АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 216/5825/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/252/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2016 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 07 травня 2015 року за № 0000248, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянки України,

українки, з середньо-технічною освітою, заміжня, на утриманні якої неповнолітні

діти не перебувають, не працює, раніше не судима, зареєстрована та проживає

за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

обвинувачена ОСОБА_6

захисник, адвокат ОСОБА_8

потерпіла ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 , не оскаржуючи встановлених судом обставин провадження, доведеність вини у вчиненні кримінального правопорушення та призначеного основного покарання, просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення додаткового покарання, виключивши з нього посилання на призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, а також в частині стягнення на користь потерпілої моральної шкоди в розмірі 50000 гривень, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди з урахуванням часткового відшкодування моральної шкоди та ступеня вини потерпілої.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2016 року, обвинувачена ОСОБА_6 06.05.2015 року приблизно о 17 год. 30 хв., в світлий час доби, керуючи технічно справним автомобілем «Шкода Фабія Комбі 1.2» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з одним пасажиром у салоні, без вантажу, рухалася по сухому асфальтному покриттю проїжджої частини дороги вул. Українська, з боку вул. Електроніка, в напрямок вул. Харитонова, в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу.

В цей же час, попереду руху автомобіля «Шкода Фабія Комбі 1.2» реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїзну частину вул. Українська, в районі заїзду до дворового масиву буд. № 120 та зупинки громадського транспорту «вул. Українська», зліва направо, по ходу руху вказаного автомобіля, переходила пішохід ОСОБА_9 , яка рухалася в складі групи пішоходів, в темпі спокійного кроку, не змінюючи напрямок та темп свого руху.

ОСОБА_6 , при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_9 , яка наближалася до смуги руху керованого нею автомобіля, проявила неуважність до дорожньої обстановки, маючи технічну можливість запобігти наїзду на пішохода, вчасно заходів для зменшення швидкості руху автомобіля «Шкода Фабія Комбі 1.2» реєстраційний номер НОМЕР_1 , або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не прийняла та не зупинила керований нею автомобіль для того, щоб надати можливість перейти дорогу та уникнути наїзду на пішохода, чим грубо порушила правила безпеки дорожнього руху, а саме, п.п. 1.5, 2.3 б), 2.3 д), 12.3. Правил дорожнього руху України, згідно яких:

- «1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- «2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ... і не відволікатися від керування ним у дорозі;

… д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;

- «12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Внаслідок недотримання зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання події, напроти дворового заїзду будинку № 120 та зупинки громадського транспорту «вул. Українська», по вул. Українська у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, ОСОБА_6 допустила наїзд керованого нею автомобіля «Шкода Фабія Комбі 1.2» реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_9 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 була травмована.

Потерпілій ОСОБА_9 були заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, яка супроводжувалася перелом кісток склепіння і заснування черепу, забоєм головного мозку з контузивними вогнищами базальних відділів лобних долей, субарахноідальним крововиливом; закритий підголовчатий перелом правої малої гомілкової кістки; підшкірна гематома потиличної області голови, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Між порушенням ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху, а саме, вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, та настанням наслідків заподіянням потерпілій ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, є прямий причинний зв`язок.

Вищезазначені дії обвинуваченої були кваліфіковані у межах досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяла потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено їй покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 від відбування основного покарання звільнено з випробуванням строком на 3 роки, та, згідно ст. 76 КК України, зобов`язано її: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирішено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 гривень. В решті позову відмовлено.

Вирішено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертизи (т. 1 а.к.п. 86-89) в сумі 1075 грн. 20 коп.

Скасовано арешт автомобіля «Шкода Фабія Комбі 1.2» реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.05.2015 року.

Речовий доказ - автомобіль «Шкода Фабія Комбі 1.2» реєстраційний номер НОМЕР_1 - вирішено залишити власнику автомобіля ОСОБА_10 (т. 1 а.к.п. 29-30).

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги обвинувачена ОСОБА_6 зазначає, що суд першої інстанції фактично не навів у своєму вироку належних та таких, які б заслуговували на увагу, доводів позбавлення її права керувати транспортними засобами саме на 3 роки, а також, в достатній мірі не врахував визнання нею свої провини, щире каяття у скоєному, позитивну характеристику, відсутність судимостей, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування моральної шкоди потерпілій, поведінку самої потерпілої, яка порушила Правила дорожнього руху України, відсутність обставин, які б обтяжували покарання.

Як стверджує апелянт, судом також не враховано думку прокурора, який просив не позбавляти її права керувати транспортними засобами.

Обвинувачена звертає увагу на те, що суд першої інстанції врахував необережність самої потерпілої тільки при призначенні покарання, але жодним чином не врахував цих обставин при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягала стягненню, чим допустив неправомірне незастосування положень ч. 2 ст. 1193 ЦК України, не зазначивши при цьому у вироку, яка ступінь вини у відсотках особи, яка завдала шкоду, та потерпілої, відповідно.

