Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження №1-кс/641/1873/2016 Справа №641/7734/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2016 року слідчий суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
Підставою для внесення даних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань послугувала заява заступника голови адміністрації району з соціальних та гуманітарних питань ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З заяви вбачається, що Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 29.07.2011 громадянина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 було визнано недієздатним та призначено йому опікуна. Опікуном недієздатного ОСОБА_5 було призначено його матір ОСОБА_6 . Вказаним рішенням суду було встановлено, підтверджено та зафіксовано наявність у ОСОБА_5 ознак стійкого хронічного психологічного розладу у формі шизофренії параноїчної та те, що за своїм станом ОСОБА_5 не може розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Із медичних документів ОСОБА_5 вбачається, що він на протязі тривалого проміжку часу має ознаки хронічного психічного розладу у формі параноїдальної шизофренії та в період з 1985 року по 2010 рік 16 (шістнадцять) разів знаходився на лікуванні у психіатричній лікарні.
05.12.2006 на підставі договору купівлі - продажу № 943 ОСОБА_5 разом із своєю дружиною ОСОБА_7 , своєю донькою ОСОБА_7 та своєю тещею ОСОБА_8 придбали у власність квартиру АДРЕСА_2 .
21.09.2007 між ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_7 було укладено договір дарування ? частини квартири АДРЕСА_2 .
У 2012 році опікуном недієздатного ОСОБА_5 його матір`ю ОСОБА_6 в інтересах свого недієздатного сина було подано позов до суду з вимогою визнати вказаний договір дарування частки квартири недійсним. Зазначені позовні вимоги судом було задоволено та визнано недійсним договір дарування ? частини зазначеної квартири, а додатковим рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 16.05.2013 року вказане рішення суду було доповнено та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на ? частину квартири АДРЕСА_2 та визнано право власності на ? частину вказаної квартири за ОСОБА_5 .
Після цього у вказаній квартирі її власниками було розділено лицевий рахунок і всі комунальні послуги нараховувались на дві окремі площі, належні на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 - ? частина квартири та ОСОБА_7 - ? частини площі зазначеної квартири.
Як повідомляла ОСОБА_7 подружнє життя в них з ОСОБА_5 не склалося, стосунки погіршились, а спільне проживання однією родиною стало неможливим. Після цього недієздатний ОСОБА_5 фактично перестав проживати в квартири АДРЕСА_2 , знаходячись під доглядом своєї матері ОСОБА_6 , яка з 29.07.2011 офіційно стала його опікуном.
Після смерті матері недієздатного ОСОБА_5 з цієї ж причини, а також за відсутністю значного поліпшення стану його здоров`я рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 26.11.2014 недієздатному ОСОБА_5 було призначено нового опікуна - його сестру ОСОБА_9 .
Як пояснювала ОСОБА_9 , в тому числі і під час розгляду справи в суді, її недієздатний брат ОСОБА_5 останні п`ять років ( з 2009 року) фактично не проживає в квартири АДРЕСА_2 по причині того, що його колишня дружина ОСОБА_7 змінила замки в зазначеній квартирі, не пускає його до належної йому на праві власності ? частини зазначеної квартири, перешкоджає йому користуватися нею.
Як вказувала ОСОБА_9 витрати на утримання вказаної ? частки квартири, належної її недієздатному брату ОСОБА_5 , опікуном якого вона призначена рішенням суду та суми платежів за надані комунальні послуги, що нараховуються для неї є значними, є для неї тягарем, а разом із наявністю перешкод в користуванні зазначеною часткою квартири та фактичною неможливістю реально користуватись нею із вказаних вище причин.
Перелічені вище обставини стали підставою для звернення ОСОБА_9 начебто в інтересах її недієздатного брата ОСОБА_5 до суду з позовом про встановлення порядку користування житловим приміщенням та вселення.
Вказаний позов було подано 11.12.2014. Відповідачем по справі ОСОБА_7 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 2003 року народження, було подано до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_9 , яка діяла в інтересах свого недієздатного брата ОСОБА_5 про скасування права власності на ? частку квартири АДРЕСА_2 та визнання права власності на вказану частку квартири за нею.
На протязі всього часу розгляду судом справи по суті заявлених позовних вимог ОСОБА_9 свої позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, на їх задоволенні наполягала.
В рамках розгляду справи судом була призначена та проведена судова будівельно - технічна експертиза, висновком якої було запропоновано один варіант користування спірною квартирою з відступом від ідеальних часток співвласників, в результаті якого частка ОСОБА_7 та її доньки зменшилась би до розміру 73/100 частин, а ОСОБА_5 збільшилась би до 27/100, з виплатою останнім на користь ОСОБА_7 компенсації у розмірі 9996,00 грн. та проведенням переобладнання приміщення.
