АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 липня 2016 року м. Чернівці
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5
обвинувачена ОСОБА_6
захисник ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000110 від 18 березня 2016 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Макіївка, Донецької області, проживаючу по АДРЕСА_1 , одружену, із середньою освітою, раніше неодноразово судиму, а саме:

-12 серпня 2003 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч. 1 ст. 185, ст. 68 КК України до 6 (шести) місяців арешту;

-15 березня 2005 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі;

-13 жовтня 2010 року Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч. 1 ст. 185 КК України до 3 (трьох) місяців арешту;

Провадження № 11-кп/794/210/16 Головуючий в І Інстанції: ОСОБА_8
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_9
- 20 грудня 2010 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

-10 січня 2014 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі;

-26 листопада 2015 року Шевченківським районним судом м. Чернівці за ч. 3 ст. 357 КК України до штрафу в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченої до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 вирішено рахувати з часу її фактичного затримання тобто з 18 березня 2016 року з 23 години 00 хвилин, зарахувавши їй строк попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

Визначено долю речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку Садгірського районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2016 року ОСОБА_6 засуджена за те, що 18 березня 2016 року рухаючись в громадському транспорті, тролейбусі №5 від зупинки «Мікрорайон» до зупинки «Дріжзавод» в м. Чернівці, повторно, таємно, викрала із жіночої сумочки потерпілої ОСОБА_10 гаманець чорного кольору марки «Sisley», який матеріальної цінності для неї не становить, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 1110 (одна тисяча сто десять) гривень, 21 (двадцять один) долар США (згідно офіційного курсу НБУ станом на 18 березня 2016 року 1 долар США становить 26 (двадцять шість) гривень 69 (шістдесят дев`ять) копійок), що складає 560 (п`ятсот шістдесят) гривень 49 (сорок дев`ять) копійок, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий 27 березня 2002 року Снятинським РВ УМВС України в Івано-Франківській області на ім`я ОСОБА_10 , пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 видане 26 жовтня 2012 року, свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування № видане 03 липня 2002 року, картку фізичної особи платника податків, ідентифікаційний код НОМЕР_3 , банківські картки «Приватбанку UNIVESAL» за № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 .

Своїми умисними діями спричинила потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 1670 (одна тисяча шістсот сімдесят) гривень 49 (сорок дев`ять) копійок.

Викраденим майном обвинувачена розпорядилася на власний розсуд.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи кваліфікації дій обвинуваченої, доведеності вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, просить його змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченої, призначивши їй покарання у вигляді 6 (шести) місяців арешту, та виключити із мотивувальної частини вироку самовільно збільшений судом обсяг обвинувачення про визнання ОСОБА_6 винною в тому, що вона також викрала паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_10 , пенсійне посвідчення серії НОМЕР_2 , свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, картку фізичної особи платника податків, ідентифікаційний код НОМЕР_3 , банківські картки «Приватбанку UNIVESAL».

Крім того вважає, що судом першої інстанції враховано не всі обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій, а ухвала районного суду від 15 квітня 2016 року про відмову в затверджені угоди про примирення укладена між обвинуваченою та потерпілою є незаконною.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку, основні доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, та ніким в цій частині не оскаржується, а тому колегія суддів не наводить доводів, які б підтверджували винність обвинуваченої у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Що стосується доводів апелянта в апеляційній скарзі про необхідність зміни міри покарання обвинуваченій і призначення більш м`якого покарання, то колегія суддів вважає, що вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 65 КК України, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст. 12 КК України), а також особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форми вини, мотиву, мети, способу, стадії вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, ролі кожного із співучасників, якщо злочини вчинено групою осіб, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Аналізуючи матеріали кримінального провадження в частині призначення ОСОБА_6 міри покарання, колегія суддів вважає, що районний суд дотримався вимог ст. ст. 65-67 КК України, вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України та в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, особу винного, а саме те, що обвинувачена раніше неодноразово судима, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Також, враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, те, що вона неодноразово судима за вчинення умисних корисливих злочинів, має не зняту та не погашену судимість, апеляційний суд погоджується з думкою районного суду, що виправлення ОСОБА_6 не можливе без ізоляції від суспільства.

На думку колегії суддів районним судом повно та об`єктивно враховано всі обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченій, а врахування інших обставин наведених в апеляційній скарзі як пом`якшуючих є безпідставним. Крім того, посилання апелянта про неналежний стан здоров`я обвинуваченої, а саме те, що остання страждає гіпертонічною хворобою I ст., дифузійним кардіосклерозом, цукровим діабетом II типу жодними належними доказами не підтверджено.

Що стосується ухвали Садгірського районного суду м. Чернівці від 15 квітня 2016 року про відмову в затвердженні угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_10 та обвинуваченою ОСОБА_6 , апеляційний суд вважає, що вона є законною, оскільки районний суд відповідно до ст. 474 КПК України повно та правильно перевірив угоду про примирення на відповідність вимогам закону, і дійшов до правильного висновку про неможливість її затвердження.

Посилання апелянта про те, що наведена районним судом підстава відмови у затвердженні угоди про примирення не входить в перелік підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, є безпідставним, оскільки, враховуючи положення ст. 65 КК України, узгоджена сторонами міра покарання у вигляді 6 (шести) місяців арешту не відповідає вимогам закону, а саме особі обвинуваченої.

При таких обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначив покарання обвинуваченій у відповідності до вимог чинного законодавства, і воно є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а апелянт в свою чергу не навів жодних об`єктивних, переконливих доводів про надмірну тяжкість призначеного покарання.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з думкою захисника про порушення судом вимог ст. 337 КПК України, а саме збільшення обсягу обвинувачення, зокрема визнання ОСОБА_6 винною ще й в крадіжці паспорту громадянина України, пенсійного посвідчення, свідоцтва про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, картки фізичної особи платника податків, ідентифікаційний код НОМЕР_3 , банківських карток, оскільки виходить за межі висунутого обвинувачення зазначеного в обвинувальному акті, тому в цій частині вирок суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального кодексу, які б давали підстави для скасування вироку районного суду апеляційним судом не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 426, 532 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 , визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, змінити.

Виключити з нього формулювання обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 крадіжки паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 виданого 27 березня 2002 року Снятинським РВ УМВС України в Івано-Франківській області на ім`я ОСОБА_10 , пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 виданого за віком 26 жовтня 2012 року, свідоцтва про загальнообов`язкове державне соціальне страхування № НОМЕР_3 виданого 03 липня 2002 року, картки фізичної особи платника податків, ідентифікаційний код НОМЕР_3 , банківської картки «Приватбанку UNIVESAL» № НОМЕР_4 , банківської картки «Приватбанку UNIVESAL» № НОМЕР_5 .

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий ОСОБА_9
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3