Ухвала
іменем України
11 листопада 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 24 лютого

2016 року й ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 червня

2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР

за № 0000410,
в с т а н о в и л а:
Вироком Запорізького районного суду Запорізької області

від 24 лютого 2016 року
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ясне Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,такого що судимостей немає,
засуджено за ч. 1 ст. 408 КК України, із застосуванням положень

ст. ст. 62, 69 КПК України, на 6 місяців тримання у дисциплінарному батальйоні.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 29 червня

2016 року вирок щодо ОСОБА_4 залишено без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Як вбачається з копій судових рішень ОСОБА_4 засуджено за злочин вчинений за таких обставин. 16 жовтня 2014 року ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем - старшим стрільцем відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини польова пошта НОМЕР_1 ,

діючи умисно всупереч інтересам військової служби, в порушення вимог

ст. ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з метою ухилитися від військової служби, не з`явився з відпустки на службу, а саме бригадний полігон « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований поблизу АДРЕСА_3 , де тимчасово дислокувалась військова частина польова пошта НОМЕР_1 , ухиляючись від військової служби до 01 лютого 2016 року.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. На думку засудженого, судом не в повній мірі враховано пом`якшуючі вину підстави, а саме ту обставину, що він проживає з батьками, які потребують його допомоги. ОСОБА_4 вважає, що є підстави для призначення покарання у виді обмеження волі.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст.408 КК України за обставин викладених у вироку в касаційній скарзі не оспорюються.
Що стосується призначеного покарання, яке на думку засудженого є занадто суворим, то колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Щодо покарання, яке призначено ОСОБА_4 то воно, на думку колегії суддів, відповідає вказаним вимогам закону.
Доводи засудженого про те, що судами не в повному обсязі враховано обставини, які пом`якшують покарання, судова колегія вважає безпідставними.
Як вбачається з копій судових рішень, суд, призначаючи покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Також судом враховано особу винного, а саме його позитивну характеристику за місцем проходження служби, повне визнання вини, а також те, що він приймав участь в антитерористичній операції, є військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації на особливий період, зараз фактично має сім`ю, його цивільна дружина ОСОБА_5 , на час розгляду справи судом першої інстанції, знаходилась в стані вагітності, а на теперішній час ОСОБА_4 взяв з нею шлюб та виховує її доньку, а також спільну дитину.
Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті. Тобто, застосування даної норми є правом суду, а не обов`язком.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Із урахуванням всіх обставин справи, із застосуванням ст. 69 КК України суд призначив ОСОБА_4 покарання більш м`яке, ніж передбачене санкцією ч. 1 ст. 408 КПК України, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових правопорушень, навівши у вироку переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких обставин буде досягнута мета покарання.

Апеляційний розгляд кримінального провадження проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Всі доводи апеляції, щодо суворості призначеного ОСОБА_4 покарання були належно перевірені апеляційною інстанцією та на них надано змістовні відповіді.

Ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень щодо ОСОБА_4 , у касаційній скарзі засудженого не наведено.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті касаційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 29 червня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3