Справа № 692/225/16-к
Провадження № 1-кп/692/33/16
23.05.2016
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року Драбівський районний суд Черкаської області в складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника - ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Драбів кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт Драбів Черкаської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , освіта середня спеціальна, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, та
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, громадянина України, уродженця смт Драбів Черкаської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, -
Перед початком обшуку працівниками прокуратури Черкаської області зачитано ОСОБА_5 та згодом, по прибуттю до вказаного домоволодіння ОСОБА_4 ухвалу слідчого судді про проведення обшуку та останнім роз`яснено порядок проведення вказаної слідчої дії, в тому числі їх обов`язок допустити уповноважених осіб до зазначених в ухвалі приміщень та не перешкоджати проведенню обшуку.
Незважаючи на законні вимоги заступника начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_7 та заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Черкаської області ОСОБА_8 , у період часу з 11 години 55 хвилин до 15 години 40 хвилин, 24.12.2015 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , чинили опір працівникам правоохоронних органів, під час виконання ними своїх службових обов`язків, що виразилося в перешкоджанні їх проходженню до приміщення домоволодіння за адресою : АДРЕСА_1 , для проведення обшуку.
ОСОБА_4 став на порозі будинку, чим заблокував доступ до житлового приміщення, на зауваження не реагував і при намаганні працівників правоохоронних органів потрапити до будинку чинив активну фізичну протидію, намагався руками відштовхнути працівників правоохоронних органів від дверей та при цьому погрожував фізичною розправою та звільненням з займаної посади заступнику начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Черкаської області ОСОБА_8 .
ОСОБА_5 став на порозі будинку, чим заблокував доступ до житлового приміщення, на зауваження не реагував і при намаганні працівників правоохоронних органів потрапити до будинку чинив активну фізичну протидію заступнику начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_7 , відштовхнувши останнього від дверей, що ведуть з веранди до приміщення будинку.
Допитані у судовому засіданні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнали, просили суд виправдати їх.
ОСОБА_4 пояснив суду, що 24.12.2015 року близько 12 годин дня до нього зателефонував батька і повідомив, що у них працівники прокуратури проводять обшук. Останні не представились і на зауваження не реагують. Приїхавши до батька побачив двох працівників в поліцейській формі та 4-5 чоловік в цивільному та жителів села. Як став на поріг до нього підійшов чоловік, як потім виявилося це був ОСОБА_7 , запитав у нього що ви шукаєте, той сказав що в ухвалі вказано, ухвала одна у батька, посвідчення не дав. Потім його відштовхнули від порогу, здавивши руки, відвели від порогу. Пізніше на прохання пред`явили посвідчення. Як адвокат сказав, що не приїде бо затримався у суді, вони відкрили гараж для огляду. В протоколі про опір не було вказано, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 бачив в прокуратурі, але посвідчення їх тоді не перевіряв.
ОСОБА_5 пояснив суду, 24.12.2015 року, як під час обшуку йому було вручено ухвалу суду, він не міг швидко з нею ознайомитися через стан здоров`я, треба було зателефонувати сину так як це його стосується, і адвокату. ОСОБА_10 бачив напередодні, він хотів вручити йому повістку, але хто він точно не знає. На його вимогу до осіб, які проводили обшук, пред`явити посвідчення останні не реагували, ОСОБА_7 сказав що він старший і почав проводити слідчі дії. Він знайомився з ухвалою та зв`язався по телефону з адвокатом, щоб він їх захистив, просив почекати сина, так як ухвала стосується і його, проте на зауваження учасники обшуку не реагували намагалися відштовхувати, на прохання сина посвідчення показав ОСОБА_7 , а інші ні, пізніш все ж таки всі пред`явили посвідчення, до цього він не знав хто вони. ОСОБА_10 відмовився показати посвідчення, а ОСОБА_7 сказав, що він все рішає тут, але цього на відео не має. Як син сказав, що адвокат не зможе приїхати, то вони спросили з сином у ОСОБА_7 що від них треба, потім відкрили гараж, де був оглянутий транспортний засіб.
Аналізуючи зібрані докази по кримінальному провадженню, які були предметом дослідження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що в дії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 містять формально ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст.342 КК України, але їх дії в розумінні Кримінального кодексу України є малозначними, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.11 КК України злочином є передбачене цим кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Злочин від інших правопорушень відрізняється найвищим ступенем суспільної небезпечності.
Кримінальна відповідальність за ч.2 ст.342 КК України настає за опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків. Постановою Пленуму ВСУ від 26.06.1992 № 8 «Про застосування законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» опір визначається як активна фізична протидія. Тобто, його ознаками є: 1) активні дії; 2) дії винного повинні бути спрямовані на організм потерпілого з застосуванням фізичної сили; 3) вони перешкоджають виконанню потерпілим своїх функцій; 4) дії вчинені в момент виконання потерпілим своїх службових обов`язків.