Вказана перспектива закінчення розгляду справи ОСОБА_9 здалася неприйнятною і перед самим постановленням рішення по справі за її позовом ОСОБА_9 подала до суду заяву про залишення поданої нею позовної заяви без розгляду, яку суд не міг не задовольнити, про що 30.03.2016 видав відповідну ухвалу.
В судовому засіданні під час розгляду зустрічної позовної заяви ОСОБА_9 вимоги про скасування права власності на частку майна її підопічного недієздатного брата ОСОБА_5 та визнання права власності на неї за ОСОБА_7 визнала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Обґрунтовувала таку позицію по справі тим, що окрім всіх наявних і перелічених вище обставинах фактичного не проживання її брата в належній йому частці квартири, створення перешкод в користуванні нею і необхідністю її утримувати та сплачувати комунальні послуги, які фактично нараховуються, що її недієздатному брату ОСОБА_5 , опікуном якого вона призначена рішенням суду, належить окрім зазначеної частки квартири АДРЕСА_2 інше житлове приміщення. А рішенням суду в разі задоволення зустрічної позовної заяви про припинення права власності недієздатного ОСОБА_5 на ? частку квартири АДРЕСА_2 та визнання права власності на вказану частку квартири за ОСОБА_7 із виплатою компенсації останньою не завдасть істотної шкоди інтересам недієздатного ОСОБА_5 .
Постановою Кабінету міністрів України від 24.09.2008 року № 866 врегульовані питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини. Положення вказаної постанови по аналогії права застосовуються органами опіки та піклування при здійсненні своєї діяльності по захисту майнових та немайнових прав щодо повнолітніх осіб, які за станом свого здоров`я не розуміють значення своїх дій та можуть усвідомлювати їх значення та керувати ними.
Пунктом 67 зазначеної постанови передбачено, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина (в нашому випадку недієздатний ОСОБА_5 ) надається окрім всього іншого лише у разі гарантування збереження її права на житло.
Таким гарантуванням у справі, що розглядалась судом щодо частки майна належної недієздатному ОСОБА_5 виступило вказання його опікуном ОСОБА_9 у своїх поясненнях під час розгляду справи судом про належність її брату іншого житлового приміщення.
Також мотивувальна частина вказаного рішення суду містить зазначення про те, що в процесі розгляду справи по суті суд прийшов до висновку, що припинення права власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 , яка належала недієздатному ОСОБА_5 не завдасть істотної шкоди його інтересам, виходячи з того, що йому належить інше нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_3 і постійно проживає разом зі своїм опікуном ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_4 .
Жодного доказу на підтвердження цього висновку суду, до якого він прийшов в процесі розгляду справи, матеріали справи не містять, що також підтверджується відсутність в тексті рішення суду посилання на нього із вказанням аркуша справи.
Таким чином громадянка ОСОБА_9 під час розгляду справи за її позовом до колишньої дружини її недієздатного брата ОСОБА_5 , опікуном якого вона призначена рішенням суду, про встановлення порядку користування належною її брату ? частиною квартири АДРЕСА_2 подала заяву про залишення позову без розгляду, яку суд не міг не задовольнити та фактично визнала в повному обсязі та просила задовольнити позовні вимоги за зустрічною позовною заявою відповідача за первинним позовом про позбавлення права власності недієздатного ОСОБА_5 на належну йому частку квартири та визнання права власності на неї за ОСОБА_7 ввівши в оману суд в частині того, що ОСОБА_5 належить на праві власності інше житлове приміщення - квартира АДРЕСА_5 .
За винесеним рішенням суду набувач ОСОБА_7 повинна була компенсувати вартість частки майна, права власності на яке недієздатний ОСОБА_5 втрачав в розмірі 129598 грн., що переконливо свідчить про наявність корисливого мотиву здійснення цих дій.
2. 12.05.2016 року на ім`я голови опікунської ради адміністрації Комінтернівського району ХМР ОСОБА_9 як опікуном недієздатного ОСОБА_5 було надано звіт про діяльність опікуна за 2015 рік. Згідно відомостей зазначених в звіті в 2015 році і вона, і її недієздатний брат ОСОБА_5 мешкали в квартирі АДРЕСА_6 , а з 18.10.2015 і по час складання звіту ОСОБА_5 знаходиться в ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У графі звіту «наявність особистого майна у підопічного» вказано, що недієздатному належить ? частина квартири АДРЕСА_2 та те, що майно зберігається належним чином.
У графі звіту «роль опікуна» ОСОБА_9 вказала, що вона «захищає інтереси підопічного у суді щодо встановлення порядку користування житлом та вселення».
