Справа № 307/1394/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

26.05.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів :
ОСОБА_1 (головуючого) ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, одруженого, з повною середньою освітою, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами на 3 (три) роки.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 ухвалено до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Речовий доказ автомобіль «ВАЗ - 2110» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та два велосипеди ухвалено повернути власникам.
Згідно встановлених судом обставин, 09 березня 2015 року біля 13 год. 10 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем «ВАЗ-2110» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Головній, в с.Вонігово в напрямку смт.Буштино Тячівського району, не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги п.п.1.3, 1.4, 1.5, 1.10., 2.3 «а», 2.9 «б», 12.1, 12.4, 12.9 «б» та 14.6 «г» Правил дорожнього руху України, а також не врахував стан транспортного засобу, дорожню обстановку, та під час виконання маневру обгону автомобіля марки «Фольцваген Кадді», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , виїхав на зустрічну смугу руху, з якої з`їхав на ліве узбіччя, де допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які стояли на лівому узбіччі по ходу руху вказаного автомобіля.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходи: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 34 від 06.04.2015 року отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичного та геморагічного шоку, що розвинувся на фоні множинних ушкоджень кісток скелету та внутрішніх органів, від яких помер на місці пригоди, а ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно висновку судово-медичної експертизи №35 від 6.04.2015 року отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичного та геморагічного шоку, що розвинувся на фоні множинних ушкоджень кісток скелету та внутрішніх органів, від яких теж помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 , не оспорюючи фактичні обставини справи, юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, порушує питання про скасування вироку Тячівського районного суду від 14.12.2015 року відносно ОСОБА_6 , через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості. Потерпіла просить суд постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді 10 років позбавлення волі.
Свої доводи потерпіла обгрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано в повному обсязі обставини даного кримінального правопорушення, зокрема, перебування обвинуваченого ОСОБА_6 на час вчинення кримінального правопорушення в тяжкій стадії алкогольного сп?яніння (у крові виявлено 3,56 проміле алкоголю) і те що він раніше притягався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Потерпіла в апеляції вказує також на те, що унаслідок ДТП вчиненої обвинуваченим ОСОБА_6 загинув її єдиний син, на утриманні якого вона перебувала. У доповненні до апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_8 вказує також на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги її заяву від 09.09.2015 року про погрози на її адресу зі сторони обвинуваченого ОСОБА_6 ..
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 і його захисник ОСОБА_7 просять апеляційний суд скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначити йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України у виді реального позбавлення волі на два роки із позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений та його захисник посилаються на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості. Свої доводи апелянти обгрунтовують тим, що судом першої інстанції не враховано факт перебування сина ОСОБА_6 на «Д» обліку, загострення хвороби і надання обвинуваченим саме у день ДТП медичної допомоги. На думку апелянтів судом не враховано в повній мірі відшкодування обвинуваченим потерпілій ОСОБА_11 як матеріальної так і моральної шкоди, а також його бажання відшкодувати шкоду іншій потерпілій ОСОБА_8 , яка від одержання допомоги відмовилася. Окрім того, ОСОБА_6 просить суд врахувати те, що він активно сприяв розкриттю злочину, вчинив злочин вперше, за місцем постійного проживання характеризується позитивно, має на утриманні двох інвалідів.
Також апелянти в апеляційній скарзі вказують істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, через участь у кримінальному провадженні процесуального прокурора ОСОБА_12 , повноваження якого були припинені постановою першого заступника прокурора області від 10.09.2015 р. про зміну групи процесуальних прокурорів.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника, які частково підтримали апеляційну скаргу і просили скасувати вирок місцевого суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, пояснення потерпілої, яка просила скасувати вирок суду через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді 10 років позбавлення волі, думку прокурора, який просив вирок суду залишити без зміни, а подані апеляційні скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи сторін, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово ОСОБА_6 , апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги як потерпілої, так і обвинуваченого та його захисника, підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.
Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обгрунтованого та вмотивованого судового рішення.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим (ч.1). Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом (ч.2). Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу (ч.3). Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення (ч. 4).
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Зміст формулювання обвинувачення розкрито в абзаці 1 пункту 2 частини 3 статті 374 КПК України, відповідно до якого у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки не містить формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
В обвинувальному акті зазначено лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування та міститься вказівка на те, що ОСОБА_6 своїми діями скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст.286 КК України.
Ці вимоги Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судом першої інстанції в повному обсязі не дотримано.
Зокрема, в обвинувальному акті хоч і зазначено про грубе порушення обвинуваченим ОСОБА_6 вимог п.п.1.3, 1.4, 1.5, 1.10., 2.3 «а», 2.9 «б», 12.1, 12.4, 12.9 «б» та 14.6 «г» Правил дорожнього руху України, однак зміст цих порушень в обвинувальному акті не розкрито.
Суд першої інстанції на зазначені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону уваги не звернув, у підготовчому судовому засіданні не реалізував право прийняти рішення, передбачене п.3 ч.2 ст.314 КПК України, натомість за відсутності висунутого ОСОБА_6 обвинувачення та його конкретизації в частині допущених порушень Правил дорожнього руху України, ухвалив щодо нього обвинувальний вирок, що є неприпустимим.
Суд першої інстанції допустив й інші істотні порушення кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч.1 ст.36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Згідно вимог ст.37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами четвертою та п`ятою статті 36, частиною третьою статті 313, частиною другою статті 341 цього Кодексу та частиною третьою цієї статті. Якщо прокурор, який у відповідному кримінальному провадженні здійснює повноваження прокурора, не може їх здійснювати через задоволення заяви про його відвід, тяжку хворобу, звільнення з органу прокуратури або з іншої поважної причини, що унеможливлює його участь у кримінальному провадженні, повноваження прокурора покладаються на іншого прокурора керівником відповідного органу прокуратури. У виняткових випадках повноваження прокурора можуть бути покладені керівником органу прокуратури на іншого прокурора цього органу прокуратури через неефективне здійснення прокурором нагляду за дотриманням законів під час проведення досудового розслідування.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, участь у судовому провадженні в суді першої інстанції брав старший прокурор прокуратури Тячівського району ОСОБА_12 , який був призначений процесуальним прокурором у даному провадженні постановою першого заступника прокурора Закарпатської області про призначення групи прокурорів від 18.06.2015 р. Іншими процесуальними прокурорами цією ж постановою призначено старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 та прокурорів цього ж відділу ОСОБА_13 і ОСОБА_14 .
Однак, 10 вересня 2015 р. постановою першого заступника прокурора Закарпатської області у даному кримінальному провадженні було змінено групу процесуальних прокурорів і визначено такими прокурорів відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_5 та ОСОБА_13 ..
Незважаючи на дане процесуальне рішення, державне обвинувачення у кримінальному провадженні продовжував підтримувати старший прокурор прокуратури Тячівського району ОСОБА_12 , який приймав участь у дослідженні доказів та судових дебатах, без належного підтвердження повноважень процесуального прокурора, повноваження якого були припинені постановою керівника органу прокуратури від 10.09.2015 р. Будь-яких офіційних документів які підтверджують повноваження прокурора ОСОБА_12 у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 після 10.09.2015 р. матеріали провадження не містять.
Постанова першого заступника прокурора Закарпатської області про зімну групи прокурорів від 10 вересня 2015 р., згідно якої прокурор ОСОБА_12 був замінений іншими процесуальним прокурорами, міститься у матеріалах кримінального провадження (т.2 а.с.94), однак суд першої інстанції при продовженні розгляду кримінального провадження не перевірив повноваження ОСОБА_12 та допустив його до участі у справі як процесуального прокурора без дотримання вимог ст.37 КПК.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, який необхідно провести з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Згідно п.3 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог статті 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

