Справа №480/1244/16-к 08.12.2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його звільнено умовно-достроково від покарання на невідбутий строк 4 місяці 14 днів,
засудженого ОСОБА_5
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 у застосуванні відносно нього положень ст. 81 КК України
Ухвалою суду задоволено клопотання засудженого ОСОБА_5 та його звільнено умовно-достроково від покарання на невідбутий строк 4 місяці 14 днів.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Провадження№11-кп/784/907/16 Головуючий у 1-й інст.: ОСОБА_8
Категорія: ст.ст. 537,539 КПК Доповідач: ОСОБА_1
В апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання ОСОБА_5 прийняв до уваги характеристику засудженого від 13.06.2015 року. Також прокурор зазначає, що згідно протоколу № 5 від 16.03.2016 року адміністративної комісії при Ольшанській ВК № 53, згідно з яким питання щодо можливості застосування до засудженого положень ст. 81 КК України, вирішувалось, і одноголосним рішенням комісії засудженому ОСОБА_5 відмовлено в умовно-достроковому звільненні, оскільки засуджений не довів своє виправлення. Стверджує, що даний протокол не було взято до уваги при ухваленні рішення по справі. Також апелянт посилається на те, що 10.08.2016 року засуджений ОСОБА_5 допустив порушення вимог режиму утримання, а саме: зберігання заборонених предметів та нетактовної поведінки з представниками адміністрації, у зв`язку із чим 12.08.2016 року до нього застосовано стягнення у виді поміщення до ДІЗО строком на 13 діб. На даний час зазначене стягнення не знято та не погашено. Апелянт зазначає, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, з встановленням факту того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. На думку прокурора, задовольняючи клопотання засудженого, судом дано оцінку тільки його характеристиці, яка не відображає фактичних обставин та процесу його виправлення.
3. Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_5 засуджений вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 16.04.2013 року за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10.03.2016 року, відповідно до вимог з ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_5 перераховано строк попереднього ув`язнення з 29.04.2012 року по 30.04.2012 року та з 12.10.2012 року по 16.04.2013 року.
На момент розгляду клопотання засуджений відбув 4 роки 7 місяців 14 днів строку покарання. Не відбутий строк складав 4 місяці 14 днів.
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про застосування до нього умовно-дострокового звільнення.
Задовольняючи клопотання засудженого, судом було взято до уваги задовільну характеристику ОСОБА_5 , його сумлінне ставлення до праці, наявність 2 заохочень, погашення стягнень в установленому законом порядку, розкаяння у вчиненому злочині та зроблено висновок, що засудженого можливо звільнити умовно-достроково від покарання, як такого, що твердо став на шлях виправлення.
4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді; прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги з підстав викладених в ній; засудженого, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін; обговоривши доводи апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження та додатково надані матеріали, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню, з постановленням нової ухвали, виходячи з наступних підстав.
Статтею 81 КК України передбачені підстави, за яких може бути застосовано умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання: відповідно до ч. 2 цієї статті якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; відповідно до п.2 ч. 3 цієї статті зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менш двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
З матеріалів провадження слідує, що вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 16.04.2013 року ОСОБА_5 був засуджений за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10.03.2016 року згідно ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_5 перераховано строк попереднього ув`язнення з 29.04.2012 року по 30.04.2012 року та з12.10.2012 року по 16.04.2013 року.
В Ольшанській виправній колонії УДПтСУ в Миколаївській області № 53 ОСОБА_5 відбуває покарання з 31.05.2013 року. Таким чином, фактично відбута частина покарання засудженим ОСОБА_5 на час розгляду клопотання становила 4 роки 7 місяців 14 днів.
Доводи прокурора щодо невідповідності висновків суду про доведення свого виправлення ОСОБА_5 сумлінною поведінкою, фактичним обставинам справи, є слушними.
Так, наводячи дані, які характеризують особу засудженого, суд першої інстанції надав перевагу тому факту, що ОСОБА_5 задовільно характеризується, сумлінно ставиться до праці, має 2 заохочення, а стягнення погашені. Однак, даний висновок суду, як вірно зазначає в апеляційній скарзі прокурор, не ґрунтується на всебічному вивченні судом даних про особу засудженого.
В матеріалах справи містяться характеристика на засудженого ОСОБА_5 від 13.06.2016 року, згідно якої, засуджений характеризується негативно, не дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, має стягнення за порушення режиму утримання. Перед настанням пільги працевлаштувався на виробництво установи та отримав два заохочення, що, на думку працівників колонії, вказує на такі риси характеру, як пристосування. Також в характеристиці зазначено, що на заходи вихованого та профілактичного характеру ОСОБА_5 реагує негативно, вину в скоєному злочині визнає частково, рішення суду вважає не об`єктивним.
30.04.2015 року комісією колонії розглядалося питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, у відповідності до ст. 82 КК України. Комісією було прийнято рішення про відсутність підстав для заміни невідбутої частини покарання, як особі, яка не стала на шлях виправлення. 16.03.2016 року комісією колонії розглядалося питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у відповідності до положень ст. 81 КК України та прийнято рішення про відмову в умовно-достроковому звільненні, оскільки засуджений не довів свого виправлення.
Також, 10.08.2016 року засуджений ОСОБА_5 допустив порушення вимог режиму утримання, а саме: зберігання заборонених предметів та нетактовної поведінки з представниками адміністрації, у зв`язку із чим 12.08.2016 року до нього застосовано стягнення у виді поміщення до ДІЗО строком на 13 діб. На даний час зазначене стягнення не знято та не погашено.
Проте, не проаналізувавши наведені дані про поведінку засудженого та, не врахувавши думку представників виправної колонії, які наполягали на тому, що засуджений не став на шлях виправлення, судом зроблено висновок про задовільну характеристику ОСОБА_5 і визнання його таким, що твердо став на шлях виправлення та не має не погашених стягнень.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що за час відбування покарання у зазначеній виправній колонії ОСОБА_5 фактично характеризується негативно, на шлях виправлення не став та має не зняте стягнення.
За такого, на підставі ст.ст. 407 ч.1 п. 4, 409 ч.1 п. 2, 411 ч.1 п. 1 КПК України оскаржувана ухвала підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, з постановленням нової ухвали про відмову у застосуванні умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 на підставі ст. 81 КК України.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 411, 419, 424, 532, 537, 539 КПК України, суд
Апеляційну скаргу прокурора Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 задовольнити.
Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_5 та його звільнено умовно-достроково від покарання не невідбутий строк 4 місяці 14 днів скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від покарання, відмовити.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9