Провадження № 1-кп/470/25/16
Справа № 470/431/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2016 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.10.2015 року за № 0000431 по обвинуваченню:

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новокиївка Снігурівського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою (9 класів), не одруженого, утриманців не маючого, не військовозобов`язаного, працюючого за домовленістю, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт.Березнегувате Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_2 , з професійно технічною освітою, не одруженого, утриманців не маючого, не військовозобов`язаного, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
12 жовтня 2015 року о 12 год. ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на вул. 1 Травня в смт.Березнегувате Миколаївської області, вирішив відкрито заволодіти чужим майном ОСОБА_5 яка знаходилась біля двоповерхового будинку № 87 на тій же вулиці в смт. Березнегувате Миколаївської області. З цією метою він підійшов до потерпілої та з силою почав смикати за сумку що була у неї у руці, від чого вона впала на коліна. Після чого вирвавши з її рук сумку з документами і продуктами харчування ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд залишивши його в себе, чим спричинив ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 56 грн.

Крім цього, за обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він в цей день і час діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , разом з останнім, прослідував за ОСОБА_5 та згідно розподілених ролей залишився на проїжджій частині вулиці 1 Травня, з метою спостереження за оточуючою обстановкою та попередження їх можливого викриття, в той час як ОСОБА_6 застосовуючи насильство яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої відкрито заволодів належним їй майном.

Такі дії ОСОБА_7 органами досудового розслідування кваліфіковані як відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, тобто за ч.2 ст.186 КК України. Вказане обвинувачення на досудовому розслідуванні ґрунтувалось на заяві та показах потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , даних протоколу огляду місця події, протоколу огляду предметів, протоколів слідчих експериментів з потерпілою, обвинуваченим ОСОБА_6 , свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України фактично визнав частково, суду показав, що 12 жовтня 2015 року він разом з ОСОБА_7 , вживали горілку спочатку вдома у останнього, а потім в барі «Олімп» у центрі смт.Березнегувате Миколаївської області. Оскільки кошти в них закінчилися, вони вирішили повернутися додому до ОСОБА_7 щоб допити горілку яка там залишилася. Коли вони повернули на вулицю 1 Травня, він побачив літню жінку та вирішив викрасти її сумку. Для цього він зійшов з дороги на тротуар та підійшовши до неї ззаду різко смикнув за сумку, але потерпіла міцно її тримала, тому він ще декілька разів різко смикнув за сумку та вирвав її з рук потерпілої, яка почала кричати. Будь - яких ушкоджень він їй не наносив. Тримаючи сумку він швидко пішов та сказав ОСОБА_7 який йшов по дорозі, щоб той доганяв його. Разом вони пройшли до будівлі лісгоспу де ОСОБА_7 впав і заснув, а він почав роздивлятися вміст сумки, але не знайшовши там грошей викинув її на дорогу. Вчинення ним злочину за попередньою змовою з ОСОБА_7 заперечував, пояснюючи, що думка про пограбування ОСОБА_5 виникла в нього раптово і він миттєво вирішив самостійно її реалізувати, не домовляючись про це з ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України не визнав, свою участь у викраденні майна ОСОБА_5 заперечував, суду показав, що 12 жовтня 2015 року разом з ОСОБА_6 розпивав горілку у себе вдома, а потім в центрі смт.Березнегувате. Коли гроші у них закінчилися, вони вирішили повернутися до нього додому. Повернувши на вулицю 1 Травня ОСОБА_6 пішов попереду нього та повернув ліворуч, а він пішов по проїжджій частині. Через деякий час ОСОБА_6 крикнув наздоганяти його, а тому далі вони разом пішли по дорозі. Він бачив в руках ОСОБА_6 жіночу сумку, але як вона опинилася у нього не розумів, потерпілої не бачив, оскільки перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Біля будівлі лісгоспу йому стало погано, тому він залишився лежати там на дорозі, а через деякий час був затриманий працівниками поліції.

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, 12 жовтня 2015 року ОСОБА_5 звернулася до Березнегуватського РВ УМВС України в Миколаївській області по факту викрадення належної їй сумки та просила притягнути винних у цьому осіб до відповідальності (а.п.36).