Також апелянт посилається на те, що суд не провів відповідний розрахунок визначення розміру моральної шкоди залежно від ступеню вини кожного з учасників ДТП, хоча формально й врахував часткове відшкодування обвинуваченою моральної шкоди потерпілій.

Окрім цього, на думку обвинуваченої, посилання потерпілої на те, що у майбутньому їй буде важко знайти роботу, народити дітей носять характер припущень та нічим об`єктивно не підтверджуються. А з приводу повної втрати потерпілою почуття нюху, то вказані обставини, як зазначає апелянт, також об`єктивно не підтверджені медичною документацією, яка є в матеріалах провадження.

Під час апеляційного розгляду прокурор та потерпіла заперечували проти апеляційної скарги та просили залишити вирок суду першої інстанції без змін як законний і обґрунтований; обвинувачена та її захисник підтримали апеляційну скаргу та просили змінити вирок суду першої інстанції, виключивши з нього посилання на призначення додаткового покарання та зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченої щодо необхідності пом`якшення призначеного їй покарання шляхом виключення з вироку суду першої інстанції посилання на призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, то вони не заслуговують на увагу та є такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

При призначенні основного та додаткового покарання ОСОБА_6 суд достатньою мірою взяв до уваги обставини, що підлягають врахуванню відповідно до ст. 65 КК України та роз`яснень, викладених у п.п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме те, що обвинуваченою було вчинено кримінальне правопорушення-злочин, що згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином; характеристику особи обвинуваченої, яка раніше не судима (т. 1 а.к.п. 36, 37), позитивно характеризується; обставини, що пом`якшують покарання щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди потерпілій; відсутність обставин, що обтяжують покарання; думку потерпілої щодо необхідності призначення обвинуваченій суворого покарання та поведінку самої ОСОБА_9 , яка порушила Правила дорожнього руху України, та призначив покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України з позбавленням права керувати транспортними засобами, звільнивши від відбування основного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Як на думку колегії суддів, суд першої інстанції, при вирішенні питання щодо необхідності призначення обвинуваченій додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в достатній мірі врахував обставини кримінального правопорушення, внаслідок якого потерпілій спричинено тяжкі тілесні ушкодження (т. 1 а.к.п. 68, 69, 86-89) та характеристику особи обвинуваченої.

Так, ОСОБА_6 грубо порушила Правила дорожнього руху України, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання дорожньо-транспортній пригоді, та не вжила належних заходів для відшкодування спричиненої шкоди потерпілій, добровільно відшкодувавши лише 15000 гривень (т. 1 а.к.п. 206-207, 239), а ОСОБА_9 і до теперішнього часу проходить довготривалий курс лікування та в результаті спричинених ушкоджень визнана інвалідом третьої групи загального захворювання (т. 1 а.к.п. 237, 238).

Водночас, право керування транспортними засобами для обвинуваченої не становить невід`ємну частину її життєвих потреб, оскільки не є джерелом її основного доходу та засобом для існування, а водійський стаж ОСОБА_6 складає приблизно півроку, що підтвердила і сама обвинувачена в ході апеляційного розгляду (т. 1 а.к.п. 22, 43).

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій основне і додаткове покарання є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , та обране з неухильними дотриманням засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої цього висновку не спростовують, оскільки обставини, на які остання посилається у своїй апеляційній скарзі, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та були підставами для звільнення від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, відповідно до положень ст. 75 КК України, та не можуть бути визнані ще й як підстави для скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Окрім цього, твердження обвинуваченої у своїй апеляційній скарзі щодо необхідності зменшення розміру стягнутої з неї моральної шкоди, з урахуванням часткового відшкодування моральної шкоди та ступеня вини потерпілої, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи зі слідуючого.

Розмір відшкодування моральної шкоди, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції визначив, в належному розмірі врахувавши ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_9 діями обвинуваченої, спричиненого потерпілій фізичного болю, обсягу страждань, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, порушенням звичайного ритму життя потерпілої, яка тривалий час та по сьогоднішній день проходить лікування, внаслідок отриманих ушкоджень визнана інвалідом третьої групи загального захворювання (т. 1 а.к.п. 237, 238), а також судом було взято до уваги поведінку потерпілої, яка також допустила порушення Правил дорожнього руху України.

При цьому, суд першої інстанції, враховуючи вимоги ст.ст. 23, 1193 ЦК України, виходячи із засад розумності та справедливості, обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 гривень, врахувавши відшкодування спричиненої шкоди в розмірі 15000 гривень, та частково задовольнив позовні вимоги потерпілої.

З огляду на викладене, обґрунтованих підстав для зменшення суми відшкодування моральної шкоди, визначеної вироком суду першої інстанції, про що просить в своїй апеляційній скарзі обвинувачена, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції повинен бути залишений без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2016 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 07 травня 2015 року за № 0000248, відносно ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4