АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1646/16 Справа № 205/3422/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2016 року про відмову в задоволення заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення.

В обґрунтування ухвали суд зазначив, що засуджений, який відбув 3/4 частини строку покарання, не працевлаштований в Дніпропетровській виправній колонії № 89 з 22 вересня 2005 року, до праці ставиться сумлінно, але на данний час працювати не бажає. Згідно довідки про заохочення та стягнення (а.с. 10), на даний період часу має лише одне заохочення застосоване 13 квітня 2009 року та має 20 стягнень. Тому суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання, засудженого таким, що належно ставиться до праці, оскільки наявне у засудженого заохочення має разовий, а не систематичний характер і є недостатнім для оцінки ставлення до праці засудженого, як належне.

Виходячи з того, що застосування умовно-дострокового звільнення до засудженої особи є правом, а не обов`язком суду, а факт відбуття засудженим більше половини строку покарання не є для цього достатньою правовою підставою, враховуючи відсутність даних, які підтверджують виправлення засудженого, суд першої інстанції відмовив останньому в задоволенні вищезазначеної заяви.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Дніпроптровська від 01 липня 2016 року та застосувати відносно підзахисного ст. 81 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що ухвала судді є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, постановленою з допущенням істотних порушень вимог кримінального процесуального закону. Скаржник зазначає на тому, що суд першої інстанції незаконно та передвчасно відмовив в задоволенні подання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника, доводи адвоката, який просив скасувати ухвалу та звільнити підзахисного по умовно-достроковомузвільненню, дослідивши матеріали кримінальної провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

Згідно з Постановою № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

На думку колегії суддів, розглядаючи заяву засудженого ОСОБА_8 , суд першої інстанції повно і всебічно вивчив дані про особу засудженого та дійшов вмотивованого висновку про відмову у застосуванні щодо засудженого умовно-дострокового звільнення від відбуття призначеного покарання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд повинен перевірити, в тому числі, і факт того, чи довів засуджений своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є об`єктивна доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно з вимогами ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого

Як встановив суд першої інстанції, засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання в Дніпропетровській установі виконання покарань Управління Державної пенітенціальної служби України у Дніпропетровській області № 89, за скоєння умисних особливо тяжких злочинів.

Відмовляючи в умовно-достроковому звільненні від відбуття покарання засудженому ОСОБА_8 , суд виходив з того, що останній, згідно наявних в особовій справі характеристик (а.о.с.8) за весь період відбування покарання характеризується посередньо, на заходи виховного характеру реагує несвоєчасно, допускає порушення вимог ПВР УВП за що має двадцять дисциплінарних стягнень, не працює та працювати не бажає.

Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам, яким суд надав належну оцінку.

Доводи захисника щодо того, що стягнення на засудженого під час відбуття покарання виникли внаслідок прискіпливого ставлення працівників установи до останнього є невмотивовані, оскільки не знайшли свого підтвердження під час здіснення апеляційного розгляду.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника по справі відсутні, оскільки рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2016 року про відмову в задоволенні заяви про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ __________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4