УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №287/416/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія зап .захід Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2016 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області у складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Житомирі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Грузії, м. Буйнакс, Дагестанської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
на ухвалу слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2016 року,
захисника ОСОБА_6 ,
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2016 року, якою задоволено клопотання та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 .
Вказав, що вказана ухвала є незаконною, оскільки постановлена з порушенням норм кримінального процесуального закону.
Посилається на те, що ні прокурор в судовому засіданні, ні слідчий у своєму клопотанні не навели наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою.
Зазначив, що у вказаній ухвалі слідчого судді відсутня мотивувальна частина рішення, що є беззаперечним порушенням п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України та ст. 370 КПК України, оскільки слідчий суддя не зазначив, з яких підстав він прийшов до висновку про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та якими саме конкретними доказами слідчого та прокурора підтверджуються такі висновки.
Вказав, що слідчий суддя не встановив та не довів в своїй ухвалі, як і прокурор та слідчий в суді, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого саме ч.3 ст. 146 КК України.
Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2016 року задоволено клопотання ст. слідчого СВ Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів.
Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання із зала суду, тобто з 18:00 години 10.11.2016.
Строк дії ухвали до 18:00 години 09.01.2017.
Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що прокурором було доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Зазначив, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.146 КК України.
Згідно ухвали слідчого судді, за невстановлених слідством обставин, дати та часу ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , діючи умисно, за попереднім злочинним умислом, з метою викрадення особи, прибули до невстановленого місця, де застосовуючи насильство, долаючи таким чином волю потерпілого до опору, заштовхали ОСОБА_18 до вантажного відділення автомобіля «FORD TRANSIT CONNECT», реєстраційний номер НОМЕР_1 та з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, вчинивши викрадення ОСОБА_18 за попередньою змовою групою осіб.
Після цього вищевказані особи 07.11.2016 близько 09 години прибули на невстановленому автомобілі та автомобілі «FORD TRANSIT CONNECT», реєстраційний номер НОМЕР_1 на 245 км. автодороги «Київ-Ковель» разом з потерпілим ОСОБА_18 , якого всупереч його волі весь час утримували у вантажній частині транспортного засобу. Прибувши до 245 км автодороги ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 вийшли на вулицю і знаходились неподалік автомобіля «FORD TRANSIT CONNECT».
У результаті вказаних дій потерпілому ОСОБА_18 було заподіяно тяжкі наслідки, а саме тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення в ділянці тазу, які потягли за собою значну втрату крові, необхідність в госпіталізації та в оперативному хірургічному втручанні, що призвело до його стабільного тяжкого фізичного стану.
У подальшому злочинні дії вказаних осіб були викриті працівниками Головного управління Національної поліції в Житомирській області, які виконуючи службові обов`язки, почали одразу вчиняти дії, направлені на звільнення потерпілого та затримання осіб, які вчинили кримінальне правопорушення. Побачивши працівників поліції, ОСОБА_15 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 спробували втекти, однак були затримані працівниками поліції неподалік автомобіля «FORD TRANSIT CONNECT».
08.11.2016 року о 09 год. 00 хв. ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. З ст. 146 КК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Задовольняючи клопотання слідчого та застосовуючи щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано виходив з доведеності підстав для застосування саме такого запобіжного заходу у зв`язку з обґрунтованою підозрою у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
З журналу судового засідання та ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи перевірялись судом при його розгляді. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора та захисника, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя повно дослідив обставини кримінального провадження, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Зокрема, обґрунтовано послався, що у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням підозрюваного під вартою, є підстави вважати, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших співучасників даного кримінального правопорушення, або вчинити інше чи продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється.
Відповідно до ст. 178 КПК України слідчий суддя врахував вагомість наявних в матеріалах кримінального провадження доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України.
При цьому, слідчим суддею обґрунтовано прийнято до уваги, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисного злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, за яким передбачено позбавлення волі на строк до 10 років, який пов`язаний з викраденням людини за попередньою змовою групою осіб, що спричинили тяжкі наслідки, не заперечував свою присутність зі зброєю в автомобілі разом з особами, які були впізнані потерпілим ОСОБА_18 , як особи, які його викрали та спричинили тілесні ушкодження. З показань потерпілого вбачається, що він внаслідок скоєного відносно нього кримінального правопорушення, окрім фізичних страждань, переніс тяжкий нервовий стрес і заявив, що підозрювані можуть вчинити на нього тиск.
Крім того, слідчим суддею обґрунтовано прийнято до уваги, що ОСОБА_7 не має постійного місця роботи, міцних соціальних зв`язків та дійшов висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону, при прийнятті оскаржуваного рішення перевірив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, які досліджені та оцінені слідчим суддею в судовому засіданні.
Таким чином, суд у відповідності з вимогами ст.194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , даних про його особу, при відсутності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Разом з тим, визначаючи строк тримання під вартою, слідчий суддя не прийняв до уваги, що згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_7 був затриманий 07 листопада 2016 року. Під час розгляду клопотання слідчого у судовому засіданні 10 листопада 2016 року підозрюваний о 14.25 був звільнений з під варти та о 18 годині того ж дня знову був взятий під варту у тому ж кримінальному провадженні (а.с. 10, 54).
Відповідно до ч. 1,2 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під вартою раніше.
Отже, з урахуванням вказаних вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів дійшла до висновку про скасування ухвали слідчого судді в частині визначення строку тримання під вартою та строку дії ухвали та постановити у цій частині нову ухвалу, якою визначити строк тримання під вартою ОСОБА_7 з 07 листопада 2016року, строк дії ухвали - по 05 січня 2017 року включно.
В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Керуючись ст. 404, 405, 407,422 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2016 року про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в частині визначення строку тримання під вартою та строку дії ухвали скасувати.
Строк тримання під вартою ОСОБА_7 рахувати з 07 листопада 2016року.
Строк дії ухвали по 05 січня 2017 року включно.
В іншій частині ухвалу Олевського районного суду Житомирської області від 10 листопада 2016 року залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: