Код суду 233 Справа № 233/1914/16-к
Вирок
Іменем України
16 травня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Малий Правутин Славутського району Хмельницької області, громадянина України, який має вищу освіту, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , навідника другого аеромобільно-десантного відділення, 1 аеромобільно-десантної роти 122 окремого аеромобільно-десантного батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, не судимого,-
за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ч.8 ст.4, ч.1 ст.5, ст.10,11, ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21 липня 2014 року № 607/2014, ст.39 Закону України « Про військовий обов*язок та військову службу» ОСОБА_5 01 серпня 2014 року був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 по стройовій частині № 1 від 31 березня 2015 року ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду командира навідника 2 аеромобільно-десантного відділення 2 аеромобільно-десантного взводу 1 аеромобільно-десантної роти 122 окремого аеромобільно-десантного батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Проходячи військову службу під час мобілізації на особливий період у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_5 був повинен керуватися вимогами ст.65 Конституції України, ст.ст.9, 11, 14, 16, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст.1 Закону України «Про військовий обов*язок і військову службу», був зобов*язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов*язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов*язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов*язки визначаються Статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. Зобов*язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов*язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники) та бути готовим до виконання завдань, пов*язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися таким, що що виконує обов*язок з військової служби, знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Навідник 2 аеромобільно-десантного відділення 2 аеромобільно-десантного взводу 1 аеромобільно-десантної роти 122 окремого аеромобільно-десантного батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , являючись військовослужбовцем під час мобілізації на особливий період та проходячи службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 , діючи в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.1 Закону України «Про військовий обов*язок і військову службу», ст.4 ч.3 п.8, ст.5 ч.1, ст.22 ч.3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 21 липня 2014 року № 607/2014 року, п.п.4, 7, 12, 122 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, 26 липня 2015 року близько 19 години 00 хвилин, діючи умисно, з метою ухилитися від виконання обов*язків військової служби, вчинив самовільне залишення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 без поважних на те причин та був незаконно відсутнім до 14 квітня 2016 року, проводячи час на власний розсуд за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не пов*язуючи його з виконанням обов*язків військової служби, свої службові обов*язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів до повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 не вживав, про своє місцезнаходження до органів місцевого чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від виконання обов*язків військової служби, вчинивши самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду.
Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованого злочину визнав та пояснив, що є військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 . 26 липня 2015 року йому зателефонували з роботи на повідомили про те, що він буде звільнений через неявку без поважних причин. Оскільки командир відмовив йому в наданні відпустки, він самовільно залишив військову частину та поїхав додому о АДРЕСА_3 , де владнав питання з приводу роботу та залишився вдома до 14 квітня 2016 року, після чого вирішив повернутися до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вина підтверджується перевіреними та дослідженими судом доказами.
Як вбачається з довідки Славутського об*єднаного ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 01 серпня 2014 року призваний на військову службу по мобілізації (а.с.33).
Місцем постійної дислокації 122 окремого аеромобільно-десантного батальйону військова частина польова пошта В НОМЕР_2 є АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 17 квітня 2016 року № 251 (а.с.32).
На підставі наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_3 від 08 листопада 2014 року № 52 солдат ОСОБА_5 , призваний під час мобілізації, був направлений в м.Костянтинівку Донецької області для виконання завдань за призначенням у складі сил, які приймають участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей (а.с.27).
Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 31 березня 2015 року № 1 солдата ОСОБА_5 , призваного під час мобілізації з 01 квітня 2015 року зараховано до списків особового сладу вказаної військової частини (а.с.29).
Згідно акту службового розслідування, затвердженого тимчасово виконуючим обов*язки командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_6 від 01 серпня 2015 року та наказу командира військової частини-польова пошта В НОМЕР_2 № 73 від 01 серпня 2015 року встановлено, що солдат ОСОБА_5 26 липня 2015 року самовільно покинув розташування військової частини польова пошта В НОМЕР_2 (а.с.18-20, 21-22).
На підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 26 липня 2015 року № 101 солдата ОСОБА_5 зараховано в розпорядження командира військової частини з дня самовільного залишення військової частини до дня повернення та виключено з котлового забезпечення (а.с.30).
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 15 квітня 2016 року № 103 солдат ОСОБА_5 вважається таким, що прибув до військової частини після її самовільного залишення (а.с.28).
Оцінивши вищезазначені досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та у взаємозв*язку, суд дійшов до висновку, що подія злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 мала місце в період часу з 26 липня 2015 року до 14 квітня 2016 року ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, діючи умисно, самовільно залишив військову частину без поважних прчин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Вина обвинуваченого у скоєнні зазначеного злочину доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ст.407 ч.4 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин в умовах особливого періоду крім военного стану.
При призначенні ОСОБА_5 певного виду та конкретної міри покарання в межах, встановлених у санкції ст.407 ч.4 Особливої частини КК України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, негативно - за місцем служби, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставину, що пом*якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Обставиною, що пом*якшує покарання суд визнає щире каяття.
Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому за ст.407 ч.4 КК України покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки на переконання суду зазначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
З урахуванням обставини, що пом*якшує покарання та особи обвинуваченого, який є учасником бойових дій (а.с.38), щиро розкаявся, його критичного ставлення до скоєного, що свідчать про намір стати на шлях виправлення та перевиховання та дають підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена та виправлення ОСОБА_5 можливе без реального відбуття покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, звільнивши його від відбуття покарання з іспитовим строком.
Цивільний позов не заявлений.
Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.
Керуючись ст.ст.368, 370,371 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у пред*явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_5 від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі звільнити з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов*язки.
Відповідно до статті 76 КК України зобов*язати ОСОБА_5 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляція на вирок суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Роз*яснити учасникам судового провадження право отримати в суді копію вироку.
Суддя