АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001796, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника обвинуваченої ОСОБА_8 , прокурора Павлоградської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , який брав участь у суді першої інстанції, на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.12.2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Харківської області Вовчанського району села Котівка, громадянки України, освіта вища, не працюючої, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_10

обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

В с т а н о в и л а:
Вироком суду обвинувачену ОСОБА_7 визнано винуватою за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 4 місяці.
Стягнуто з обвинуваченої на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 982,08 гривень.
Вирішено питання речових доказів відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Згідно вироку суду, 14 липня 2015 року приблизно о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_7 знаходилася у квартирі АДРЕСА_2 , де разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_11 , 1971 р.н., розпивала спиртні напої. Після розпиття спиртних напоїв,
між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 виникла сварка, у ході якої ОСОБА_11 взяв у руку кухонний ніж. Після чого, ОСОБА_7 забрала у ОСОБА_11 з руки кухонний ніж та в
цей момент в неї виник злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_11 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя потерпілого, ОСОБА_7 тримаючи в своїй правій руці кухонний ніж нанесла один удар в область шиї зліва ОСОБА_11 . Після чого, ОСОБА_11 пішов на кухню вказаної квартири, де взяв ножиці та повернувся в зальну кімнату. ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на протиправне позбавлення життя потерпілого, забрала з руки ОСОБА_11 ножиці та усвідомлюючи протиправність і небезпеку своїх дій, бажаючи настання смерті ОСОБА_11 , нанесла ножицями один удар в область шиї зліва потерпілому, який від отриманих поранень помер в той же день, приблизно о 19-00 годині.
Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_7 спричинила потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у відповідності з висновком судово-медичної експертизи № 430 від 10.08.2015 року у вигляді: двох проникаючих колото-різаних поранень шиї ліворуч, з пошкодженням по ходу раньового каналу м`яких тканин шиї, яремної вени, яке супроводжувалося зовнішньою кровотечою та ускладнилося розвитком гострої крововтрати; Тілесне ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних поранень шиї ліворуч є прижиттєве, виникло незадовго до смерті, за своїм характером відноситься до категорії ТЯЖКИХ тілесних пошкоджень, що призвело до настання смерті потерпілого.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої, наслідкам, що настали після вчинення, та не врахування вчинення обвинуваченою особливо тяжкого злочину за обтяжуючої обставини у стані алкогольного сп`яніння, - через свою м`якість та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд при призначенні покарання не врахував належних чином тяжкість кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, стан алкогольного сп`яніння та призначив покарання, яке не відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 просила скасувати вирок суду першої інстанції, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 мотивована тим, що вину вона визнала повністю, щиро каялася у скоєному, допомагала слідству з 14.07.2015р., відшкодувала потерпілому моральні збитки, незважаючи на те, що їх не було заявлено. На момент ухвалення вироку вона не мала судимості, за місцем мешкання характеризувалась позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходилась. Скоїла злочин за тяжких особистих обставин, має сина інваліда неповнолітню доньку, 2005 року народження, хвору матір пенсіонерку на утриманні, просила призначити покарання з підстав ст.ст. 66, 69 КК України та з урахуванням показань потерпілого.
Захисник ОСОБА_7 ОСОБА_12 - просив міру покарання за вироком суду пом`якшити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченої через свою суворість, пом`якшити призначене покарання в межах санкції ст.115 ч.1 КК України, враховуючи позицію потерпілого, який просив призначити обвинуваченій мінімальну міру покарання, та з підстав, викладених обвинуваченою ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 змінила свої апеляційні вимоги, підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 та просили вирок суду змінити, пом`якшивши її призначене покарання.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, просив її задовольнити в повному обсязі та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини обвинувачених, правильність встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення та правова кваліфікація їх дій ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, у зв`язку з чим апеляційний суд не входить в їх перевірку та виходить із фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції.

Аналізуючи доводи обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через свою суворість, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до змісту ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами, які впливають на вид і розмір покарання та вважає, що суд в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , характер вчиненого злочину та інші обставини, у тому числі й ті, на які обвинувачений і захисник посилаються в своїх апеляційних скаргах, зокрема, повне визнання своєї вини, що суд відніс до обставин, що пом`якшують покарання, характеристики обвинуваченої та обтяжуючи обставину покарання.

Що стосується доводів обвинуваченої та її захисника про неврахування судом позиції потерпілого, який, на їх думку просив суворо не карати обвинувачену, то колегія суддів вважає, що вони не знайшли свого об`єктивного підтвердження, та як судом першої інстанції враховано і позиція потерпілого, і поведінка ОСОБА_13 , і пом`якшуючі обставини, і наявність на утриманні у обвинуваченої неповнолітньої доньки та сина інваліда, і добровільне відшкодування шкоди.
Суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування положень ст. 69 КК України, та призначення покарання нижче від найнижчої межі, бо хоча й пом`якшуючі обставини наявні, однак вони не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та поряд з цим має місце обтяжуюча обставина. Одночасно суд першої інстанції врахував, що санкція статті 115 ч. 1 КК України передбачає покарання від семи до 15 років та вважав достатнім призначення покарання ближчим до мінімальної межі.
Викладені в апеляційних скаргах обвинуваченої та її захисника доводи про те, що в неї на утриманні знаходиться її матір, яка є пенсіонеркою, людиною похилого віку, хворою, нічим не підтверджено, в судовому зсіданні обвинуваченою це твердження спростовано заявою про одержання її матір`ю пенсії.
В ході апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено інших обставин, які б дозволяли прийти до висновку про можливість призначення покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченої, через свою м`якість, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки всі обставини зазначені прокурором в апеляційній скарзі отримали належну оцінку в суді першої інстанції та враховані при призначенні покарання, яке за своїм видом та розміром є справедливим, співрозмірним і достатнім для виправлення обвинуваченої, її кари за вчинене та запобігання вчинення нових злочинів як самою обвинуваченою, так і іншими особами.

З урахуванням вище викладеного, покарання ОСОБА_7 , призначене судом першої інстанції без застосування ст.69 КК України, колегія суддів вважає правомірним.
Разом з цим, колегія суддів зважаючи на конкретні обставини по справі, з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченої, погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість її виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства, проте приходить до висновку, що, враховуючи надану в засіданні апеляційного суду довідку Комунального Закладу «Павлоградський пологовий будинок» Дніпропетровської обласної ради» про стан здоров,я обвинуваченої, відповідно до ч.2 ст.409 КПК України є всі підстави для зміни вироку в цій частині шляхом пом`якшення призначеного обвинуваченій покарання.
Отже, апеляція обвинуваченої підлягає частковому задоволенню а вирок в частині призначеного покарання зміні.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг обвинуваченої є частково обґрунтованими, її захисника обгрунтованими, а прокурора такими, що не підлягають задоволенню.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в розумінні ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково, захисника обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити повністю.
Апеляційну скаргу прокурора Павлоградської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.12.2015 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.115 КК України до 7 (сіми) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Врахувати ОСОБА_7 строк тримання її під вартою з 15 липня 2015 року до 12 травня 2016 року включно у строк покарання, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.
В іншій частині вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.12.2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_14 ОСОБА_4