Ухвала іменем україни 14 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора засудженого захисника потерпілогоОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057

від 14 лютого 2015 року, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області

від 02 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 05 листопада 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Гарнишівки Волочиського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.

За вказаним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Постановлено стягнути із засудженого на користь ОСОБА_8 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 10 120 грн, моральної

200 000 грн.
У касаційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувані судові рішення через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, стверджуючи, що дії його підзахисного необхідно кваліфікувати за ст. 118 КК України, оскільки протиправні дії

ОСОБА_6 вчинив, перевищивши межі необхідної борони. Крім того, захисник також вважає необґрунтованим рішення суду в частині суми, які підлягають стягненню із засудженого в якості моральної шкоди.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за таких обставин.
13 лютого 2015 року приблизно о 21.00 год. після тривалого вживання спиртних напоїв у будинку ОСОБА_6 (

АДРЕСА_1 ) між останнім та ОСОБА_9 виникла сварка, яка переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_6 макогоном 4 рази вдарив

ОСОБА_9 , по голові, від чого той впав на підлогу. Незважаючи на це, ОСОБА_6 продовжив побиття ОСОБА_9 , вдаривши його макогоном по різним частинам тіла не менше 28 разів, після чого двічі вдарив його кухонним ножем у грудну клітину. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер на місці події.
З метою приховання злочину ОСОБА_6 , пересвідчившись, що ОСОБА_9 мертвий, розчленував його труп на чотири частини, які виніс у поле і викинув, після чого змив сліди крові на підлозі і спалив макогін, свій одяг, частину одягу ОСОБА_9 та покривало, в якому виносив його труп.
Заслухавши доповідь судді, думку засудженого та його захисника, які підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити, скасувати оскаржувані судові рішення й призначити новий розгляд в суді першої інстанції, прокурора, який не підтримав касаційну скаргу та просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення, потерпілого, який вважав оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими та просив залишити їх без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом, а неповнота досудового розслідування чи судового розгляду, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
При цьому з оскаржуваних судових рішень убачається, що згідно

з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні. Такий висновок суд належним чином детально обґрунтував у прийнятому рішенні.
З урахуванням фактичних обставин справи, встановлених судом, кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України є правильною.
При цьому неспроможними є доводи сторони захисту про необхідність кваліфікації дій винного за ст. 118 КК України як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.
За нормативним визначенням умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується дією чи бездіяльністю у виді протиправного посягання на життя людини, наслідками у виді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.
Такі ж ознаки суб`єктивної та об`єктивної сторони характерні і для складу злочину, передбаченого ст. 118 КК України, однак при цьому обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони цього злочину є його мотив захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.
Відповідно до ст. 36 зазначеного Кодексу необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної та достатньої в цій обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.
Як було встановлено судом у ході судового розгляду, конфлікт між засудженим та потерпілим переріс у бійку, в ході якої унаслідок чотирьох ударів по голові ОСОБА_10 упав на підлогу, у результаті чого фактично був позбавлений можливості чинити активні дії з метою нападу на ОСОБА_6 , однак останній не зважаючи на це, продовжив побиття ОСОБА_10 і, вдаривши його не менше 28 разів, ще двічі вдарив його ножем у груди, тобто у зону розташування життєво важливих органів.
З огляду на фактичні обставини провадження, беручи до уваги характер та кількість ударів, заподіяних ОСОБА_9 . ОСОБА_6 , у той час як потерпілий лежав на підлозі, фактично будучи позбавленим реальної можливості здійснювати які-небудь активні дії щодо останнього, а також з огляду на дії засудженого одразу після вчинення кримінального правопорушення колегія суддів дійшла висновку, що дії, вчинені ОСОБА_6 щодо ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч. 1

ст. 115 КК України.
Крім того, взаєморозташування винного та вбитого відносно один одного під час заподіяння ударів, їх інтенсивність та знаряддя, яке при цьому використовував ОСОБА_6 , з урахуванням віку вбитого та його стану здоров`я (був інвалідом, унаслідок переламу ноги міг пересуватися тільки за допомогою милиці) виключає можливість вважати дії ОСОБА_6 такими, що вчинені у стані необхідної оборони.
Крім того, аналогічні доводи, наведені в касаційній скарзі, щодо неправильної кваліфікації дій засудженого, були наведені в апеляційній скарзі захисника та засудженого, вони перевірялися судом апеляційної інстанції та були визнані безпідставними. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Що стосується доводів захисника про неправильне вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди, то вони є безпідставними.
Так, при визначенні розміру відшкодування необхідно враховувати принципи розумності і справедливості. Вирішуючи спір, суду слід звернути увагу на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо)та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Як видно з матеріалів справи та текстів оскаржуваних судових рішень, вирішуючи цивільний позов у справі суд взяв до уваги наведені положення закону, всі конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також наявні у матеріалах провадження докази, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення цивільного позову, визначивши конкретні суми матеріальної та моральної шкоди.
Отже, з огляду на фактичні обставини провадження, спосіб вчинення кримінального правопорушення та дії, спрямовані на його приховання, наслідки, що настали, оскаржувані судові рішення в частині вирішення цивільного позову є правильними, а підстави для їх скасування відсутні.
Що стосується доводів засудженого про те, що суд апеляційної інстанції, долучивши до матеріалів провадження поштовий документ про переказ цивільному позивачу 4000 грн, при цьому жодним чином не відобразив цього у своїй ухвалі, залишивши рішення суду в частині вирішення позову без змін, то вони не впливають на законність оскаржуваної ухвали, оскільки зазначену суму позивачеві було перераховано вже після постановлення вироку у справі, унаслідок чого цей факт не впливав на його законність та обґрунтованість, які були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Крім цього, такий переказ грошей позивачеві згідно з вимогами закону має бути враховано під час виконання вироку в частині стягнення з ОСОБА_11 суми цивільного позову.
Покарання призначено ОСОБА_6 з урахуванням положень

ст. 65 КК України, і підстав вважати таке покарання несправедливим унаслідок м`якості чи суворості колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення,

у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 05 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 _________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3