Єдиний унікальний номер справи 185/1508/16-к
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2016 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Павлоград клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Таганрогського міського суду Ростовської області Російської Федерації від 27.01.2014 року відносно засудженого:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Донецька, громадянина України, з неповною середньою освітою, підприємця, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є опікуном чотирьох неповнолітніх дітей, судимого: 27.01.2014 року Таганрогським міським судом Ростовської області Російської федерації за ст. 228 ч.2, 229.1 ч.3 КК РФ до 13 років позбавлення волі; який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у відповідність із законодавством України, -
В С Т А Н О В И В:
Міністерство юстиції України звернулось до суду з клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України, посилаючись на те, що 25 січня 2016 року наказом № 227/5 Міністерством юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , керуючись ст. 606 КПК України, статтею 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 28.12.2015 року за №06-153568/15.
ОСОБА_4 засуджено вироком Таганрогського міського суду Ростовської області Російської федерації від 27.01.2014 року до покарання у вигляді 13 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 228 (незаконне перевезення без мети збуту наркотичних засобів у великому розмірі), ч.3 ст. 229.1 (незаконне переміщення через митний кордон наркотичних засобів у великому розмірі) КК Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 15 УФСВП Росії у Ростовській області»; кінець строку відбуття покарання - 28.04.2026 року. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 .Відповідно до вимог ч. 3 ст. 609, ч. 1 ст.610 КПК України, в клопотанні ставиться питання про визначення норми (статті, частини статей) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винним вироком Таганрогського міського суду Ростовської області від 27.01.2014 року та визначення строку позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 на підставі вказаного вироку.
В клопотанні також заявлено прохання розглядати його у судовому засіданні без участі представника Міністерства юстиції України, участь якого згідно з ч.1 ст. 610 КПК України не є обов`язковою.
Згідно доданих до клопотання матеріалів засуджений ОСОБА_4 подав заяву, в якій просив перевести його для подальшого відбуття покарання в Україну, громадянином якої він є.
Заслухавши думку прокурора, який вважав, що клопотання підлягає задоволенню, суд, дослідивши надані документи, вважає, що клопотання підлягає задоволенню за наступних підстав.
При зверненні Міністерством юстиції України до суду даного клопотання дотримані вимоги ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, а також вимоги ч. 2 ст. 610 КПК України, тому підстав для відмови в передачі засудженої особи в порядку, передбаченому ст. 3 Конвенції, немає.
За змістом ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року засуджену особу може бути передано за цією Конвенцією тільки за таких умов: а) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку; b) якщо рішення є остаточним; c) якщо на час отримання запиту про передачу засуджена особа має відбувати покарання впродовж як найменш шести місяців або якщо їй винесено вирок до ув`язнення на невизначений строк; d) якщо на передачу згодна засуджена особа або, коли з врахуванням її віку або фізичного чи психічного стану одна із двох держав вважає це за необхідне, - законний представник засудженої особи; e) якщо дія або бездіяльність, на підставі якої було винесено вирок, є кримінальним злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або була б кримінальним злочином у разі вчинення на її території; f) якщо держава винесення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженої особи.
Виходячи з положень цієї Конвенції, держава виконання вироку повинна забезпечити виконання вироку в повному обсязі, керуючись своїм законодавством, не погіршуючи становище засудженої особи; призначене покарання відбувається засудженою особою на підставі вироку суду держави винесення вироку; суд держави виконання вироку, виходячи з винесеного вироку, приймає рішення про його виконання; у строк покарання у вигляді позбавлення волі зараховується строк, відбутий у державі винесення вироку; якщо за законодавством держави винесення вироку за дане діяння граничний строк позбавлення волі є меншим, чим призначено вироком, суд держави виконання вироку визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений законодавством цієї держави за таке саме діяння.
У судовому засіданні встановлено, що згідно вироку Таганрогського міського суду Ростовської області від 27.01.2014 року ОСОБА_4 визнаний винним у вчиненні злочинів, які передбачені ч.2 ст. 228 (незаконне перевезення без мети збуту наркотичних засобів у великому розмірі), ч.3 ст. 229.1 (незаконне переміщення через митний кордон наркотичних засобів у великому розмірі) КК Російської Федерації, та йому призначено покарання:
- за ч.2 ст.228 КК РФ у виді 4 років позбавлення волі без штрафу та без обмеження волі;
- за ч.3 ст. 229.1 КК РФ у виді 11 років позбавлення волі без штрафу та без обмеження волі.
У відповідності з ч.3 ст. 69 КК РФ шляхом часткового складення призначених покарань, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді 13 років позбавлення волі з відбуттям покарання в виправній колонії суворого режиму, без штрафу та без обмеження волі. Строк покарання обчислюється з 27.01.2014 року. До строку відбуття покарання зарахований період перебування ОСОБА_4 під вартою з 29.04.2013 року до 27.01.2014 року, в підтвердження чого надано копію вироку. Ухвалою апеляційного суду Ростовської області від 02.07.2014 року вирок Таганрогського міського суду Ростовської області від 27.01.2014 року стосовно ОСОБА_4 залишений без змін.
На теперішній час засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 15 УФСВП Росії у Ростовській області»; початок строку 29.04.2013 року, кінець строку відбуття покарання - 28.04.2026 року. Станом на 19.11.2015 року відбута частина покарання засудженого складає 2 роки 6 місяців 20 днів, невідбута частина відповідно складає 10 років 5 місяців 9 днів, що підтверджується довідкою про відбуття покарання.
Засуджений ОСОБА_4 особисто виклав бажання продовжити подальше відбування покарання на території України, остільки його дружина та дванадцятеро дітей проживають в наступний час в м.Харькові та перебувають у скрутному матеріальному становищі, що позбавляє можливості побачення.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 609 КПК України Міністерство юстиції України в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 610 КПК України при призначенні покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України; якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком іноземної держави.
ОСОБА_4 засуджений вироком суду Російської Федерації за:
- ч.2 ст. 228 КК Російської Федерації за незаконне перевезення без мети збуту наркотичних засобів у великому розмірі;
- ч.3 ст. 229.1 КК Російської Федерації за незаконне переміщення через митний кордон наркотичних засобів у великому розмірі.
Злочин (незаконне перевезення без мети збуту наркотичних засобів у великому розмірі), передбачений ч.2 ст. 228 КК РФ, відповідає ч.2 ст. 309 КК України (незаконне перевезення наркотичних засобів без мети збуту у великих розмірах), якою передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.
Злочин (незаконне переміщення через митний кордон наркотичних засобів у великому розмірі), передбачений ч.3 ст. 229.1 КК РФ, відповідає ч.2 ст. 305 КК України (контрабанда наркотичних засобів, тобто їх переміщення через митний кордон України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю у великих розмірах), якою передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до десяти років з конфіскацією майна.
Таким чином, враховуючи, що вчинене засудженим ОСОБА_4 діяння за вироком суду Російської Федерації є злочином, відповідальність за який також передбачена Кримінальним кодексом України, і сам засуджений згоден на його передачу до України для подальшого відбуття покарання, слід дійти висновку, що є всі достатні та законні підстави для приведення вироку Російської Федерації у відповідність з кримінальним законодавством України.
За цих обставин, з урахуванням положень ч. 4 ст. 610 КПК України слід визначити засудженому за вироком Таганрогського міського суду Ростовської області від 27.01.2014 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Донецька, - строк позбавлення волі, що підлягає до відбування наступним чином:
- за ч. 2 ст. 309 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;
- за ч.2 ст. 305 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 10 (десять) років без конфіскації майна, оскільки зазначений вид додаткового покарання не передбачений КК РФ та не був визначений при постановлені вироку.

