Справа № 473/1775/16-к
В И Р О К
іменем України
"31" травня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську Миколаївської області кримінальне провадження № 0000171 по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Охтирка Сумської області, українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, неодруженого, який проходить військову службу за контрактом з 03.12.2014 р. на посаді старшого механіка ремонтного відділення автомобільної техніки ремонтного цеху військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.12.2014 №231 солдата ОСОБА_6 прийнято у добровільному порядку на військову службу за контрактом, та призначено наказом начальника 3623 Центральної артилерійської бази озброєння від 03.12.2014 №23-ПМ на посаду майстра ремонтної майстерні артилерійського озброєння, зазначеної військової частини, зарахований до списків особового складу частини та поставлений на всі види забезпечення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2016 № 1-ПМ солдата ОСОБА_6 призначено на посаду старшого механіка ремонтного відділення автомобільної техніки ремонтного цеху.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдат ОСОБА_6 , згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_6 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2016 №41, солдат ОСОБА_6 вибув до військового шпиталю (військова частина НОМЕР_2 АДРЕСА_2 ), для проходження лікування.
09.03.2016 солдат ОСОБА_6 був виписаний з військового шпиталю та направлений до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ).
Проте, 09.03.2016 о 19 год. 00 хв. солдат ОСОБА_6 , діючи з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, не з`явився вчасно без поважних причин з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ) та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
22.03.2016 о 22 год. 35 хв. солдат ОСОБА_6 добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ), та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винним повністю та підтвердив факт скоєння злочину при вищевикладених обставинах. Щиро кається.
Крім винних зізнань обвинуваченого, його вина підтверджується письмовими матеріалами кримінального провадження: актом службового розслідування від 18.03.2016 року та додатком до нього, відповідно до якого встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився до місця служби та його місце знаходження не відомо, а також іншими матеріалами кримінального провадження, на підставі яких встановлено, що обвинувачений 03.12.2014 року зарахований до списків особового складу частини НОМЕР_1 ; 04.01.2016 року призначений на посаду механіка ремонтного відділення автомобільного техніки; 01.03.2016 року вибув до військового шпиталю для проходження лікування, 09.03.2016 року виписаний із шпиталю та не з`явився вчасно без поважних причини до військової частини.
Суд вважає визнати в силу ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів, у відношенні тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, і проти цього не заперечують учасники судового провадження.
Аналіз та оцінка приведених в сукупності доказів приводять суд до переконання доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 .
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, нез`явлення вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд в якості обставин, які пом`якшують йому покарання, визнає визнання вини, щире каяття.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , судом не встановлено.
При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, в силу ст. 89 КК України не судимий, повернувся до військової частини самостійно, учасник бойових дій.
З урахуванням всіх обставин кримінальної справи, суд вважає можливим призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням випробування, відповідно до ст.75 КК України, та вважає, що обрані вид та міра покарання обвинуваченому будуть необхідними та достатніми для його виправлення, та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідно до ст.65 КК України.
Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, та призначити покарання в виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням, строком на 1 (один) рік.
На підставі п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов?язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.
Апеляції на вирок можуть бути подані до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд на протязі 30 (тридцяти) днів з дня проголошення вироку, а обвинуваченим в той же строк, з моменту вручення копії вироку.
СУДДЯ ОСОБА_7