АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/42/16 Справа № 200/1981/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

судів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника КВІ ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2014 року про направлення засудженої ОСОБА_7 в місця позбавлення волі для відбуття покарання за вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА:
Своє рішення суд першої інстанції вмотивував тим, що засуджена після постановки на облік та роз`яснення їй обов`язків та наслідків їх невиконання, не дивлячись на попередження інспекції, на реєстрацію та виклики в органи кримінально-виконавчої інспекції систематично, без поважних причин не з`являлася. В судовому засіданні спростовані доводи засудженої про неявку на реєстрацію в інспекцію з поважної причини, а саме у зв`язку із отриманою травмою щелепи та лікуванням у міськлікарні № 4 м.Дніпропетровська, оскільки згідно з довідкою даного медичного закладу з 16 квітня 2013 року по теперішній час ОСОБА_7 за медичною допомогою не зверталася.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, засуджена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2014 року та відмовити у задоволенні подання кримінально-виконавчої інспекції.

Зазначає, що з 05 вересня 2013 року по 09 січня 2014 року не з`являлася на реєстрацію у зв`язку з травмою щелепи, яку заподіяв співмешканець ОСОБА_10 , та в подальшому тривалий час незаконно утримував ОСОБА_7 у своїй квартирі, чим позбавив її можливості з`явитися на реєстрацію. В суді першої інстанції, побоюючись ОСОБА_11 , дала неправдиві показання про те, що проходила лікування у зв`язку з переломом щелепи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, позицію засудженої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які, кожен окремо, просили скасувати оскаржувану ухвалу та постановити ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання кримінально-виконавчої інспекції, думку прокурора ОСОБА_6 , який вважає, що законних підстав для задоволення апеляційної скарги немає, дослідивши надані матеріали, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляцію засудженої ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 537, п.3 ч.2 ст. 539 КПК України під час виконання вироків суд, в межах територіальної юрисдикції якого проживає засуджений, має право вирішувати питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

Частина 2 статті 78 КК України передбачає, якщо засуджений, який звільнений від відбування покарання з випробуванням, не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Згідно з вимогами ст.ст. 370, 372 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з наданих матеріалів та особової справи ОСОБА_7 , яка була досліджена в судовому засіданні апеляційної інстанції, вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2013 року ОСОБА_7 засуджена за ч.2 ст. 199 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України вона звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України. Після набрання вироком законної сили він був направлений для виконання до кримінально-виконавчої інспекції у Бабушкінському районі м.Дніпропетровська. На виклики до інспекції засуджена ОСОБА_7 не з`являлася, була оголошена у розшук та 27 серпня 2013 року поставлена на облік, ознайомлена з порядком відбування покарання, відповідно до вимог ч.1 ст. 166 Кримінально-виконавчого кодексу України попереджена про передбачену законом відповідальність за невиконання покладених на неї обов`язків та за ухилення від відбування покарання, їй були встановлені дні явку на реєстрацію перший та другий четвер кожного місяця. Але жодного разу після постановки на облік у період з 05 вересня 2013 року по 09 січня 2014 року включно ОСОБА_7 на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції не з`являлася, про наявність поважних причин неявки не повідомила. Інспекторами Бабукшкінського МВ КВІ було вжито заходів для встановлення місця знаходження засудженої ОСОБА_7 , встановлено, що мобільний телефон, номер якого вона зазначила в анкеті при постановці на облік, відключений, стаціонарний домашній телефон не відповідає, 05 листопада 2013 року ОСОБА_7 була відсутня дома, на виклик, який залишили інспектори, не відреагувала. 15 листопада 2013 року гр-н ОСОБА_10 , який є співмешканцем ОСОБА_7 , повідомив, що вона пішла до своєї матері, про причини неявки засудженої на реєстрацію в КВІ він нічого не знає. Повідомлення про виклик, яке залишили інспектори КВІ 15 листопада 2013 року, ОСОБА_7 знову проігнорувала. 05 грудня 2013 року гр-н ОСОБА_10 у телефонній розмові повідомив інспектора КВІ ОСОБА_12 про те, що засуджена ОСОБА_7 знаходиться вдома, з невідомих йому причин не має бажання з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції.

За положеннями частини 5 статті 166 Кримінально-виконавчого кодексу України поважними причинами неявки засудженого до кримінально-виконавчої інспекції в призначений строк визнаються несвоєчасне одержання виклику, хвороба та інші обставини, що фактично позбавляють його можливості своєчасно прибути за викликом. Обов`язковою умовою визнання причини неявки поважною є її документальне підтвердження.

Під час розгляду подання кримінально-виконавчої інспекції судом першої інстанції та в ході апеляційного розгляду справи були ретельно перевірені доводи засудженої ОСОБА_7 щодо поважних причин неявки на реєстрацію в КВІ у зв`язку із хворобою та забороною співмешканцем ОСОБА_10 виходити їй з дому. Встановлено, що за медичною допомогою до міської клінічної лікарні № 4 м.Дніпропетровська ОСОБА_7 з дня проголошення вироку 16 квітня 2013 року до квітня 2014 року не зверталася, будь-яких документів, які підтверджують наявність поважних причин неявки на реєстрацію, ОСОБА_7 не надано. Крім того, дослідженням особової справи засудженої встановлено, що в день постановки на облік до КВІ 27 серпня 2013 року ОСОБА_7 власноручно склала пояснення, в якому про хворобу, перебування на лікуванні та про інші поважні причини неприбуття до інспекції не повідомляла. Допитаний в суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_10 підтвердив, що ОСОБА_7 у травні 2013 року була травмована, тривалий час в домашніх умовах лікувала щелепу, не виходила з дому. Але аналіз показань засудженої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 свідчить про те, що вони мають істотні суперечності щодо періоду лікування, можливості засудженої з`являтися на реєстрацію, не узгоджуються між собою та суперечать матеріалам особової справи. Долучені до матеріалів справи пояснення ОСОБА_10 та рапорти інспектора КВІ ОСОБА_12 спростовують викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_7 доводи засудженої щодо неявки на реєстрацію з поважних причин у зв`язку із хворобою та в результаті незаконних дій ОСОБА_10 , який, начебто, заборонив їй виходити з квартири, та пояснення свідка ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що за таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та належним чином вмотивованого висновку про невиконання без поважних причин засудженою ОСОБА_7 покладених на неї обов`язків за вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2013 року та про направлення її в місця позбавлення волі для відбування покарання, тому доводи апеляційної скарги засудженої ОСОБА_7 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається; рішення суду є законним, вмотивованим і обґрунтованим, тому у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_7 слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2014 року про направлення засудженої ОСОБА_7 в місця позбавлення волі для відбуття покарання за вироком Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 16 квітня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
_______________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4