УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 16 лютого 2016 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и л а :
За вироком Енергодарського міського суду Запорізької області

від 28 жовтня 2015 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Благовіщенка Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області, мешканця

АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засуджено за ст. 336 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк

2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю

1 рік і покладено на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК.
За вироком суду, залишеним апеляційним судом без змін, ОСОБА_4 визнано винним за те, що він, будучи військовозобов`язаним та перебуваючи на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , 01 квітня 2015 року після проходження медичного огляду, за результатом якого визнаний придатним до військової служби, в приміщенні вказаного військового комісаріату в присутності працівників військкомату, відмовився від подальшого призову за мобілізацією.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_4 , просить постановлені у кримінальному провадженні судові рішення скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок м`якості.
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, кримінально-правової оцінки його дій

за ст. 336 КК відповідно до вимог ст. 433 КПК колегія суддів не перевіряла, оскільки законність та обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржуються.
Відповідно до ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно з вимогами ст. 75 КК в разі, якщо при призначенні покарання

у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з долучених до касаційної скарги судових рішень, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_4 із застосуванням

ст. 75 КК, згідно з указаними нормами закону врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу засудженого (раніше не судимий, має постійне місце роботу, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно), пом`якшуючі покарання обставини (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину), відсутність обставин, що його обтяжують.
За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції

не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов правильного висновку про можливість виправлення засудженого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу. Своє рішення місцевий суд належним чином обґрунтував.
Наведені в касаційній скарзі доводи щодо неможливості виправлення засудженого без відбування покарання не є достатніми для визнання неправильним застосування ст. 75 КК.
Як видно зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду, такі твердження висловив прокурор у своїй апеляційній скарзі. Апеляційний суд обґрунтовано залишив її без задоволення, вмотивувавши свої висновки належним чином. З огляду на викладене колегія суддів вважає, що висновки суддів першої та апеляційної інстанцій щодо призначення ОСОБА_4 покарання є законним та обґрунтованим. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Таким чином, із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене і керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області

від 28 жовтня 2015 року ухвалу Апеляційного суду Запорізької області

від 16 лютого 2016 року щодо ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2