Дата документу Справа № 334/2350/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №334/2350/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/925/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.1 ст. 185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м.Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000992 від 09.03.2015 р., за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2016 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, мешкаючого без офіційної реєстрації: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19.10.2012р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 263 КК України до штрафу у розмірі 510 грн., штраф не сплачено;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 .

В апеляційних скаргах:

- прокурор Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 , не оскаржуючи обставин справи, юридичної кваліфікації дій, доказаності вини обвинуваченого ОСОБА_6 та призначеного покарання, просить оскаржуваний вирок змінити шляхом виключення з резолютивної частини абзацу другого про самостійне виконання вироку Ленінського райсуду від 19.10.2012 р. за ч.2 ст.263 КК України, яким ОСОБА_6 засуджено до штрафу у розмірі 510 грн., у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність; в іншій частині вирок від 16.03.2016 року залишити без змін;

- обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок змінити в частині призначеного покарання, посилаючись на те, що судимість погашена, він має на утриманні матір, яка не працює, то він є єдиним годувальником сім`ї.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2016 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України вирок Ленінського районного суду від 19.10.2012р. за ч. 2 ст. 263 КК України, яким ОСОБА_6 засуджений до штрафу у розмірі 510 грн., виконується самостійно.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_6 час перебування в СІЗО з 12.03.2016р. по час ухвалення вироку 16.03.2016р відповідно до ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку ОСОБА_6 засуджено за те, що він 15.03.2015р. приблизно о 20-10 год. у приміщенні кафе «Закусочна» по вул. Зачиняєвій . буд. 2-а у м.Запоріжжі, коли ОСОБА_9 , який перебував поблизу, відійшов на певну відстань, залишивши свій мобільний телефон марки «Соні еріксон 750» без нагляду, таємно викрав зазначений мобільний телефон вартістю 220 грн. з sim-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», заподіявши потерпілому збитки на загальну суму 220 грн., зник з місця вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд.

В апеляційної інстанції:

- прокурор ОСОБА_8 підтримала доводи прокурора в апеляційній скарзі, апеляційну скаргу ОСОБА_6 щодо призначеного покарання просить залишити без задоволення.

Заслухав доповідь судді, прокурора ОСОБА_8 , перевіривши матеріали справи, колегія судів вважає, що вирок підлягає зміні за наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у скоєнні зазначеного у вироку злочину засновані на показаннях самого обвинуваченого.

Кримінальне провадження розглянуто судом на підставі ч.3 ст.349 КПК України, при цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст обставин, передбачених ч.3 ст.349 КПК України, та добровільність його позиції, роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюються.

Порушень норм кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування вироку, апеляційною інстанцією не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції у відповідності до ст.65 КК України послався на те, що ОСОБА_6 скоїв злочин середньої тяжкості, раніше був судимий, офіційно не працює, але щиро розкаявся у скоєному, що суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання.

Разом з тим, суд, застосовуючи при призначенні покарання ОСОБА_6 ч.1 ст.70 КК України , не врахував, що гідно п.1 ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України більш ніж через два роки 4 місяці після вироку Ленінського райсуду від 19.10.2012 р. за ч.2 ст.263 КК України, яким його засуджено до штрафу у розмірі 510 грн., який ним не виконано, суд безпідставно зазначив про застосування ч.1 ст.70 КК України, тому вирок в цій частині підлягає зміні, а з резолютивної частини вироку підлягає виключенню вказівка про застосування ч.1 ст.70 КК України і самостійне виконання вироку Ленінського районного суду від 19.10.2012р. за ч. 2 ст. 263 КК України, яким ОСОБА_6 засуджено до штрафу у розмірі 510 грн.

За цих підстав підлягає виключенню і посилання суду на судимість ОСОБА_6 за вироком від 19.10.2012р., оскільки згідно ч.2 ст.90 КК України якщо вирок не було виконано, судимість погашається по закінченню строків давності виконання вироку, тому ОСОБА_6 згідно ст.89 КК України вважається не судимим.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 згідно ст.89 КК України є несудимим, характеризується задовільно, щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, що є обставиною, яка пом`якшує призначене покарання, шкода від злочину відшкодована шляхом повернення вкраденого. За таких обставин, судова колегія вважає за необхідне пом`якшити ОСОБА_6 призначене покарання, з позбавлення волі на арешт.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів
ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2016 року у відношенні ОСОБА_6 змінити в частині призначеного йому покарання, призначити ОСОБА_6 за ч.1 ст.185 КК України покарання у вигляді арешту строком на 6 місяців, виключити з резолютивної частини вироку вказівку про застосування ч.1 ст.70 КК України і самостійне виконання вироку Ленінського районного суду від 19.10.2012р. за ч. 2 ст. 263 КК України, яким ОСОБА_6 засуджено до штрафу у розмірі 510 грн; виключити з вступної частини вироку вказівку на судимість ОСОБА_6 за вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2012р. за ч. 2 ст. 263 КК України до штрафу у розмірі 510 грн.

Зарахувати ОСОБА_6 в порядку ч.5 ст.72 КК України в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 16.березня 2016 р. по 31 травня 2016 р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В інший частині даний вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий підпис

Судді підписи

З оригіналом згідно суддя ОСОБА_2 .