У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря прокурора захисника та засудженогоОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 23 листопада 2016 року матеріали кримінального провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 3 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 липня 2016 року.
Зазначеним вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Скварява, Жовківського району, Львівської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, -

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на 7 років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 на відшкодування матеріальної шкоди 8676 грн. 37 коп. та моральної 300000 грн.
На підставі абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зараховано строк попереднього ув`язнення з 07.03.2015 року по 13.03.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 липня 2016 року вирок щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що 7 березня 2015 року, приблизно о 12 год. 45 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на території власного домогосподарства по АДРЕСА_1 , він умисно, з метою протиправного заподіяння смерті іншій людині, після суперечки та висловлених на адресу ОСОБА_8 погроз, тримаючи в руках вогнепальну зброю - мисливську рушницю марки ТОЗ-34Р, серійний номер НОМЕР_1 , спрямував її в напрямку автомобіля марки «DAEWOONubira», в якому за кермом знаходився ОСОБА_8 , а поруч ОСОБА_9 , після чого здійснив постріл із цієї рушниці в ділянку правого переднього вікна автомобіля, в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_8 вогнепальне поранення шиї, однак свій умисел до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілому було надано своєчасну медичну допомогу.

В касаційних скаргах засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , аналогічних за змістом, поставлено питання про скасування судових рішень та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції. Своє прохання скаржники обґрунтовують тим, що судові рішення стосовно ОСОБА_7 постановлені з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого. Обгрунтовуючи істотність порушень вимог КПК вони посилаються на те, що: не встановлено причину погроз ОСОБА_7 на адресу потерпілого ОСОБА_8 та причинно-наслідковий зв`язок між висловленими погрозами і здійсненням Кубаєм пострілу з рушниці (згідно касаційної скарги захисника); не дано оцінки неправомірним діям потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 , а також суперечностям у їх показаннях щодо обставин події, окремі з яких, на їх думку, залишились без перевірки шляхом проведення відповідних судових експертиз. Висновок експерта № 1731 від 19.06.2015 року скаржники вважають недостовірним, посилаючись на відсутність доказів пошкодження скла передніх лівих дверцят автомобіля. Крім того вважають надуманим висновок апеляційного суду про те, що ОСОБА_7 був досвідченим мисливцем та усвідомлював наслідки застосування зброї. Обгрунтовуючи неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, посилаються на відсутність доказів прямого умислу у ОСОБА_7 на вчинення інкримінованого злочину; з посиланням на Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень ставлять під сумнів правильність встановлення причини, з якої злочин не було доведено до кінця та вбачають в діях ОСОБА_7 ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання - повного визнання вини, вчинення злочину вперше та під впливом погрози, часткового відшкодування матеріальної і моральної шкоди, позитивних даних про особу вважають призначене ОСОБА_7 покарання суворим. Вказані доводи були зазначені в апеляційній скарзі захисника, але апеляційним судом залишено поза увагою.
Заслухавши доповідача, пояснення захисника та засудженого, які підтримали касаційні скарги, думку прокурора про необґрунтованість касаційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що касаційні скарги захисника та засудженого підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні замаху на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_8 , здійснене ним шляхом пострілу з рушниці в «ділянку переднього правого вікна даного автомобіля», заподіявши йому цим пострілом поранення шиї, тобто тілесне ушкодження середньої тяжкості, «однак свого злочинного наміру до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілому ОСОБА_8 було своєчасно надано медичну допомогу». Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

З таким обвинуваченням та кваліфікацією дій погодився апеляційний суд, обґрунтувавши свої висновки тим, що ОСОБА_7 , «будучи мисливцем з досвідом та усвідомлюючи наслідки застосування зброї, зарядивши рушницю та маючи при собі в кишені ще два набої, підійшов до автомобіля та здійснив постріл впритул у бокове вікно, в сторону, де сиділи потерпілий та свідок ОСОБА_9 , поранивши потерпілого в шию, що об`єктивно свідчить про направленість його умислу на позбавлення життя останнього саме в момент цього пострілу в життєво важливу частину тіла потерпілого, якому в подальшому надано своєчасно медичну допомогу».