Частина 1 та 2 статті 70 КК України передбачають, що при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

В статті 63 КК України закріплено, що позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.
Злочин, передбачений ч.2 ст. 309 КК України, є умисним злочином середньої тяжкості. Злочин, передбачений ч.2 ст. 305 КК України, є умисним тяжким злочином відповідно до вимог ст. 12 КК України.
Таким чином, у відповідності до вимог ч.1, 2 ст. 70 КК України та ст. 63 КК України за сукупністю злочинів засудженому ОСОБА_4 визначити остаточне покарання шляхом часткового складення призначених покарань у виді 13 (тринадцяти) років без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року строк відбування покарання необхідно обраховувати з 27 січня 2014 року, зарахувавши в строк відбуття покарання період перебування засудженого під вартою з 29.04.2013 року по 27.01.2014 рік.
На підставі викладеного, керуючись ст. 9 Конституції України, Конвенцією про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.ст.603, 609, 610 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Таганрогського міського суду Ростовської області Російської Федерації від 27.01.2014 року відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України - задовольнити.
Привести вирок Таганрогського міського суду Ростовської області Російської Федерації від 27.01.2014 року відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність із законодавством України та вважати ОСОБА_4 засудженим:
- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;
- за ч.2 ст. 305 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років без конфіскації.

На підставі ч.1, 2 ст. 70 КК України, шляхом часткового складення призначених покарань, вважати остаточним покаранням засудженого ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років без конфіскації майна.
Строк відбування покарання засудженого ОСОБА_4 необхідно обраховувати з 27 січня 2014 року, зарахувавши в строк відбуття покарання період перебування засудженого під вартою з 29.04.2013 року по 27.01.2014 рік.
Ухвала може бути оскаржена учасниками процесу, у тому числі засудженим, щодо якого вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, протягом семи днів з дня її оголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.
Суддя ОСОБА_1