Справа № 190/570/16-к
Провадження №1-в/190/393/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2016 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з П`ятихатською виправною колонією управління державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області (№ 122) клопотання засудженого

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровськ, громадянина України, не одруженого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , по теперішній справі засудженого 28.02.2012 р. Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровськ за ст.ст. 263 ч. 2, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки, ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.07.2014 р. випробний термін скасовано та засудженого направлено в місця позбавлення волі строком на 3 роки,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и в:

25.02.2016 р. ОСОБА_4 звернувся до П`ятихатського районного суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, обґрунтовуючи його тим, що відбув половину строку покарання, тому підлягає звільненню.

Засуджений ОСОБА_4 , допитаний дистанційно, клопотання підтримав.

П`ятихатська виправна колонія (№ 122) про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання свого представника не направила, заяву про розгляд справи у його відсутність не подала.

Спостережна комісія П`ятихатської районної державної адміністрації про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання представника не направила.

Вислухавши думку прокурора, який заперечив проти задоволення клопотання, пояснення засудженого ОСОБА_4 , вивчивши матеріали особової справи, суд дійшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_4 вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2012 року засуджений за ст. 263 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України засудженому встановлено іспитовий строк тривалістю 3 роки, звільнено від відбування покарання з покладенням обов`язків. Запобіжний захід підписку про невиїзд залишено до набрання вироком законної сили.

За змістом розпорядження про виконання вироку, вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2012 р. набрав законної сили 14.03.2012 року.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.07.2014 року випробувальний термін, встановлений ОСОБА_4 вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2012 року, скасовано та направлено ОСОБА_4 для відбуття покарання у вигляді позбавлення волі до кримінально-виконавчої установи строком на 3 роки. Запобіжний захід засудженому обрано у вигляді тримання під вартою, взято під варту в залі суду. Строк покарання обчислено з моменту затримання.

З матеріалів особової справи засудженого слідує, що ОСОБА_4 з 04.07.2012 року перебуває в місцях позбавлення волі, а в П`ятихатській ВК (№122) відбуває покарання з 06.10.2014 року (початок строку покарання 24.07.2014 року, кінець покарання 24.07.2017 року).

Згідно ст. 50 ч. 2 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 81 КК України підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Разом з тим, від сумлінної поведінки слід відрізняти пристосування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання, тоді як реальна поведінка свідчить про негативну спрямованість особистості, або коли засуджені дотримуються вимог режиму тільки під контролем з боку адміністрації. Про сумлінну працю засудженого додатково може свідчити отримання ним заохочень, передбачених відповідним законодавством (трудовим, кримінально-виконавчим, військовим).

Між тим, участь засудженого у суспільно-корисній праці, виконання ним трудових обов`язків, норм виробітку без покращення якісних показників роботи, недопущення порушень трудової дисципліни самі по собі не можуть свідчити про його сумлінну працю. Таких осіб необхідно вважати такими, що лише «стають на шлях виправлення» або «стали на шлях виправлення».

Виходячи з матеріалів, які були предметом дослідження у судовому засіданні, суд вважає, що засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою та відношенням до праці не довів своє виправлення.

Так, згідно протоколу № 2 від 28.01.2016 р. адміністративна комісія П`ятихатської ВК (№ 122) відмовила засудженому ОСОБА_4 в поданні матеріалів щодо його умовно-дострокового звільнення як такому, що не довів своє виправлення.

Згідно характеристики засудженого під час тримання в Дніпропетровському СІ ОСОБА_4 характеризувався посередньо, стягнень і заохочень не мав. Під час відбування покарання в П`ятихатській виправній колонії (№ 122) засуджений характеризується посередньо, також ані стягнень, ані заохочень не має. Серед засуджених авторитетом не користується, не в повній мірі дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, проявляє зухвалість, неповагу. До виконання вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, має схильність до дрібних порушень встановленого порядку відбування покарання.

З вищенаведеної ст. 81 КК України вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період перебування у виправній установі.

Як вбачається із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким «, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині. Доцільність такого звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення або обмеження волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Суд вважає, що поведінка засудженого свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці, оскільки перебуваючи в місцях позбавлення волі, у тому числі в Дніпропетровському слідчому ізоляторі, ОСОБА_4 жодного разу не заохочувався, характеризується посередньо, на виробництві установи не працює. Суд бере до уваги і те, що ОСОБА_4 засуджений за вчинення тяжкого злочину, а призначене покарання з застосуванням випробування з іспитовим строком було скасовано, що в сукупності з вищенаведеним не може свідчити про виправлення, тому дійшов висновку, що у клопотанні слід відмовити.

На підставі ст. 81 КК України, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1