УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2016 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника 2 відділення 1 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 220 150 000 000 000 31 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України,
в с т а н о в и в:
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання начальника 2 відділення 1 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Клопотання обґрунтоване тим, що 09.08.2016 ОСОБА_6 повідомлено про підозру за ч.5 ст.191 КК України, а саме у заволодінні чужим майном в особливо великих розмірах, шляхом зловживання службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб.

На переконання слідчого, оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, який є особливо тяжким, існують ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків та співучасників вчинення злочину у даному кримінальному провадженні, а також продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обгрунтовуючи необхідність застосування найбільш суворого запобіжного заходу, слідчий вказує на те, що підозрюваний під час досудового розслідування ігнорував вимоги слідчого щодо прибуття на допит в якості свідка, неправомірно отримував від невстановлених осіб та за невстановлених обставин копії процесуальних документів щодо здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а також незаконно утримував у себе оригінали документів, що давали йому повноваження на представлення інтересів Фонду.

Посилаючись на вказане, слідчий вважає, що єдиним видом запобіжного заходу, який забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної є тримання під вартою.

Прокурор підтримав доводи, викладені у клопотанні, просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки на його думку підозра є обґрунтованою, а запобігти ризикам, на які послався слідчий у клопотанні може лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_4 заперечували проти застосування такого заходу як тримання під вартою, оспорювали наявність даних на підтвердження обґрунтованості підозри у вчиненні кримінального правопорушення за ч.5 ст.191 КК України, наявність реальних ризиків, вважаючи клопотання прокурора необґрунтованим, а справу сфабрикованою на замовлення керівника Національного банку України з тим, щоб відбити бажання у ОСОБА_6 поновлюватись на посаді директора Корпоративного недержавного пенсійного фонду України НБУ.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, встановлено, що 30.01.2015 до ЄРДР за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів були внесені дані за попередньою правовою кваліфікацію ч.5 ст.191 КК України за наступною фабулою: «упродовж 2010-2014 років службові особи Дирекції з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду НБУ, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи за попередньою змовою зі службовими особами ПАТ «Фондова біржа «Перспектива», достовірно знаючи про неліквідність цінних паперів підконтрольних їм ТОВ «Ековіте», ТОВ «Мікмега», ТОВ «Тріумф» та інших та неможливість виконання вказаними товариствами своїх зобов`язань придбали неліквідні облігації останніх, внаслідок чого здійснили розтрату ввірених їм грошових коштів КНПФ НБУ на загальну суму понад 320 млн., що є особливо великим розміром. Даному провадженню присвоєно № 220 150 000 000 00031 (а.с.159).

В цей же день внесені дані до ЄРДР за ч.3 ст.209 КК України за фактом легалізації грошових коштів, по даній статті підозра не пред`явлена жодній особі (а.с.160).

Підслідність вказаного вище кримінального провадження постановою заступника Генерального прокурора України ОСОБА_7 визначене за слідчими Головного слідчого управління СБУ.

За наслідками досудового розслідування ОСОБА_6 09.08.2016 пред`явлена підозра у вчиненні кримінального правопорушення за ч.5 ст.191 КПК України, а саме у тому, що він, заволодів чужим майном грошовими коштами КН ПФ НБУ в особливо великих розмірах на загальну суму 11 млн. грн. шляхом зловживання службовим становищем при наступних обставинах.

На початку квітня 2014 року, перебуваючи у м.Києві та маючи повноваження щодо укладання господарсько- цивільних договорів від імені Корпоративного недержавного пенсійного фонду України НБУ вступив в злочинну змову з директором ТОВ «Тріумф» ОСОБА_8 та засновником цього товариства ОСОБА_9 з метою заволодіння грошовими коштами КНПФ НБУ, в той же період розробили злочинний план та досягли домовленостей щодо необхідності укладення ряду удаваних правочинів купівлі-продажу об`єктів нерухомості, що належали на праві власності ТОВ «Тріумф» та вже перебували в забезпеченні Фонду у відповідності до договору іпотеки, а також унеможливити їх подальше стягнення фондом, шляхом передачі в статутний капітал новоствореного суб`єкта господарювання, ОСОБА_6 ухвалив одноособово рішення щодо інвестування грошових коштів фонду в об`єкти нерухомості ТОВ «Тріумф» та підписав відповідний договір про зобов`язання не пізніше 04.07.2014 укласти та посвідчити договори купівлі-продажу нерухомого майна та земельних ділянок. Того ж дня, діючи умисно за попередньою змовою та з відома ОСОБА_6 та ОСОБА_9 .. ОСОБА_8 , виконуючи спільний злочинний умисел, підписали договір від 03.04.2014 про зобов`язання не пізніше 04.07.2014 укласти та посвідчити договори купівлі продажу об`єктів нерухомості ТОВ «Тріумф». Далі ОСОБА_6 , бажаючи довести свій умисел до кінця, підписав розпорядження на виконання операції за поточним рахунком та з рахунку КНПФ НБУ було перераховано 11 млн. грн.., якими вказані особи отримали можливість вільно розпоряджатися на власний розсуд.

Таким чином, за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , всупереч інтересам КНПФ НБУ, з метою особистого незаконного збагачення, в порушення п.1, п.4 с.182 Господарського Кодексу, ст.49 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», ОСОБА_6 провів збиткове інвестування грошових коштів в сумі 11 млн. грн..

Означені вище дії стороною обвинувачення кваліфікуються за ч.5 ст.191 КК України та саме за цих обставин оголошується підозра ОСОБА_6 09.08.2016 (а.с.139 -145).

Порівнюючи зміст витягу до кримінального провадження про внесення відомостей до ЄРДР за ч.5 ст.191 КК України зі змістом оголошеної підозри, приходжу до висновку, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру за обставинами, які не охоплюються відомостями, що внесені в ЄРДР.

Попередня кваліфікація за ч.5 ст.191 КК України, яка міститься у витяту не дає підстави для оголошення підозри за іншими фактичними обставинами, щодо яких відомості до ЄРДР не внесені.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 КПК України досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.214 КПК України здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність встановлену законом.

Навіть не зважаючи на те, що вказана особа повідомлена про підозру за межами даних внесених до ЄРДР, прокурором не доведена підозра за ч.5 ст.191 КК України, оскільки матеріали, додані до клопотання не містять доказів заволодіння коштами КН ПФ НБУ у розмірі 11 млн. грн.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, вважати що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що на підтвердження обґрунтованості підозри ОСОБА_6 слідчий та прокурор посилається на зібрані у кримінальному провадженні докази, перелік яких навів у клопотанні.

Втім, під час дослідження зазначених доказів, а саме протоколів допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , висновку експертів № 496/8621/16-45, рішення Господарського суду Київської області, слідчим суддею встановлено, що вони не містить даних, які б вказували на умисне заволодіння ОСОБА_6 грошовими коштами КН ПФ НБУ в особливо великих розмірах на загальну суму 11 млн. грн. шляхом зловживання службовим становищем.

Навпаки, рішення Господарського суду Київської області від 29.03.2016 (а.с.98) засвідчує факт наявності цивільно правових відносин, що виникли між КН ПФ НБУ та ТОВ «Тріумф», а факт переказу коштів у розмірі 11 млн. грн.. здійснювався на виконання умов укладеного договору між фондом та товариством і цей договір у відповідності до вимог ЦК та ГК України не визнаний удаваним чи недійсним , як про це ствердно повідомляється у підозрі.

Цим же рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що обов`язки по купівлі-продажу нерухомого майна та земельних ділянок, які розташовані у селі Княжичі Броварського району Київської області не були виконані з вини позивача - КН ПФ НБУ, яким на той час керувала інша особа.

Тобто на момент, коли КН ПФ НБУ відмовився від виконання обов`язків, а уповноважена ним особа не прибула до нотаріуса на пропозицію посадових осіб ТОВ «Тріумф» для укладання договору купівлі-продажу спірного майна, ОСОБА_6 не являвся службовою особою, був незаконно звільнений з цієї посади на підставі наказу НБУ від 30.10.2014 року та до цього часу не поновлений на цій посаді.

Вказане підтверджується даними, що містяться у рішенні Печерського районного суду м.Києві від 21.01.2015, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 05.03.2015 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що надані стороною захисту.

При наявності таких даних обґрунтованість підозри ОСОБА_6 викликає розумні сумніви, з урахуванням того, диспозиція ст.191 КК України передбачає відповідальність за привласнення чи розтрату чужого майна, а суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Слідчим суддею ураховується позиція Європейського суду з прав людини, зокрема викладена у п. 175 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, відповідно до якого «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.

З огляду на долучені документи на обґрунтування клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про те, що беззаперечно органом розслідування не було встановлено факту заволодіння коштами у розмірі 11 млн грн., шляхом зловживання службовим становищем за попередньою змовою групою осіб., що ставиться у вину підозрюваному.

З урахуванням наведеного, доводів сторони захисту, слідчий суддя не знаходить достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про обґрунтованість підозри повідомленої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, які б могли переконали неупередженого спостерігача, що ОСОБА_6 можливо вчинив даний злочин.

Сукупність встановлених обставин, відсутність даних про внесення відомостей до ЄРДР за обставинами, що містяться у підозрі, відсутність даних про обґрунтованість підозри за ч.5 ст.191 КК України унеможливлює вирішення питання про застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу та є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Ч.2 ст.177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, визначені ч.1 цієї статті.

У відповідності до принципу законності, обумовленому ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, окрім того, вказані особи повинні діяти у межах наданих повноважень.
Аналізуючи наведене, приходжу до висновку, що слідчий та прокурор у відповідності до вимог ч.2 ст. 177 КПК України не мали права ініціювати застосування найбільш суворого запобіжного заходу, який застосовується у виняткових випадках без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Керуючись ст.ст.3,9, 214, 131, 132, 176-178, 182, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
У клопотанні начальника 2 відділення 1 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 220 150 000 000 000 31 відносно ОСОБА_6 відмовити.

На ухвалу прокурором, підозрюваним, його захисником протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м.Києва.

Повний текст ухвали проголошено 15.08.2016.

Слідчий суддя ОСОБА_1