Cправа № 750/8751/16-к
Провадження № 1-кс/750/2571/16

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 вересня 2016 року м. Чернігів
Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Чернігові скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , на рішення, дії та бездіяльність прокурорів Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0007971, -

в с т а н о в и в :
До суду надійшла скарга, в якій скаржниками зазначені ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та яка підписана ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . В скарзі, поданої до суду, підпис, адреса та номер телефону ОСОБА_5 відсутні. Як зазначено у вказаній скарзі, вона подана, зокрема, в порядку ч.1 ст.303 КПК України на рішення, дію та бездіяльність прокуратури м. Чернігова, в якій скаржники просять визнати дії прокуратури такими, які містять у собі ознаки бездіяльності в частині нездійснення процесуальних дій щодо несвоєчасного розгляду клопотання про повідомлення ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення з подальшим прийняттям рішення про застосування стосовно спірного майна громадянина ОСОБА_8 заходу забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно; скасувати постанову від 08.09.2016р. прокуратури м. Чернігова про відмову ОСОБА_3 у клопотанні щодо застосування стосовно спірного майна громадянина ОСОБА_8 заходу забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно; ухвалити рішення про застосування стосовно спірного майна громадянина ОСОБА_8 заходу забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно.

ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримала, пояснити, яку саме дію, рішення чи бездіяльність, в чому ті полягають, та кого саме із прокурорів вона оскаржує, не могла, просила скаргу задовольнити, пояснила, що буде звертатися із цивільним позовом.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, пояснила, що у даному кримінальному провадженні, в якому подана скарга і вказане у скарзі клопотання, потерпілою є саме ОСОБА_3 , клопотання розглянуто вчасно, постанова обґрунтована, у кримінальному провадженні немає наразі підозрюваного або обвинуваченого, цивільний позов потерпілою не заявлено, вказане майно не є речовими доказами, підстави для звернення із клопотанням про накладення на вказане майно арешту у органу досудового розслідування наразі відсутні.

Інші учасники судового розгляду, повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися, клопотання про відкладення судового розгляду від них не надходило.

Заслухавши учасників судового розгляду скарги, присутніх у судовому засіданні, дослідивши матеріали у провадженні за скаргою, приходу до наступного висновку з такого.

У провадженні ЧВП ГУ НП в Чернігівській області перебуває кримінальне провадження № 0007971 від 20.08.2016р. за попередньою правовою кваліфікацією ч.1 ст. 125 КК України за фактом отримання ОСОБА_9 20.08.2016р. близько 11 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 тілесних ушкоджень від свого колишнього зятя, що підтверджується копією витягу із вказаного кримінального провадження, яка долучена до скарги в судовому засіданні за клопотанням прокурора.

Як зазначено у скарзі, 06.09.2016р. ОСОБА_6 , який діє в інтересах потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на підставі довіреності подано до прокуратури м. Чернігів клопотання про застосування стосовно громадянина ОСОБА_8 заходу забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно.

Слід зазначити, що такого органа як прокуратура м. Чернігова, на який скаржники посилаються у скарзі, не існує, натомість існує Чернігівська місцева прокуратура.

Як слідує із змісту клопотання про заходи забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно від 6 вересня 2016р., ОСОБА_3 просила в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0007971 постановити рішення, яким накласти арешт на майно, вказане в тексті клопотання, витребувати (вилучити) у ОСОБА_8 необхідні документи, які стосуються переліку майна, яке має бути арештовано, та надати їй постанову про рішення щодо арешту майна.

08.09.2016р. прокурор Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 постановою відмовила у задоволенні вказаного клопотання, посилаючись, зокрема, на те, що у кримінальному провадженні № 0007971 немає підозрюваного або обвинуваченого, зазначене майно не є речовим доказом.

Одночасно скаржниками у скарзі заявлено клопотання про витребування від прокуратури м. Чернігів матеріалів за розглядом клопотання ОСОБА_3 про застосування стосовно спірного майна громадянина ОСОБА_8 заходу забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно. Ухвалою, занесеною до журналу судового засідання у задоволенні даного клопотання слідчим суддею відмовлено у зв`язку із його необґрунтованістю, не зазначенням, яке значення мають вказані матеріали для розгляду даної скарги в порядку ст. 303 КПК України, а також приймаючи до уваги те, що прокурором не оспорюються факти, викладені в скарзі, щодо відповідного звернення з клопотанням, відмови у задоволенні клопотання та її підстав.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1)скасування рішення слідчого чи прокурора; 2)зобов`язання припинити дію; 3)зобов`язання вчинити певну дію; 4)відмову у задоволенні скарги.