Насправді ж станом на 12.05.2016 року (час складання звіту опікуна, підписаного ОСОБА_9 ) квартира АДРЕСА_6 , вказана як місце проживання її, як опікуна, і недієздатного ОСОБА_5 , в тому числі і в рішенні суду про позбавлення ОСОБА_5 права власності на належну йому частку нерухомого майна, вже майже пів року як була продана ОСОБА_9 стороннім особам, а факт вчинення відчуження житла недієздатного був прихований і від органів опіки і піклування, і від суду при розгляді справи за її позовом і зустрічним позовом про припинення права власності недієздатного ОСОБА_5 на частку належного йому житлового приміщення. Натомість ОСОБА_9 суду повідомлялись неправдиві відомості про наявність у її власності вказаної квартири АДРЕСА_6 , яка, доречи, згідно закону є місцем проживання її недієздатного брата.
Щодо вказаних в звіті опікуна відомостей про наявність особистого майна у підопічного її недієздатного брата ОСОБА_5 , то на час складання звіту вже було винесено рішення суду, яким право власності ОСОБА_5 на ? частину квартири АДРЕСА_2 було припинено; а визнано за його колишньою дружиною ОСОБА_7 ; стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 , яка діє в інтересах недієздатного ОСОБА_5 вартість ? частину квартири АДРЕСА_2 в розмірі 129598 грн.
На теперішній час ОСОБА_9 будучи опікуном недієздатного ОСОБА_5 звернулась до опікунської ради адміністрації ІНФОРМАЦІЯ_5 з проханням звільнити її від виконання обов`язків опікуна її недієздатного брата в зв`язку із тим, що вона змушена виїхати на роботу до міста Бєлгород Російської Федерації і не зможе виконувати обов`язки опікуна, начебто тому, що місто до якого вона має намір виїхати на роботу знаходиться в іншій державі. На підтвердження свого наміру виїхати за межі України надала гарантійний лист за підписом директора ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » про запрошення ОСОБА_9 на роботу і гарантування укладення з нею трудового договору, забезпечення їй медичного страхування, забезпечення її житлом та гарантування соціального пакету.
Таким чином фактично склалась ситуація, коли: начебто захищаючи права недієздатного брата в суді щодо встановлення порядку користування належною йому часткою квартири та вселення в процесі розгляду справи в кінці 2015 опікун недієздатного ОСОБА_5 . ОСОБА_9 продала стороннім особа належну їй квартиру АДРЕСА_6 , яка була єдиним місцем проживання її недієздатного брата, який з її слів з 18.10.2015 року знаходиться на лікуванні в лікарні, відмовилась від своїх позовних вимог, визнала в повному обсязі вимоги зустрічної позовної заяви про позбавлення її недієздатного брата права власності на частку належного йому майна, просила їх задовольнити, двічі повідомивши суду відомості, які не відповідають дійсності (1. щодо наявності у власності недієздатного ОСОБА_5 іншого житлового приміщення - квартири АДРЕСА_5 ; 2. щодо того, що на момент винесення рішення суду по справі щодо частки майна недієздатного ОСОБА_5 вона є власницею квартири АДРЕСА_6 , там проживає і має можливість належним чином виконати обов`язок опікуна по забезпеченню належних, достатніх і пристойних умов проживання своєму недієздатному брату ОСОБА_5 , забезпечивши його в тому числі окремою кімнатою, в тому числі і після повернення останнього з лікарні по завершенню лікування), отримала у власність і можливість розпорядження грошові кошти у сумі 129598 грн., які було стягнуто рішенням суду на її користь в якості компенсації за частку майна її недієздатного брата ОСОБА_5 , якої він був позбавлений в результаті повідомлення суду неправдивих відомостей, введення його в оману.
У судовому засіданні слідчий клопотання підтримала в повному обсязі.
Згідно листа від 15.09.2016 року голову ІНФОРМАЦІЯ_7 було повідомлено про розгляд даного клопотання.
Слідчий суддя, розглянувши клопотання, заслухавши пояснення слідчого, дослідивши додані до клопотання документи, дійшов наступного.
Статтею 160 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 цього Кодексу. Слідчий має право звернутися із зазначеним клопотанням за погодженням з прокурором.
Клопотання слідчого, яке надійшло до суду відповідає вимогам КПК України.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 163 КПК України слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про наданнятимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи:
1)перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи;
2)самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні;
3)не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.
Слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.
Керуючись ст. ст. 159-164,166 КПК України,-
Клопотання старшого слідчого СВ Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Слобідського відділу Харківської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_4 про надання тимчасового доступу до речей і документів - задовольнити.
Строк дії ухвали один місяць.
У разі невиконання ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, якій надано право на доступ до речей і документів на підставі ухвали, має право постановити ухвалу про дозвіл на проведення обшуку згідно з положеннями цього Кодексу з метою відшукання та вилучення зазначених речей і документів.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя- ОСОБА_1