Ухвала
іменем україни

18 серпня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні матеріали кримінального провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанцій на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2015 року

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Павлівка Світловодського району Кіровоградської області, який проживає по АДРЕСА_1 громадянина України, раніше не судимого,

виправдано за ч.1 ст. 365 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

засуджено за ч.1ст.309 КК України на 1 рік позбавлення волі;

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він, за невстановлених досудовим слідством обставин незаконно придбав у невстановленої слідством особи, особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, масою у перерахунку на суху речовину 0,104 г., та зберігав його при собі, без мети збуту.

Одноразовий шприц в якому ОСОБА_6 зберігав вказаний наркотичний засіб було вилучену у нього 12 січня 2015 року близько 16 год. 50 хв. у кімнаті для догляду співробітників Черкаської виправної колонії № 62 управління Державної пенітенціарної служби в Черкаській області, розташованої за адресою: м. Черкаси, вул. Сурікова, 30, під час його огляду співробітниками установи перед пропуском до охоронюваної території, коли він прибув на чергування для виконання своїх посадових обов`язків старшого пожежника відомчої пожежної охорони установи.

Крім того органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався за ч.1 ст. 365 КК України у тому, що він обіймаючи посаду старшого пожежника відомчої пожежної охорони Черкаської виправної колонії правління Державної пенітенціарної служби в Черкаській області (№ 62), маючи спеціальне звання молодшого сержанта внутрішньої служби та будучи працівником правоохоронного органу, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що він явно виходить за межі наданих йому повноважень, під час чергування відповідно наказу начальника установи про забезпечення охорони та нагляду на добу, близько 16 години 50 хвилин 12.01.2015 намагався пронести з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований та три мобільні телефони у власній одежі на територію Черкаської виправної колонії № 62 управління Державної пенітенціарної служби в Черкаській області, розташованої за адресою: м. Черкаси, вул. Сурікова, 30, та був затриманий у кімнаті для догляду працівників колонії перед пропуском до охоронюваної території.

Місцевий суд, розглядаючи справу щодо ОСОБА_6 визнав недоведеним обвинувачення за ч.2 ст. 307 КК України та перекваліфікував його дії на ч.1 ст. 309 КК України, а за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України, прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_6 відсутній склад інкримінованого злочину та ухвалив виправдувальний вирок в цій частині.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2016 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення.
Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2015 року змінено та постановлено вважати ОСОБА_6 виправданим за ч. 1 ст. 365 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з не доведенням, що в його діянні є склад інкримінованого правопорушення.

В решті вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, просить ухвалені по справі судові рішення скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Вказує на те, що судами було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає про те, що досудовим розслідуванням було зібрано достатні докази, які доводять вину ОСОБА_6 за ч.2 ст. 307 КК України та ч.1 ст. 365 КК України, однак суди не дали їм належну оцінку внаслідок чого ухвалено незаконне рішення. Апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув у зв`язку з чим ухвала не відповідає положенням ст. 419 КПК України.

На касаційну скаргу прокурора надійшли заперечення від захисника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав касаційну скаргу, обговоривши доводи, викладені в касаційній скарзі та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 17 КПК Україниособа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Як вбачається з матеріалів провадження, основними доказами доведеності вини ОСОБА_6 за ч.2 ст. 307 КК України було визначено факт вилучення наркотичного засобу та трьох мобільних телефонів, а також показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по те, що під час огляду ОСОБА_6 останній розказав про наміри збути наркотичний засіб одному із засуджених.

Суд першої інстанції дав належну оцінку тим обставинам, що факт вилучення у ОСОБА_6 наркотичного засобу та мобільних телефонів не доводить його наміри на вчинення збуту наркотичного засобу. При цьому також дано оцінку тому, що обвинувачений ОСОБА_6 заперечував наявність у нього умислу на збут наркотичних засобів, а свідки давали показання посилаючись на слова ОСОБА_6 , тобто їхні показання являються показаннями з чужих слів, які не підтверджуються іншими доказами, які визнані судом допустимими.

Таким чином суд, беручи до уваги те, що органом досудового розслідування не надано переконливих доказів того, що ОСОБА_6 мав намір вчинити збут наркотичного засобу, прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинувачення за ч.2 ст. 307 КК України ґрунтується на припущеннях та перекваліфікував дії ОСОБА_6 на ч.1 ст. 309 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 КК України перевищення влади або службових повноважень це умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб.
Суд, розглядаючи справу в частині обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст. 365 КК України прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений своїми діями не завдав істотної шкоди державним інтересам. При цьому суд, прийнявши рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 на з ч.2 ст. 307 КК України на ч.1 ст. 309 КК України встановив, що вчинення даного злочину не пов`язане з його службовою діяльністю, оскільки факт вилучення у нього наркотичного засобу під час огляду засудженого перед пропуском до охоронюваної території не вказує на те, що ОСОБА_6 вчинив дії, які вийшли за межі наданих йому повноважень.

Таким чином, рішення суду про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 на ч.1 ст. 309 КК України та про необхідність його виправдання за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України є законним і обґрунтованим.

При розгляді справи апеляційним судом були досліджені матеріали провадження та надано належну оцінку доводам апеляції прокурора. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Беручи до уваги наведене, неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування судових рішень, судом касаційної інстанції не встановлено.
За таких обставин колегія суддів вважає, судові рішення законними та обґрунтованими і підстав для задоволення касаційної скарги не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 434-436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 26 січня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3