Разом з тим, перерахувавши в ухвалі досліджені судом першої інстанції докази, апеляційний суд не спростував доводи апеляції захисника про те, що фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, всупереч вимог кримінального процесуального закону об`єктивно не встановлені. Доводи апеляційної скарги про відсутність у ОСОБА_7 прямого умислу на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_8 та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність щодо нього також не спростовані. Крім того, апеляційний суд без дослідження відповідних доказів дійшов безпідставного висновку про наявність у ОСОБА_7 мисливського досвіду при обгрунтуванні висновку про наявність у нього прямого умислу на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_8 , яке він не довів до кінця з тієї причини, що потерпілому було вчасно надано медичну допомогу.

З огляду на встановлені у кримінальному провадженні фактичні обставини, непереконливим колегія суддів вважає також висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 здійснив постріл із мисливської рушниці саме з метою вбивства потерпілого ОСОБА_8 , а не намагався налякати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як він стверджував у судовому засіданні, оскільки відповідно до обвинувачення, визнаного судом доведеним у вироку, він спрямовував рушницю «в напрямку автомобіля» та «в ділянку переднього правого вікна». Незважаючи на те, що на передньому правому сидінні автомобіля знаходився свідок ОСОБА_9 , пошкодження шиї внаслідок пострілу отримав ОСОБА_8 , який в цей час перебував за кермом водія та знаходився зліва від ОСОБА_9 . Крім того, згідно доказів, досліджених судом, дробом було пошкоджено також одяг ОСОБА_8 та скло правих передніх дверцят автомобіля. Незважаючи на наявність таких доказів, цей суд не встановив, у якому конкретно напрямку було здійснено постріл ОСОБА_7 та чи дійсно він мав намір вчинити умисне вбивство ОСОБА_8 та з яких саме мотивів, бо за поверненням документів до нього звертався ОСОБА_9 і саме з цього приводу між ними та Кубаєм виникла суперечка. Зазначені обставини мали бути предметом дослідження також суду апеляційної інстанції, оскільки питання про з`ясування цих обставин ставилося в апеляційній скарзі захисника, але також було залишене без відповідної оцінки, хоча мало та могло бути з`ясовано як шляхом ретельного допиту ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , так і шляхом проведення відповідної судової експертизи (експертиз) під час апеляційного розгляду провадження.

Оскільки в апеляційній скарзі, як і в касаційних скаргах, ставилося питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, з`ясуванню підлягала також причина, з якою ОСОБА_7 не довів свій умисел на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_8 до кінця. Проте і ця обставина залишилася без належного дослідження суду першої інстанції та належної оцінки апеляційного суду. Разом з тим, висновок суду першої інстанції про те, що причиною, з якої ОСОБА_7 не довів свій умисел на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_8 до кінця з підстави вчасного надання йому медичної допомоги не узгоджується з Правилами судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки судом не доведено, що заподіяні потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження мали призвести до його смерті без своєчасного надання медичної допомоги. Тому висновок суду першої інстанції щодо зазначеної причини колегія суддів не може визнати обґрунтованим. Проте доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості встановленої причини не доведення злочину до кінця залишені без належної перевірки та оцінки апеляційного суду.

Крім того, обґрунтовуючи свій висновок щодо наявності у ОСОБА_7 прямого умислу на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_8 , апеляційний суд послався на наявність у нього досвіду мисливця, що суперечить фактичним обставинам кримінального провадження та спростовано у касаційних скаргах засудженим і захисником.

Оскільки апеляційним судом не спростовані доводи апеляційної скарги захисника відповідно до вимог ст. 419 КПК України, касаційний суд позбавлений можливості визначитися із правильністю застосування до ОСОБА_7 закону України про кримінальну відповідальність, як це передбачено п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України.

Оскільки аналогічні доводи апеляційної скарги, аналогічні доводам касаційних скарг, щодо істотності порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого були предметом суду апеляційної інстанції, але не отримали належної оцінки, скасуванню підлягає ухвала апеляційного суду з призначенням нового апеляційного розгляду, під час якого слід перевірити доводи апеляційної скарги захисника та прийняти рішення, яке має відповідати вимогам ст. 370 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись статтями 434, 436 КПК України та п. 6 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 11 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3