Прийняття слідчим суддею будь-якого іншого рішення за скаргою, поданою в порядку глави 26 КПК України, зокрема, ст. 303 КПК України, не передбачено положеннями діючого КПК України.

Таким чином, вимога скарги щодо визнання дій прокуратури такими, які містять у собі ознаки бездіяльності в частині нездійснення процесуальних дій щодо несвоєчасного розгляду клопотання про повідомлення ОСОБА_8 підозри у вчиненні кримінального правопорушення з подальшим прийняттям рішення про застосування стосовно спірного майна громадянина ОСОБА_8 заходу забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно, - не може бути задоволена з огляду на те, що положеннями КПК України не передбачено прийняття такого рішення слідчим суддею за скаргами, поданими в порядку ст. 303 КПК України.

Слід зазначити, що ні у скарзі, ні у поясненнях присутнього скаржника у судовому засіданні не наведено доводів, чому скаржники вважають вказане майно спірним у даному кримінальному провадженні.

Крім того, вимоги, для розгляду клопотань, заявлених під час досудового розслідування, встановлені у ст. 220 КПК України. Названою нормою передбачено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.

Як вбачається з доводів скарги та докладених документів, клопотання, у задоволенні якого було відмовлено постановою від 08.09.2016р. було розглянуто своєчасно протягом трьох днів, за результатами його розгляду винесена постанова. А, отже, несвоєчасність розгляду цього клопотання, не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні. Що стосується несвоєчасного розгляду клопотання про повідомлення ОСОБА_8 підозри, до скарги не додано та у судовому засіданні не надано доказів звернення із таким клопотанням саме до вказаних прокурорів і обґрунтування вказаного у скарзі відсутні.

Як встановлено в судовому засіданні, у даному кримінальному провадженні потерпілою є саме ОСОБА_3 , її клопотання від 06.09.2016р. про постановлення рішення про накладення арешту на майно розглянуто вчасно, у кримінальному провадженні немає наразі підозрюваного або обвинуваченого, цивільний позов потерпілою у даному кримінальному провадженні не заявлено, вказане майно не визнавалося речовими доказами, та, як слідує з доводів прокурора в судовому засіданні, підстави для звернення із клопотанням про накладення на вказане майно арешту у органу досудового розслідування наразі відсутні.

Одночасно, положеннями КПК України не передбачено право прокурора постановити рішення про накладення арешту на майно, як про це просила скаржник ОСОБА_3 , що вбачається з копії відповідного клопотання від 06.09.2016р., докладеної до скарги. Отже, оскаржувана постанова прокурора є обґрунтованою, а вимога про її скасування задоволенню не підлягає.

Виходячи з положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. При цьому, відповідно до ч.8 ст. 170 КПК України, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Відповідно до ч.1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. Порядок розгляду цього клопотання слідчим суддею, судом встановлено ст. 172 КПК України. Виходячи з аналізу змісту правових норм глави 17 КПК України, а саме ст.ст. 170-175 КПК України, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні може буди здійснене лише за ухвалою слідчого судді, суду, яка може бути постановлена за наслідками розгляду відповідного клопотання, з яким можуть звертатися вказані вище особи та яке розглядається у порядку, передбаченому КПК України.

Отже, КПК України не передбачено право прокурора або слідчого самостійно, від власного імені, приймати рішення про накладення арешту на майно. Одночасно, прийняття рішення слідчим суддею, судом про накладення арешту на майно під час розгляду скарг в порядку ст. 303 КПК України також не передбачено вказаним Кодексом, а можливе лише за відповідним клопотанням прокурора або слідчого за погодженням з прокурором, або цивільного позивача з метою забезпечення цивільного позову, яке подається та розглядається в порядку, передбаченому главою 17 КПК України.

За наведеного вище не підлягає задоволенню вимога скаржників про ухвалення рішення про застосування стосовно спірного майна громадянина ОСОБА_8 заходу забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:
В задоволенні скарги - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1