№ 336/2754/16-к
пр. № 1-кп/336/281/2016
УХВАЛА
Іменем України
25 травня 2016 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження з обвинувальним актом, складеним щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, проживає у АДРЕСА_1 , звинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України, з угодою про визнання винуватості,
ВСТАНОВИВ:
До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом за звинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України, з угодою про визнання винуватості, укладеною під час досудового розслідування.

Прокурор в судовому засіданні вказав, що угода про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України та укладена у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим просив її затвердити.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник в судовому засіданні не заперечували проти затвердження угоди.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, вивчивши надані суду документи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для затвердження угоди у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Таким вимогам угода про визнання винуватості не відповідає.

Стаття 469 ч. 4 КПК України вказує, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, зокрема, кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Так, як зазначено в угоді ОСОБА_5 визнає себе винним у скоєнні кримінального правопорушення, натомість як діяння, передбачені ст. 309 ч. 2 КК України є злочинами, а поняття кримінального правопорушення включає в себе як злочини, так і кримінальні проступки, що не є тотожними поняттями.

Також угода про визнання винуватості не містить у собі формулювання обвинувачення та викладення фактичних обставин скоєння злочину.

Так, відповідно до обвинувального акту та угоди про визнання винуватості ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що маючи умисел на незаконні виготовлення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу, без мети збуту, діючи повторно, в травні 2015 року, перебуваючи за місцем свого мешкання у АДРЕСА_1 , висадив на території домоволодіння два кущі рослини роду коноплі. Після чого за місцем мешкання шляхом висушування та перетирання рослин роду коноплі виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб, який розфасував у пластикове відерце та дві зіп-пакети, котрі зберігав у приміщенні будинку, та у картону коробку, яку зберігав на вулиці на полиці шафи.

Надалі в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості йдеться мова про результати обшуку домоволодіння, де мешкав ОСОБА_5 .

Отже, в обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості відсутнє зазначення часу, дій та обставин скоєння злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , оскільки не визначені коли саме, яку кількість та якого саме наркотичного засобу обвинувачений виготовив та зберігав. Час вчинення дій щодо зберігання наркотичного засобу не визначений взагалі.

При цьому дії ОСОБА_5 за ст. 309 ч. 2 КК України кваліфіковані як незаконні виготовлення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу без мети збуту, вчинене повторно, у великих розмірах.

Натомість при формулюванні обвинувачення та викладенні обставин скоєння злочину будь-якої згадки про виготовлення та зберігання наркотичного засобу у великому розмірі не міститься, тож не можливо навіть визначити чи діяв ОСОБА_5 , на переконання сторони обвинувачення, умисно в частині виготовлення та зберігання наркотичного засобу саме у великих розмірах.

Стаття 474 ч. 7 КПК України вказує, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо, зокрема, умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу, відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

У зв`язку з тим, що угода не відповідає вимогам ст. 472 КПК України, оскільки не містить у собі формулювання обвинувачення та опису об`єктивної сторони злочину, у якому звинувачується ОСОБА_5 , суд не вбачає підстав для затвердження такої угоди.

Як вказує ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень ВССУ, викладених в пункті 6 листа від 15.11.2012 року «Про деякі питання здійснення кримінального провадження на підставі угод» якщо угоду досягнуто під час досудового розслідування за наявності підстав для відмови у її затвердженні, суд має відмовити у затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору.

Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов висновку, що угода про визнання винуватості не може бути затверджена з вищевказаних причин, у зв`язку з чим у затвердженні угоди належить відмовити, а обвинувальний акт з додатками та угодою повернути для продовження досудового розслідування в загальному порядку.

Керуючись ст. 314, 472, 474 КПК України,

УХВАЛИВ:
Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 13.05.2016 року між підозрюваним ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 та прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню за звинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 309 ч. 2 КК України.

Матеріали кримінального провадження повернути прокурору для організації здійснення досудового розслідування в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1