Ухвала іменем україни 20 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: при секретарі судового засідання за участю прокурора ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 щодо ОСОБА_6 за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження в судах першої та апеляційної інстанцій на ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 17 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Полонського районного суду Хмельницької області від

16 грудня 2014 року

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Новоселиця, Полонського району Хмельницької області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
засуджено ч. 3 ст. 382 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в органах внутрішніх справ.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців та покладено на нього обов`язок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України.
Цим же вироком ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 365 КК України визнано невинуватим та виправдано за відсутністю у його діях складу цього злочину.

Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від

29 грудня 2014 року виправлено описку у вказаному вироку та зазначено у резолютивній частині про позбавлення ОСОБА_6 права обіймати будь-які посади в органах внутрішніх справ строком на 2 роки.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він обіймаючи посаду заступника начальника - начальника міліції громадської безпеки Полонського РВ УМВС України в Хмельницькій області, будучи працівником правоохоронного органу, службовою особою, яка займає відповідальне становище як співробітник внутрішніх справ будучи зобов`язаним згідно п.п. 11, 20 ч. 1 ст. 10 Закону України « Про міліцію» виконувати у передбачених законодавством випадках і в межах своєї компетенції постанови прокурора, слідчого, рішення слідчого судді, суду, а також конвоювати, охороняти та у випадках, передбачених законом, утримувати осіб: затриманих у зв`язку із вчиненням злочину, взятих під варту, а також засуджених на вимогу судових органів та, відповідно до посадової інструкції організовувати охорону і конвоювати арештованих, затриманих, тобто був відповідно до своїх службових обов`язків наділений організаційно-розпорядчими повноваженнями, 21 травня 2014 року близько 17 год. 40 хв., діючи умисно, всупереч інтересам правосуддя, не виконав вирок Полонського районного суду від 21.05.2014 року щодо взяття під варту у залі суду засудженого до обмеження волі ОСОБА_7 , хоча мав реальну можливість виконати судове рішення, та надав вказівку виконувачеві обов`язків начальника ІТТ Полонського РВ УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_8 відпустити ОСОБА_7 з приміщення районного відділу міліції та зобов`язати останнього з`явитись у відділ міліції після проведення виборів Президента України, з 26 травня 2014 року, що й ОСОБА_8 , було виконано.
Внаслідок не виконання ОСОБА_6 рішення суду від 21.05.2014 року в частині обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останнім 27.05.2014 року вчинено новий умисний злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.
Вказаними діями ОСОБА_6 було заподіяно істотну шкоду державним інтересам у вигляді підриву авторитету правосуддя.
Крім того, органом досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачувався в умисному перевищенні службових повноважень, тобто умисному вчиненні працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що завдало істотної шкоди державним інтересам у вигляді підриву авторитету правосуддя, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 17 березня 2016 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково, а апеляційні скарги ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 задоволено повністю. Вирок районного суду в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 382 КК України скасовано, а кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні складу злочину.
У решті вирок суду залишено без змін.
Ухвалу Полонського районного суду від 29 грудня 2014 року про виправлення описки у вироку від 16 грудня 2014 року скасовано.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На думку прокурора, апеляційний суд, вирішуючи питання про законність вироку суду першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 365 КК України повинен був виправити помилку суду першої інстанції та застосувати редакцію ч. 3 примітки до ст. 364 КК України, яка діяла на момент вчинення злочину 21.05.2014 року, відповідно до якої відповідальність за ч. 1 ст. 365 КК України, наставала у разі спричинення особою істотної шкоди від перевищення службових повноважень як у матеріальному, так і нематеріальному виразі, зокрема така шкода могла проявлятись у вигляді підриву авторитету правосуддя, що і було інкриміновано ОСОБА_6 органом досудового розслідування. А тому прокурор вважає, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 по обвинуваченню за ч. 1 ст. 365 КК України повинно бути закрите не на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки на момент постановлення вироку згідно ч. 3 примітки до ст. 364 КК України істотною шкодою у ст. 365 КК України, вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. Також зазначає, що апеляційний суд безпідставно виправдав ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 382 КК України, мотивуючи свій висновок тим, що вирок Полонського районного суду від 21.05.2014 року, яким засуджено ОСОБА_7 не набрав законної сили та не містить вимоги про його негайне виконання в частині запобіжного заходу, та взяття під варту останнього. Посилається на невиконання апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України, оскільки у судовому рішенні проігноровано цілий ряд доводів апеляційних скарг прокурора, обвинуваченого та його захисника.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу у повному обсязі дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Так, з огляду на положення ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вимогами ст. 419 КПК України передбачено, що в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, через які апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Цих вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом дотримано у повному обсязі.
Так, предметом злочину за частинами 1-3 ст. 382 КК України є судовий акт органів правосуддя (рішення, вирок, ухвала, постанова), що набрали законної сили.
Згідно ст. 22 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.
У статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» також зазначено про обов`язковість виконання судових рішень всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, які набрали законної сили.
Главою 41 Розділу VIII кримінального процесуального закону регламентується порядок виконання судових рішень, відповідно до якого вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України. У разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню (ст. 532, 534 КПК).
Тобто, законним судове рішення є з моменту набрання ним чинності, яка настає у передбачені процесуальним законом строки, а якщо вирок належить виконати негайно, то про це зазначається в резолютивній частині вироку.
З огляду на наведені норми матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційний суд правомірно скасував вирок суду у частині засудження ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 382 КК України та закрив кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, мотивуючи свої висновки тим, що вирок Полонського районного суду від 21.05.2014 року, невиконання якого інкримінується ОСОБА_6 , яким засуджено ОСОБА_7 до обмеження волі та до набрання вироком законної сили вирішено взяти його під варту у залі суду, на момент вчинення ОСОБА_6 згаданого злочину( 21 травня 1014 року), не набрав законної сили, а в резолютивній частині вироку районного суду відсутня вказівка щодо негайного його виконання, в частині взяття під варту у залі суду ОСОБА_7 .
У цьому зв`язку апеляційний суд, на законних засадах залишив без змін вирок суду в частині виправдання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 365 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діянні складу цього кримінального правопорушення, оскільки органом досудового слідства обвинувачення ОСОБА_6 за вказаною нормою матеріального права пред`являлось у зв`язку з обвинуваченням за ч. 1 ст. 365 КК України, тобто у тому, що він будучи працівником правоохоронного органу, службовою особою, яка займає відповідальне становище не виконав судове рішення.

Свій висновок апеляційний суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. Докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України суд навів в ухвалі.
З таким висновком апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції, вважати ці висновки незаконними чи необґрунтованими у колегії суддів підстав немає.
А тому доводи прокурора про необхідність закриття кримінального провадження, по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 365 КК України, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 284 КК України, у зв`язку з набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою, а не на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення та невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам процесуального закону є безпідставними.

Рішення апеляційного суду є законним, обґрунтованим, вмотивованим та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Оскільки, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегією суддів не встановлено, тому підстави для задоволення касаційної скарги прокурора відсутні.
З урахуванням наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 17 березня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в судах першої та апеляційної інстанцій без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3