На думку судової колегії, неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення. При цьому конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційною інстанцією істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обгрунтованого та вмотивованого судового рішення.

Колегія суддів вважає, що встановлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів обвинуваченого. Дані порушення перешкодили суду повно й всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законне й обґрунтоване судове рішення, а тому вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з поверненням кримінального провадження на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 і його захисника ОСОБА_7 про допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, та наявність підстав для скасування вироку суду з призначенням нового судового розгляду у суду першої інстанції, судова колегія визнає обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

З приводу апеляції обвинуваченого та його захисника в частині оскарження призначеного покарання, в тому числі наявності законних підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 вимог ст.69 КК України і пом?якшення покараня, на думку судової колегії, такі підлягають перевірці й оцінці при новому розгляді кримінального провадження, з урахуванням доведеності обставин, що пом?якшують покарання.

Колегія суддів знаходить апеляційну скаргу потерпілої такою, що підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Згідно вимог ч.4 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції і за таких обставин ухвалити новий вирок, про що в апеляційний скарзі просить потерпіла ОСОБА_8 ..

Щодо доводів потерпілої ОСОБА_8 про м?якість покарання призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 , на думку судової колегії такі є обгрунтованими.

При новому розгляді кримінального провадження, якщо буде доведено вину обвинуваченого ОСОБА_6 у повному обсязі пред?явленого йому обвинувачення за ч.3 ст.286 КК України, призначене йому судом першої інстанції покарання слід визнати зам?яким.

Відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини справи, ретельно перевірити доводи апелянтів відповідно про м?якість та суворість призначеного покарання, дати відповідну оцінку доказам в їх сукупності та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, апеляційний суд

П о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 і його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 14 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 про обвинувачення за ч. 3 ст.286 КК України - скасувати.

Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження № 0000138 від 09.03.2015 р. про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст.286 КК України в суді першої інстанції в іншому складі суду, зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: