Справа № 357/4432/16-к
1-кп/357/421/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.05.2016року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізона у кримінальному провадженні №0000021 від 11.03.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бурти Кагарлицького району Київської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, раніше не судимого, призваного під час мобілізації 24.03. 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , колишнього військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , старший солдат запасу, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою : АДРЕСА_2 . ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що будучи 24.03.2014 року призваним ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, наказом командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади (військової частини польова пошта НОМЕР_1 ) №61 від 24 березня 2014 року призначеним на посаду старшого навідника 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї самохідно-артилерійського дивізіону цієї ж військової частини, що дисклокується по АДРЕСА_3 , під час проходження військової служби як військовослужбовець Збройних Сил України, достовірно знаючи вимоги ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4. 11, 16. 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, в період з 27 січня по 01 березня 2015 року, діючи умисно, в порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу до військової частини після огляду 27.01.2015 року лікарем клініки амбулаторної допомоги Національного військово-медичного клінічного центра МО України, з якого був направлений до військової частини, та 02.03.2015 року добровільно з`явився до військової частини ПП НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 , тобто обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.

Обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення, у вчиненому щиро розкаявся, суду показав, що коли він проходив медичне обстеження з приводу наявних у нього захворювань, йому призначили дієтичне харчування, що було неможливо в військовій частині, а також він мав хвору матір та родичів інвалідів різного ступеню, з якими проживав однією сім`єю в с.Бурти Кагарлицького району, в тому його родина потребувала його підтримки та допомоги. Під впливом цих тяжких обставин він вирішив поїхати додому та пролікуватись самому, допомогти родичам та був відсутній за місцем проходження служби, після чого добровільно повернувся до військової частини.

25.05.2016 року сторони кримінального провадження, прокурор військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 з одного боку, та обвинувачений ОСОБА_5 з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості на наступних умовах:

обвинувачений ОСОБА_5 , розуміючи наслідки укладення та затвердження угоди, а саме обмеження свого права оскарження вироку згідно з положеннями ст.394 і 424 КПК України, та відмову від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 цього Кодексу (зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час

судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь), а також будучи обізнаним про наслідки невиконання угоди, які полягають у праві прокурора при невиконанні угоди протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, а у разі умисного невиконання ним угоди - бути притягнутим до кримінальної відповідальності за ст. 389- 1 КК України, взяв на себе зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.407 КК України та погодився на призначення йому за цією статтею покарання з застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу в 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в дохід держави.

У судовому засіданні прокурор, розуміючи, що наслідком укладення та затвердження угоди для нього буде обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_5 до кримінальної

відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення, будучи обізнаним про своє право у випадку невиконання обвинуваченим угоди про визнання винуватості протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, просив угоду затвердити.

Вислухавши учасників кримінального провадження, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, на підставі такого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч.3 ст.407 КК України, оскільки своїми умисними діями, які виразились в умисному нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць особою, зазначеною в ч.2 ст.407 КК України, військовослужбовцем(крім строкової служби), ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України.

Злочин, передбачений ч.3 ст.407 КК України, відповідно до ст.12 ч.2 КК України є злочином середньої тяжкості.

Зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України, підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, відсутні.

Таким чином, враховуючи, що умови угоди не суперечать закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб чи держави, виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань можливе, суд вважає, що підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, відсутні, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити з застосуванням ст.69 КК України, що узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості та не суперечить вимогам закону, так як ОСОБА_5 щиро розкаюється у вчиненомузлочині, вчинив злочин внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, стану свого здоров`я, що визнається судом обставинами, які пом`якшують відповідальність обвинуваченого за вчинене, тобто маються підстави для застосування вимог ст.69 КК України при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_5 .

Згідно ст.469 ч.4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо злочинів невеликої чи середньої тяжкості.

Речові докази по справі, судові витрати відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374 ,469, 474,475 КПК України , суд -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 25.10.2016 року, укладену у кримінальному провадженні №0000021 від 11.03.2015 року року за ст.407 ч.3 КК України між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 ..

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, на підставі якої із застосуванням ст.69 КК України призначити узгоджене між сторонами покарання у виді у виді штрафу в 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200грн. в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд з підстав, передбачених ст.394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1