Справа № 317/2590/16-к
№/п 1-кп/317/220/2016

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі кримінальне провадження № 0000401 від 13.04.2015 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у Запорізькій області Якимівського району с.Новоданилівка, громадянин України, одружений, 1 неповнолітня дитина, не працює, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 з 27.04.2016 року, не судимого, демобілізованного

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 ч.1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
У відповідності до Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації.

На виконання зазначеного Указу, 28 квітня 2014 року ОСОБА_4 був призваний за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З цього ж дня наказом № 4 командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду навідника відділення охорони взводу охорони військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на всі види забезпечення.

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути зразком витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків доповідати своєму безпосередньому начальникові, за дозволом на звільнення з розташування військової частини звертатися до свого безпосереднього начальника, а виїзд військовослужбовців, за межі гарнізону здійснюється лише з дозволу командира військової частини.

06 жовтня 2014 року ОСОБА_4 убув у відпустку терміном на 10 діб до 16 жовтня 2014 року та повинен був прибути до військової частини, що дислокувалася в районі АДРЕСА_2 .

Діючи на порушення вищезазначених статутних вимог, солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби, 16 жовтня 2014 року не з`явився вчасно з відпустки до місця служби військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокувалась у Запорізькому районі Запорізької області с.Новоолександрівка, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до місця несення служби та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від проходження військової служби до 12 лютого 2016 року.

ОСОБА_4 провину свою у скоєному правопорушенні на початку судового розгляду фактично не визнавав, тому судом за клопотанням обвинуваченого та його захисника було ухвалено про розгляд провадження у повному обсязі с дослідженням всіх доказів. Обвинуваченим та його захисником заперечується та оспорюється зміст наданих стороною обвинувачення доказів щодо проведення службових перевірок.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 провину свою визнав, пояснив, що за повісткою був мобілізований до Збройних Сил України в квітні 2014 року. Пройшов медичну комісію, визнаний гідним до проходження військової служби та був зарахований на всі види забезпечення. В вересні 2014 року був в зоні активних дій в АТО. В жовтні 2014 року йому було надано відпустку. ОСОБА_4 вирішив після цього з відпустки не повертатися. До військової частини не повідомляв місце свого знаходження та причину не повернення. Пояснюючи причину свого не повернення до військової частини повідомив, що у нього захворів тяжко дядько, а тому він оформив на себе здійснення догляду за тяжко хворою людиною. Звернувся до військомату із заявою про звільнення з лав ВСУ, але отримав відмову. Звертатися далі не став. Про себе нікому не повідомляв.
Судом було допитано в якості свідка ОСОБА_6 , який пояснив, що він був водночас з ОСОБА_4 мобілізований до ВСУ в 2014 році. ОСОБА_6 було доручено готувати документацію після того, як бійці не поверталися на службу з відпусток. Обставини, щодо конкретно ОСОБА_4 свідок не пам*ятає, але пояснив порядок за яким особи відбували у відпустку та поверталися з неї. Всіх військовослужбовців про порядок повернення з відпустки попереджали. Командир, у разі не повернення особи спочатку дзвонив військовослужбовцю, або доручав зв*язатися з ним телефоном. У разі, коли особа не відповідала або не повідомляла про поважну причину неявки готували матеріали, щодо порушення. Інструктаж про правила поведінки у відпустці проводився. Командир підрозділу дзвонив ОСОБА_7 , дізнавався про причини його неявки у частину. Але зв*язатися з ОСОБА_7 не вдалося, це свідку було відомо. Після проведення обов*язкової вечірньої перевірки особового складу та виявлення відсутності Кочеткоіва було складено рапорт. Про наявність інших видів розшуку бійця свідку не відомо. По факту неявки бійця проводилося службове розслідування.
Провина ОСОБА_4 також підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами: актом про результати проведення службового розслідування , згідно якого проведено перевірку та застосовано заходи до керівництва військової частини щодо факту неявки ОСОБА_4 з відпустки, рапортом щодо неявки ОСОБА_4 та пояснювальними, що надані головним старшиною та діловодом частини, витягом з наказу командира військової частини п/п В 0131 від 18.12.2014 року про застосування відносно ОСОБА_4 заходів дисциплінарного та матеріального впливу за фактом його не повернення з відпустки. Факт того, що ОСОБА_4 був обізнаний про порядок надання відпусток та повернення з них підтверджується відпускним квитком від 07.08.2014 року солдату ОСОБА_4 . Військовим квитком, довідкою військово-лікарської комісії від 05.04.2016 року згідно висновку якої захворювання у ОСОБА_4 не пов*язані з проходженням військової служби.
Щодо обставин, про які повідомив обвинувачений ОСОБА_4 вказуючи, що мав поважні причини щодо своєї неявки на службу, суд вважає, що довідку від 04.11.2014 року за № 1020 Управління соціального захисту населення про те, що ОСОБА_4 дійсно перебуває на обліку в управлінні та отримує компенсацію як фізична особа, яка надає соціальні послуги по догляду за ОСОБА_8 не містить відомостей з якого часу ОСОБА_4 , надає такі послуги та перебуває на обліку, а тому не вказує на поважну причину неявки на військову службу.
Згідно наданих медичних довідок ОСОБА_8 захворів задовго до скоєння ОСОБА_4 правопорушення та хворіє й на теперішній час. ОСОБА_8 має й інших родичів, а тому пояснення ОСОБА_4 , що окрім нього нікому було здійснювати догляд за хворим дядьком суд оцінює критично. Щодо необхідності догляду за хворою матір*ю, ОСОБА_4 надав відомості, що окрім нього є ще двоє повнолітніх самостійних синів. Тому суд вважає, що саме наданням таких пояснень ОСОБА_4 бажає виправдати свій вчинок та уникнути відповідальності.
ОСОБА_4 звернувся до Якимівського військомату з проханням звільнити його від проходження служби, але 24.11.2014 року отримав відповідь, що він не має підстав для звільнення. Але ОСОБА_4 проігнорувавши вказані роз*яснення до місця своєї служби не повернувся, та про місце свого знаходження військову частину не повідомив, тобто ухилявся від проходження служби.
В ході судового розгляду, після допиту обвинуваченого та свідка, від сторони захисту було надано клопотання від громадської організації «Товариство ветеранів АТО Якимівна про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності з передачею на поруки.
Оскільки вказане клопотання було заявлено після початку дослідження доказів суд вважає, що воно підлягає розгляду та оцінці разом та у сукупності з усіма доказами та підлягає розгляду разом з винесенням остаточного рішення.
Суд, вивчивши всі надані з клопотанням матеріали, приходить до висновку, що клопотання не може бути задоволено, а надані матеріали вважає такими, що не відповідають існуючим обставинам та вимогам, щодо такого роду документів.
Так, в клопотанні адреса місцезнаходження ГО тричі зазначена різна. Дата народження ОСОБА_4 вказана невірно. Згідно відомостей в ЄДРП прізвище секретаря вказаної ГО зовсім інше. В протоколах загальних зборів наявні суперечності та помилки, що свідчить про те, що організація без належної уваги віднеслась до подання клопотання, а тому не зможе належним чином забезпечити контроль за особою, щодо якої просить передачу на поруки.
Згідно Постанови № 12 Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року

Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності особу можна звільнити від кримінальної відповідальності з передачею на поруки (ст. 47 КК) за умови, що вона вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості. Підставою такого звільнення є щире розкаяння особи, яке свідчить про її бажання спокутувати провину перед колективом підприємства, установи чи організації та виправити свою поведінку. Особу, яка не визнала себе винною у вчиненні злочину, передавати на поруки не можна. А ОСОБА_4 визнав свою провину лише у ході судового розгляду. Звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 47 КК можливе лише за клопотанням колективу підприємства, установи чи організації, членом якого є особа, про передачу її на поруки. Клопотання повинно містити: прохання колективу, поруку колективу, що особа не скоїть правопорушення, зобов*язання проводити з особою необхідну виховну роботу. Клопотання має бути оформлене протоколом загальних зборів колективу, який долучається до справи. Суду надано заяву від голови ГО ОСОБА_9 про заходи виховного впливу, які будуть застосовуватися до ОСОБА_4 . Але вказане питання не обговорювалося на загальних зборах, ОСОБА_4 не повідомлений про можливість застосування таких заходів. Тобто було порушено порядок прийняття рішення на загальних зборах. До того ж, ОСОБА_4 фактично проживає у Великобілозерському районі, та здійснює цілодобовий догляд за хворим родичем, а тому як саме він буде виконувати всі численні доручення ГО та завдання за які повинен звітувати ГО, яка знаходиться в Якимівському районі Запорізької області, а водночас доглядати хвору людину при вирішенні питання про передачу на поруки не обговорювалося.

За наявності зазначених вище обставин, а також належно оформленого клопотання суд вправі але не зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу. Оскільки надане клопотання свідчить про несумлінне на не виважене ставлення ГО до вирішення питання та оформлення документів щодо взяття на поруки. Протокол загальних зборів не відповідає формі та вимогам за змістом, а тому, суд приходить до висновку, що передача обвинуваченого ОСОБА_4 на поруки ГО не буде відповідати завданню виконання та перевиховування особи за скоєння правопорушення

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 408 КК України - дезертирство, нез*явлення з відпустки на службу з метою ухилитися від військової служби.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості. Беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, суд враховує те, що він раніше не судимий, за місцем служби характеризується позитивно.
Обставинами, які пом*якшують покарання, суд визнає те, що ОСОБА_4 розкаявся у скоєному.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Враховуючи викладене, суд вважає, що при призначенні покарання слід застосувати ст.75 КК України.
Підстав для застосування запобіжного заходу не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 ч.1 КК України і призначити покарання у вигляді 2 (два) років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, строком на один рік.
Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 повідомляти кримінально-виконавчу службу про зміну місця проживання та роботи.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирати.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення, через Запорізький районний суд Запорізької області.
Суддя: ОСОБА_1