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 суду показала, що 12 жовтня 2015 року вона поверталась додому по вул.1 Травня в смт.Березнегувате, у лівій руці тримала пакет з продуктами харчування, а у правій руці червону жіночу сумку, всередині якої були паспорт, абонентські книжки за комунальні послуги, шкарпетки, пачка масла і чаю, та дрібні кошти на суму близько 12 грн. Відчувши що за сумку хтось смикає, обернулась і побачила незнайомого хлопця, тоді кинувши пакет почала обома руками утримувати сумку, однак ОСОБА_6 вирвав сумку, а в неї залишилися лише ручки від неї. Від ривків за сумку ОСОБА_6 вона впала на коліна, а останній з сумкою втік. ОСОБА_6 викрадав її сумку один, ОСОБА_7 вона не бачила. Але коли вийшла на проїжджу частину дороги, то побачила двох осіб, які йшли поруч, при цьому прізвище одного з них їй назвав чоловік, який в подальшому повернув сумку, тому помилково вважала що злочин вчинено двома особами. Також підтвердила, що того ж дня власноручно написала заяву до райвідділу міліції про вчинене кримінальне правопорушення, однак сумку в неї викрадав лише ОСОБА_6 , а тілесне ушкодження у виді синця на коліні вона отримала від удару об асфальт при падінні, а не від завдання його обвинуваченим.

Відповідно до протоколу огляду предметів від 12.10.2015 року з фото таблицею до нього, інспектором СВ Березнегуватського РВ УМВС України було оглянуто сумку потерпілої червоного кольору, ручки від якої були відірвані і пошкоджені (а.п.38-40).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показав, що 12 жовтня 2015 року він у вікно квартири по АДРЕСА_3 побачив ОСОБА_6 який йшов тримаючи жіночу сумку з пошкодженими ручками, та потерпілу, яка розповіла йому що в неї викрали сумку. ОСОБА_7 він бачив на дорозі, останній нікого не наздоганяв та ледве йшов і перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Спостерігаючи за ними у вікно він сприйняв ОСОБА_6 і ОСОБА_7 як двох не пов`язаних між собою осіб. На мопеді він наздогнав ОСОБА_6 який знаходився біля будівлі лісгоспу та доставав речі з сумки. ОСОБА_7 в цей час лежав на дорозі та спав, будь якого інтересу до сумки не виявляв. Коли підійшли ОСОБА_10 , разом з потерпілою він повернув їй речі та сумку і повідомив прізвище ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що 12.10.2015 року в обідню пору, на вулиці він зустрів ОСОБА_5 яка благала про допомогу розповідаючи що в неї викрали сумку. Разом з нею вони пішли слідом за ОСОБА_9 який вже наздогнав обвинуваченого біля будівлі лісгоспу, там знаходився ОСОБА_6 на землі лежала жіноча сумка та речі з неї, а ОСОБА_7 лежав під бордюром та спав.

06 квітня 2016 року під час слідчого експерименту ОСОБА_6 повідомив та показав обставини викрадення ним сумки належної ОСОБА_5 (а.п. 126-127).

Дослідивши зазначені вище докази суд доходить висновку, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами дослідженими в судовому засіданні, однак вина ОСОБА_7 цими доказами спростовується.

Згідно ст.26 КК України співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину. Утім доказів того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вчинили кримінальне правопорушення спільно і злочинні наслідки, у виді заподіяння ОСОБА_5 матеріальної шкоди, єдині для обох, в ході судового розгляду не здобуто, а тому дії кожного необхідно кваліфікувати окремо.

Крім цього, ОСОБА_6 було поставлено у вину вчинення ним грабежу поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, однак під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_6 застосовувались лише певні зусилля, а саме різкі ривки, щоб вирвати майно у потерпілої, тобто фактично ним було вчинено так званий грабіж ривок, відповідно вказана кваліфікуюча ознака як і вчинення кримінального правопорушення «за попередньою змовою групою осіб» підлягають виключенню з обвинувачення, а дії обвинуваченого ОСОБА_6 підлягають перекваліфікації з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст.186 КК України.

