Єдиний унікальний номер:343/807/16-к
Номер провадження: 1-в/0343/288/16
У Х В А Л А
про відмову умовно-дострокового звільнення від відбування покарання
18 квітня 2016 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
представника Долинського ВЦ № 118 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області заяву засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-
В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Долинського районного суду з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Прокурор в судовому засіданні не заперечила проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 , оскільки до закінчення терміну відбуття покарання засудженому залишилось 2 місяці 5 днів.
У судовому засіданні представник адміністрації Долинського ВЦ № 118 Івано-Франківської області просив відмовити у задоволенні заяви та пояснив, що засуджений характеризується посередньо, порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, заохочення не оголошувались, до адміністрації з заявою про умовно-дострокове звільнення не звертався, як це передбачено Інструкцією про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за за № 957/21269 від 14.06.2012 року та не підлягає звільненню згідно ст. 81 КК України. Також зазначив, що у попередній установі засудженому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбуття покарання.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що вважає себе таким, що підлягає умовно-достроковому звільненню, оскільки працює з часу прибуття в установу, просить врахувати, що вдома залишилась неповнолітня дитина.
Суд, заслухавши доводи учасників судового розгляду, дослідивши матеріали особової справи, вважає, що заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Положення ч. 2 п. 2 ст. 81 КК України передбачають дві умови для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання: засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; засуджений фактично відбув не менше трьох четвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялась умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
У той же час ч.1 ст. 81 КК України вказує, що до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Отже, зміст останньої норми вказує на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.
Запровадження вищевказаного правового інституту, згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у згаданій постанові Пленуму в п.13 матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання, мають відповідати вимогам, передбаченим ст. 110 Виправно-трудового кодексу України, яка передбачає, що у поданні мають міститися дані, які характеризують поведінку засудженого, його ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання. Одночасно з поданням до суду направляється особиста справа засудженого.
Матеріали справи свідчать про те, що адміністрація установи Долинського виправного центру №118, в якій відбуває покарання засуджений, не зверталась до суду у встановленому законом порядку після відбуття установленої КК України частини строку покарання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбуття покарання.
Окрім цього, згідно п. 6.6 Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, до осіб, засуджених за тяжкі і особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років або засуджених до довічного позбавлення волі, може бути розглянуто на засіданні комісії тільки після досягнення засудженим необхідного ступеня виправлення, що відображається в характеристиці на засудженого, не раніше ніж через один рік з дня винесення рішення про відмову.
Згідно особової справи засудженого № 206 відповідно до протоколу №3 від 05.02.2015 року комісією Львівського ВК №48 ОСОБА_5 відмовлено у застосуванні статті 81 КК України, оскільки засуджений не довів своє виправлення.
ОСОБА_5 засуджений вироком Мукачського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2009 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 10.02.2010 року вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2009 року залишено без змін.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 24.09.2015 року засудженому ОСОБА_5 замінено невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі на більш м"яке у вигляді 1 рік 1 місяц 10 днів обмеження волі.
Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17.11.2015 року засудженому в строк покарання зараховано час слідування його під вартою до Долинського ВЦ№118 з 24.09.2015 року по 29.10.2015 року за правилами ст. 72 КК України з розрахунку одинь день позбавлення волі за два дні обмеження волі.
Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25.01.2016 року ОСОБА_5 зараховано строк його попереднього ув"язнення з 04.11.2009 року по 10.02.2010 року за правилами ст. 72 ч.5 КК України з розрахунку один день попереднього ув"язнення за два дні позбавлення волі у строк покарання, призначеного вказаним вище вироком.
З матеріалів особової справи ОСОБА_5 встановлено, що засуджений 29.10.2015 року прибув в Долинський виправний центр (№ 118). Після прибуття був працевлаштований на дільниці МПП "Таля" смт. Брошнів. Порушення вимог режиму відбування покарання не допускав, дисциплінарні стягнення не накладались, заохочення не оголошувались.
За таких обставин суд, враховуючи, що заява подана до суду засудженим, а не Долинським ВЦ №118, як це передбачено ст.154 Кримінально-виконавчого кодексу України, приходить до переконання, що засуджений не довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, оскільки по місцю відбування покарання характеризується посередньо, до комісії ВЦ №118 з заявою про застосування ст. 81 КК України не звертався. Окрім цього, суду не надано характеристики, в якій відображено досягнення засудженим необхідного ступеня виправлення згідно вимог Інструкції, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
На підставі викладеного та ст.81 Кримінального кодексу України, ч.3 ст.154 Кримінально-виконавчого кодексу України, керуючись ст.ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, -
У Х В А Л И В:
В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про його умовно-дострокове звільнення,- відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області.
Суддя: