УХВАЛА
29.11.2016 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора - ОСОБА_3
за участю захисника - ОСОБА_4
за участю обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яван, Яванського району, республіки Таджикистан, громадянина України, українця, маючого середньо- спеціальну освіту, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 12.12.2005 Василівським р/с Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років п/в, ст. 75 КК України 1 рік і/с; 30.06.2009 Василівським р/с Запорізької області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в розмірі 1360 грн.; 21.06.2010 Василівським р/с Запорізької області за ч. 1 ст. 263 КК України, ст. 72, ст. 72 КК України до 2 років п/в, ст. 75 КК України 1 рік і/с; 29.10.2010 Василівським р/с Запорізької області ч. 2 ст. 309 , ст. 69 КК України до штрафу в розмірі 3 400 грн; 17.01.2012 Василівським р/с Запорізької області за ч. 2 ст. 389, ст. 71, ст. 72 КК України до 6 місяців арешту; 25.11.2014 Червонозаводським р/с м. Харкова за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років п/в; 24.02.2015 Подільським р/с м Києва за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років 3 місяців п/в; 29.05.2015 Соломенським р/с м. Києва з ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 2 років 6 місяців п/в; звільнився 11.01.2016, згідно ухвали апеляційного суду Київської області від 11.01.2016 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у зв`язку з відбуттям покарання,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
10 червня 2016 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002126 від 19.03.2016 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Відповідно до вимог ст. 331 КПК України, судом на розгляд учасників судового провадження було поставлене питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки двомісячний строк перебування його під вартою закінчується 04.12.2016 року.
Прокурор в судовому засіданні вважав за необхідне продовжити строк тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, залишились, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, так як він раніше був неодноразово засуджений, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.
Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 заперечували проти продовження строку тримання його під вартою, так як вважають, що вказані прокурором ризики відсутні, просили суд змінити запобіжний захід обвинуваченому на більш м`який запобіжний захід, наприклад домашній арешт.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що існують достатні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 з наступних підстав.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Крім того, слідчий суддя враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , так як це відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а дані про особу обвинуваченого дають достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, обвинувачений раніше неодноразово судимий, не працює, не одружений, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, докази у даному кримінальному провадженні ще не досліджувані судом, тому є достатні підстави вважати, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що прокурором було доведено наявність достатніх підстав, вважати про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і про необхідність продовження строку дії відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Метою продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки ще існують зазначені ризики.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Таким чином, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду обвинувального акту обставини, суд приходить до висновку, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 потрібно продовжити.

Керуючись ст. ст. 314-316, 331, 291 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 діб, до 28.01.2017 року в Одеському слідчому ізоляторі - 21 ДПтСУ в Одеській області.

Строк дії ухвали суду обчислюється з моменту оголошення ухвали слідчого судді, тобто з 28.11.2016 року.

Ухвала суду щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1
29.11.2016