Дата документу Справа № 1-469-10
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1444/16
Єдиний унікальний № 1-469-10 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2016 року, якою

відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2010 року, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про звільнення на підставі ст. 80 КК України від відбування покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 27.12.2010 року, який набрав чинності 16.05.2011 року, у зв`язку з тим, що пройшло п`ять років з дня набрання вироком чинності, а його так і не було виконано з невідомих причин.

Приймаючи рішення по заяві засудженого суд встановив наступне.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2010 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 29.07.2003 року, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 16.05.2011 року в частині покарання вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2010 року відносно ОСОБА_7 залишено без змін. Вирок набрав чинності 16.05.2011 року.

20.05.2011 року судом до Енергодарського РВ УМВС в Запорізькій області було направлено розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, однак жодної інформації по його виконанню до суду не надходило.

Крім того, вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя переглядався Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, і був частково змінений, але не в частині призначеного ОСОБА_7 покарання.

14.02.2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя винесена постанова про зарахування ОСОБА_7 у строк відбування покарання, строку тримання під вартою у Вільнянському СІЗО з 18.01.2001 р. по 25.07.2003 р.; з 01.12.2000 р. по 18.01.2001 р. та з 25.07.2003 р. по 29.07.2003 р. в ІТЗ Енергодарського УМВС України в Запорізькій області, однак відомості щодо направлення зазначеної ухвали до виконання, відсутні.

Згідно до змісту ст. 80 КК України, що при визначення строку давності виконання вироку суду необхідно враховувати тяжкість, розмір та вид покарання, який було призначено судом конкретній особі. При призначенні покарання за сукупністю злочинів або вироків ураховується загальний строк покарання, призначений у порядку ст. ст. 70-72 КК України.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_7 був засуджений вироком від 27.12.2010 року із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у вигляді шести років позбавлення волі, за тяжкий злочин, то в даному випадку строк давності виконання вироку складає десять років, який на момент розгляду справи в суді не закінчився.

З огляду на вказане, суд першої інстанції відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 посилаючись на незаконність судового рішення через неправильне застосування норм матеріального та процесуального права зазначає, що звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_7 вірно визначив закінчення строку давності виконання вироку, оскільки обвинувальний вирок стосовно останнього, який набрав чинності 16.05.2011 року, та за який того засуджено за вчинення тяжкого злочину до покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з невідомих причин не було виконано протягом п`яти років, а тому враховуючи норми, викладені в п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України, останній повинен бути звільнений від відбування покарання. З огляду на що, захисник вважає висновок суду про не закінчення на даний час строку давності виконання вироку, через призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням норм ст. 71 КК України, неправильним, оскільки ці норми, на його думку, не впливають на перебіг строку давності виконання вироку.
Тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання вироку від 27.12.2010 року, задовольнити.
У запереченнях прокурор просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який вважав, що судове рішення слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргазахисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Суд першої інстанції у своїй ухвалі правильно послався на зміст ст. 80 КК України, згідно якого при визначенні строку давності виконання вироку суду необхідно враховувати тяжкість, розмір та вид покарання, який було призначено судом конкретній особі. При призначенні покарання за сукупністю злочинів або вироків ураховується загальний строк покарання, призначений у порядку ст. ст. 70-72 КК України.
Відповідно до положень ст. 80 ч.1 п. 4 особа звільняється від покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувального вироку його не було виконано в строк 10 років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджено вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2010 року за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 29.07.2003 року, ОСОБА_7 остаточно призначено покарання 6 років позбавлення волі. Вирок набрав чинності 16.05.2011 року.
Колегія суддів не вбачає достатніх підстав до задоволення апеляційної скарги і до звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, оскільки виходить з того, що він засуджений зазначеним вироком за тяжкий злочин до позбавлення волі строком шість років, тобто строк, після якого особа звільняється від відбування покарання, визначається п.4, а не 3 ч.1 ст. 80 КК України.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4