З огляду на викладене, дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.1 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Обвинувачення ОСОБА_7 про те, що 12 жовтня 2015 о 12 год. діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 разом з останнім прослідував за ОСОБА_5 та згідно розподілених ролей залишився на проїжджій частині вулиці 1 Травня, з метою спостереження за оточуючою обстановкою та попередження їх можливого викриття, в той час як ОСОБА_6 застосовуючи насильство яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої відкрито заволодів належним їй майном, ґрунтується на припущеннях, та протирічить показам обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Інші ж докази на які посилається сторона обвинувачення, а саме: дані протоколів слідчих експериментів з обвинуваченим ОСОБА_6 , потерпілою та свідками ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які є фактично їх повторним допитом, покази свідків ОСОБА_12 яка суду показала, що 12.10.2015 року на прохання потерпілої, що кликала про допомогу, намагалася викликати працівників поліції, та ОСОБА_11 який в судовому засіданні повідомив, що 12.10.2015 року відмовився позичати кошти в сумі 10 грн. ОСОБА_7 який був в стані алкогольного сп`яніння, не свідчать про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Як і протокол огляду місця події від 07 квітня 2016 року, який взагалі не містить даних, які б могли бути використані як доказ факту чи обставин, що підлягають встановленню під час кримінального провадження ( а.п.75-80).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд доходить висновку, що обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, ґрунтується на припущеннях, будь яких інших доказів, які б свідчили про вчинення цього кримінального правопорушення ОСОБА_7 як органом досудового розслідування так і судом не здобуто і така можливість вичерпана, а тому, у зв`язку із недоведеністю що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 , останній на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України підлягає по суду виправданню.

Згідно з ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_6 судом встановлено, що він за місцем проживання характеризується негативно, працює за домовленістю, раніше був судимий за вчинення корисливого злочину, однак в силу ст.89 КК України вважається раніше не судимим, з 2005 року перебуває на обліку у лікаря психіатра з діагнозом «легка розумова відсталість» (а.п.82-99).

За висновком амбулаторної судово психіатричної експертизи № 112 від 04.03.2016 року ОСОБА_6 страждає та страждав раніше легкою розумовою відсталістю та синдромом залежності від алкоголю, але визнаний осудним, таким, що в період вчинення ним кримінального правопорушення усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (а.п.66-70).

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом визнається щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом визнається вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного спяніння та щодо особи похилого віку.

Таким чином, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_6 обставини пом`якшуючі та обтяжуючі покарання, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що відноситься до злочину середньої тяжкості, обставини його вчинення та наслідки, суд доходить висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, що передбачено санкцією ч.1 ст.186 КК України.

Крім цього, враховуючи наявність обставини пом`якшуючої вину ОСОБА_6 , думку потерпілої яка прийняла вибачення від обвинуваченого і не наполягала на його суворому покаранні, та просила не позбавляти ОСОБА_6 волі, суд доходить висновку, про можливість звільнення його від покарання із застосуванням ст.75 КК України, що є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373,374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.186 КК України і призначити покарання у виді 3 (трьох) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_13 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки та з покладенням відповідно до п.3 ч.1 ст. 76 КК України обов`язку повідомляти органи кримінально- виконавчої системи про зміну місця проживання.

До набрання вироком законної сили змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, зобов`язавши його з`являтися до суду за першою вимогою, та звільнити ОСОБА_6 з - під варти в залі суду.

ОСОБА_7 по обвинуваченню в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України визнати невинуватим і за недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення по суду виправдати.

Речові докази по справі: жіночу сумку, жіночі шкарпетки, пачку вершкового масла, хустинки, дві абонентські книжки по оплаті за спожитий природний газ, дві абонентські книжки по оплаті за використану електроенергію, паспорт громадянина України, ідентифікаційний номер, пенсійну «Ощадну книгу», гаманець залишити ОСОБА_5 як власниці.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Миколаївської області через Березнегуватський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Суддя ОСОБА_1