримінального процесуального закону.
В доводах апеляційної скарги захисник зазначає про порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати, оскільки суд, знаходячись в нарадчій кімнаті, прийняв рішення про відновлення дослідження доказів та повторний допит потерпілої ОСОБА_9 , чим дав можливість прокурору змінити обвинувачення ОСОБА_5 , що в подальшому і було зроблено.
Судом першої інстанції встановлено, що 01 квітня 2014 року приблизно в 23 год. 20 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку № 5 по вул. Івашкевича в м. Києві, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_14 , яка заходила до під`їзду вищевказаного будинку. Переслідуючи мету зґвалтування, ОСОБА_5 , зайшовши до під`їзду будинку, прослідував за ОСОБА_14 та зайшов з останньою в кабіну ліфта. Коли ліфт почав підніматись вгору, ОСОБА_5 натиснув на кнопку стоп та наказав потерпілій ОСОБА_14 роздягатися, на що остання йому відмовила. Після чого з метою подолання волі потерпілої до опору, застосував до ОСОБА_14 фізичне насильство, що виразилось у нанесенні ударів рукою в голову останній, чим спричинив потерпілій фізичний біль та тілесні ушкодження. Здолавши таким чином волю потерпілої до опору, ОСОБА_5 не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки люди почули крики потерпілої та почали стукати в двері ліфта. Після чого він відчинив двері ліфта та зник з місця злочину.
Крім того, 21 квітня 2014 року приблизно в 00 год.10 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в під`їзді № 6 будинку № 19 по вул. Прирічній в м. Києві, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 , яка знаходилась у вищевказаному під`їзді, реалізуючи умисел, направлений на повторне, відкрите викрадення чужого майна, викрав у потерпілої ОСОБА_9 майно, чим завдав останній матеріальну шкоду в розмірі 500 грн.
21 квітня 2014 року приблизно в 01 год. 50 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в під`їзді № 2 будинку № 25 по проспекту Оболонському в м. Києві, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_10 , яка в цей момент підходила до під`їду. Переслідуючи мету повторного зґвалтування та задоволення статевої пристрасті неприроднім шляхом, зайшов до кабіни ліфта, в якому перебувала ОСОБА_10 , та застосував до останньої фізичне насильство, що виразилось у нанесені ударів рукою в її лице. Здолавши таким чином волю потерпілої до пору, ОСОБА_5 вступив з ОСОБА_10 у статеві зносини проти її волі, та задовольнив свою статеву пристрасть неприроднім шляхом.
Крім того, того ж дня приблизно в 03 год. 00 хв., перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_5 , погрожуючи застосуванням фізичного насильства, здолав волю потерпілої ОСОБА_10 , та повторно вступив з останньою у статеві зносини проти її волі. Цього ж дня приблизно в 03 год. 05 хв., вийшовши у двір біля під`їзду № 2 будинку № 25 по проспекту Оболонському в м. Києві, ОСОБА_5 , реалізуючи свій корисливий умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 , чим завдав останній матеріальну шкоду в розмірі 50 грн.
15 травня 2014 року приблизно в 23 год. 20 хв., перебуваючи біля будинку № 4 по вул. Кондратюка в м. Києві, ОСОБА_5 побачив раніше незнайому йому ОСОБА_15 , яка проходила біля вищевказаного будинку. Переслідуючи мету повторного зґвалтування, ОСОБА_5 наздогнав ОСОБА_15 , та, реалізуючи свій злочинний намір, з метою подолання волі потерпілої до опору, застосував до останньої фізичне насильство, що виразилось у задушенні останньої, чим спричинив їй фізичний біль. Здолавши таким чином волю потерпілої до опору, ОСОБА_5 не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі.
31 травня 2014 року приблизно в 05 год. 30 хв., перебуваючи біля будинку № 29 по вул. Тимошенка в м. Києві, ОСОБА_5 побачив раніше незнайому йому ОСОБА_16 , яка стояла біля банкомату. В цей момент у ОСОБА_5 виник злочинний намір, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, та, реалізуючи свій злочинний намір, він підійшов до ОСОБА_16 . Застосовуючи до останньої фізичне насильство, ОСОБА_5 штовхав ОСОБА_16 в спину, після чого він та остання зайшли до підвального приміщення будинку. Продовжуючи утримати потерпілу у вищевказаному приміщенні, ОСОБА_5 повторно відкрито заволодів майном ОСОБА_16 , чим завдав останній матеріальну шкоду в розмірі 6000 грн.
Крім того, 04 липня 2014 року приблизно в 01 год. 22 хв. Пантюхін, перебуваючи біля будинку № 13 по вул. Тимошенка в м. Києві, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_13 . Переслідуючи мету повторного зґвалтування, ОСОБА_5 зайшов до кабіни ліфта у вищевказаному під`зді, в якому перебувала ОСОБА_13 . Коли ліфт почав підніматись вгору, ОСОБА_5 натиснув на кнопку стоп та наказав потерпілій роздягатися, на що остання йому відмовила. Після чого з метою подолання волі потерпілої до опору, застосував до ОСОБА_13 фізичне насильство, що виразилось у нанесенні ударів рукою в голову останній, чим спричинив потерпілій фізичний біль та тілесні ушкодження. Здолавши таким чином волю потерпілої до опору, ОСОБА_5 виконав всі дії, необхідні для згвалтування ОСОБА_13 , проте не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі.
Під час апеляційного розгляду обвинувачений та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_5 пред`явлене обвинувачення у вчиненні, зокрема, злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи.
З огляду на це судом першої інстанції судовий розгляд був проведений у закритому судовому засіданні.
В той же час, відповідно до ст. 376 КПК України судове рішення в будь-якому випадку проголошується прилюдно негайно після виходу з нарадчої кімнати.
Оскільки дослідження доказів щодо фактичних обставин злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , стосується статевої свободи та статевої недоторканості особи, суд, ухвалюючи вирок, повинен не допустити натуралізації, яка принижувала б гідність потерпілих, а сам стиль складання вироку повинен бути такий, що допускає його публічне проголошення.
Проте цих вимог суд першої інстанції не дотримався.
Так, в мотивувальній частині вироку, при викладенні показань потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , суд допустився такої натуралізації, яка неприйнята з огляду на загальноприйняті принципи моралі.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_5 ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги і може вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
За наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції у відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 407 КПК України має право скасувати вирок суду і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В той же час кримінальним процесуальним законом визначений вичерпний перелік підстав для призначення нового судового розгляду.
Оскільки під час апеляційного розгляду було встановлено істотне порушення кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування вироку суду, а чинним кримінальним процесуальним законом, зокрема ст. 415 КПК України не передбачено зазначеної підстави для скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів приймає рішення у відповідності до ст. 9 КПК України.
За приписами ч. 6 вказаної норми закону, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Оскільки однією із засад кримінального провадження є забезпечення поваги до людської гідності, а у вироку суду допущена натуралізація, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок як такий, що принижує гідність потерпілої особи з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Під час нового судового розгляду, окрім дотримання вимог кримінального процесуального закону підлягають перевірці і доводи викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_17 .
Враховуючи те, що продовжують існувати ризики, зазначені в судових рішеннях про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу, та вважає за необхідне його продовжити на 60 днів.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 23 травня 2016 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбаченихч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 152, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України, скасувати та призначити на новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3