В судовому засіданні на підставі протоколу обшуку від 24.12.2015 року та відеозапису його проведення на дисках DVD-R № 1, 2, встановлено, що дійсно, 24.12.2015 року заступником начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_7 та заступником начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Черкаської області ОСОБА_8 , на підставі ухвали слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.12.2015, проводився обшук домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Перебування потерпілих на службі в органах прокуратурі підтверджено копіями наказів прокуратури Черкаської області про їх призначення: наказ № 714к від 11.12.2015 року щодо ОСОБА_7 та наказ № 486к від 27.07.2015 року. З відеозапису та показань потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дійсно під час проведення слідчих дій обшуку, будучи повідомленими про їх проведення, здійснювали блокування вхідних дверей до вищевказаного будинку, а при намаганні потерпілих потрапити у будинок ОСОБА_4 відштовхнув працівника поліції ОСОБА_11 , а ОСОБА_5 виштовхував ОСОБА_7 при намаганні пройти до будинку. Допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 також підтвердили дії обвинувачених під час проведення обшуку, що зафіксовані на відеозапису.
Відповідно до ч.2 ст. 11 КК України не визнається злочином дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі. Поняття малозначності розкрито в постанові Верховного Суду України від 24.12.2015 № 5-221-кс15. Її ознаками є сукупність трьох умов:
1) формальна наявність у вчиненому діянні ознак складу злочину, передбаченого КК України;
2) малозначне діяння не становить суспільної небезпеки, яка є типовою для певного злочину; це виражається в тому, що воно не заподіює взагалі шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству чи державі, або заподіює їм явно незначну (мізерну) шкоду;
3) малозначне діяння не повинно бути суб`єктивно спрямоване на заподіяння істотної шкоди. Якщо існує невідповідність між фактично вчиненим малозначним діянням і умислом, спрямованим на заподіяння істотної шкоди, має наставати кримінальна відповідальність за замах на той злочин, який особа бажала вчинити.
Дії обвинувачених повністю відповідають вищевказаним ознакам.
Так, в діях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є формальний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, тобто опір працівнику правоохоронного органу, під час виканнями ними службових обов`язків, а саме перешкоджання в доступу до домоволодіння та фізичне відштовхування працівника правоохоронного органу.
Суспільна небезпека, яка є типовою для даного виду злочину, в даному випадку є незначною, тобто обвинувачені не несли реальної загрози суспільним відносинам, що забезпечують нормальну законну діяльність органів державної влади. Про це свідчать дії самих потерпілих, які під час блокування вхідних дверей обвинуваченими, роз`яснювали їм права та процедуру проведення обшуку, а в подальшому взагалі за вказівкою ОСОБА_8 зупинили процесуальну дію з метою уникнення конфлікту та очікування прибуття захисника. При цьому блокування дверей обвинуваченими відбувалося формально, останні стояли поряд вхідних дверей та час від часу відходили від них. Відштовхування працівників правоохоронних органів як ОСОБА_4 (диск DVD-R з відеозаписом № 1, файл MOV002, 5 хвилина запису), так і ОСОБА_5 (диск DVD-R з відеозаписом № 1 файл MOV001 40 хвилина запису) відбулося по одному разу, тривало кілька секунд і без застосування з їх боку грубої фізичної сили, не спричинило тілесних ушкоджень чи будь якої іншої шкоди працівникам правоохоронних органів. Аналіз вказаних дій обвинувачених свідчать про відсутність суб`єктивного спрямування на заподіяння ними істотної шкоди. Крім того, як показав потерпілий ОСОБА_7 , невжиття невідкладних заходів для примусового проникнення до приміщення було пов`язане з тим, що в ньому знаходилася хвора матір та дружина обвинувачених, також, при додатковому допиті ОСОБА_7 вказав, що чітко не пам`ятає як його відштовхував ОСОБА_5 , оскільки тоді він не надав цьому уваги. З наведеного можна зробити висновок, що дії самих обвинувачених не були головною перешкодою при виконанні працівниками правоохоронних органів своїх службових обов`язків.
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що в діях ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відсутній склад злочину, а тому кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а обвинувачених потрібно виправдати.
Процесуальні витрати відсутні. Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України. Запобіжний захід щодо обвинувачених не обирався. Цивільний позов не заявлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати ОСОБА_4 невинуватим та виправдати його за ч.2 ст.342 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
Визнати ОСОБА_5 невинуватим та виправдати його за ч.2 ст.342 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не обирався.
Речові докази два диски DVD-R 16X I-tech залишити зберігатися в матеріалах кримінального провадження.
Кримінальне провадження закрити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Черкаської області через Драбівський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: