Дата документу Справа № 331/5751/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 331/5751/16-к Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11сс/778/615/16 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула 31 жовтня 2016 рокуу відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 13 жовтня 2016 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою з одночасним визначенням застави відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Чарівне Гуляйпільського району Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч.3,ч.4 ст. 407 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,

адвокат ОСОБА_6 .

Як вбачається з матеріалів провадження, органами досудового розслідування ОСОБА_7 , підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.3,ч.4 ст. 407 КК України за наступних обставин.

Так, 01 квітня 2014 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 солдата ОСОБА_7 до списків особового складу зазначеної частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено па посаду механіка-водія номера

обслуги зенітної артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_9 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст. 1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язанний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України. Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

19 травня 2014 року солдат ОСОБА_7 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з метою ухилитися від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконує, час проводить на власний розсуд, про свос місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, не приймаючи заходів для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Таким чином у період з 19 травня 2014 року по теперішній час солдат ОСОБА_9 самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 без поважних причин ухиляючись від проходження військової служби тривалістю понад один місяць.

Крім того встановлено, що у відповідності до Указу виконуючого обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні оголошено початок проведення часткової мобілізації.

На виконання Указу №303/2014 від 17.03.2014р., 02 липня 2015 року ОСОБА_7 було призвано на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_3 Національної гвардії України, яка розташована за.адресою АДРЕСА_3 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України солдат ОСОБА_9 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України та призначений на посаду старший кулеметник першого відділення другого взводу роги оперативного призначення на бронетранспортерах 2 батальйону оперативного призначення та поставлений на всі види забезпечення.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_10 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16,37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6

Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст. ст. 1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з тим, ОСОБА_9 діючи в порушення вимог зазначених вище нормативних актів вчинив умисний військовий злочин проти встановленою порядку несення військової служби, за наступних обставин.

11 лютого 2016 року під час перевірки особового складу було виявлено відсутність у розташуванні військової частини НОМЕР_3 НГУ, розташована за адресою АДРЕСА_3 , солдата ОСОБА_11 .

Солдат ОСОБА_7 , діючи умисно з метою ухилитися від військової служби, не з`явився до місця дислокації військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, до цього часу не повідомив про себе та відсутній за місцем проходження військової служби.

При цьому поважних причин для нез`явлення до військової частини солдат ОСОБА_9 , не мав, в тому числі хворобою, що перешкоджала його пересуванню не хворів, перешкод для прибуття до військової частини не мав.

Протягом періоду нез`явлення до військової частини, солдат ОСОБА_9 з приводу тяжких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв, продовжуючи не з`являтись до військової частини без поважних причин.

Переховуючись від органів досудового розслідування, зазначений військовослужбовець не вжив жодних заходів щодо повернення до місця служби у військову частину НОМЕР_3 Національної гвардії України за наявності можливості для цього, та не заявив про себе до правоохоронних органів, проводячи час на власний розсуд поза межами місця служби та ухиляючись від військової служби.

Після виявлення відсутності ОСОБА_7 за місцем проходження служби встановити його місцезнаходження не вдалось, при цьому перешкод для прибуття до військової частини останній не мав.

18.03.2015 року до ЄРДР було внесено відомості за ч.3 ст. 407 КК України.

25.06.2015 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопрушення, пердбаченого ч.3 ст. 407 КК України.

18.07.2016 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопрушення, пердбаченого ч.4 ст. 407 КК України

Слідчий військової прокуратури Запорізького гарнізону звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в обгрунтування якого зазначив, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому тяжкого та середньої тяжкості злочинів повністю підтверджується зібраними по справі доказами, ОСОБА_7 переховується і може й надалі переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на хід досудового розслідування у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, тим паче, що ОСОБА_7 тривалий час пребував у розшуку.

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 06 год. 00 хв. 12.10.2016 року до 06 год. 00 хв. 10.12.2016 року і одночасним визначенням застави в розмірі 29 000 грн., слідчий суддя зазначив, що матеріалами провадження підтверджується, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого та середньої тяжкості кримінальних правопорушень, ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України є обгрунтованими, і дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, на які посилається слідчий у клопотанні. Суддя врахував, що до підозрюваного раніше обирався запобіжний захід у виді домашнього арешту, умови відбування якого останній порушив, взяв до уваги стан здоров`я підозрюваного, відсутність у нього будь-яких психічних та інших хронічних захворювань, відсутність місця роботи, офіційного джерела доходів, сім`ї та наявність неповнолітньої доньки.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 посилається на відсутність в матеріалах провадження належних та допустимих доказів, що підтверджують невиконання підозрюваним обраного раніше запобіжного заходу у виді домашнього арешту. Просить врахувати, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має неповнолітню доньку на утриманні, проживає разом з бабусею пенсіонеркою, а тому має обов`язки щодо утримання членів сім`ї. Просить ухвалу скасувати, а в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відмовити.

Заслухавши доповідь судді, адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги, прокурора, який вважав ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При застосуванні стосовно ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчим суддею дотримані вимоги ст.ст. 176, 177, 183, 194 КПК України, з якими закон пов`язує вирішення застосування даного виду запобіжного заходу.

Висновок слідчого судді щодо обґрунтованості висунутої ОСОБА_7 підозри не оспорюється апелянтом, а тому відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, перевірці не підлягає.

Твердження апелянта та його захисника щодо відсутності доказів переховування підозрюваного слід вважати непереконливими.
Із наданих суду матеріалів встановлено, що 28 липня 2016 року відносно ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, зокрема: не залишати житло у певний період доби без дозволу слідчого, прокурора, повідомляти слідчого, прокурора про зміну місця проживання.

Однак, за матеріалами провадження ОСОБА_7 залишив житло без повідомлення слідчого та прокурора, що знайшло підтвердження у протоколах допиту рідних підозрюваного від 16.08.2016 року.

Разом з тим, строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту закінчився 18.09.2016 року, що обгрунтовує вірність звернення 13.10.2016 року органу слідства з клопотання про застосування іншого запобіжного заходу (а.с.43), яке і було предметом розгляду слідчим суддею та спростовує твердження захисника про неможливість внесення клопотання щодо обрання запобіжного заходу, який, за думкою захисника, може тільки змінюватися.

27.08.2016 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя наданий дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_7 з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу.

На підставі зазначеного судового рішення 12.10.2016 року ОСОБА_7 був затриманий.

Отже, ризик переховування ОСОБА_7 є доведеним, заснованим на наданих суду доказах.

Перевірка матеріалів клопотання та прийняте за результатами його розгляду рішення свідчать що, слідчий суддя врахував наявність повідомленняОСОБА_7 про підозру, обґрунтовано мотивував свій висновок про необхідність застосування відносно підозрюваного даного виду запобіжного заходу, вірно встановив наявність ризику щодо переховування підозрюваного, мотивував чому інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить необхідної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , з чим погоджується і апеляційна інстанція.

За наданими відомостями підозрюваний раніше дійсно вперше притягується до кримінальної відповідальності, має неповнолітню дитину.

Разом з тим, підозрюваний не працевлаштований, не має постійного джерела прибутку, сім`ї, незадовільно характеризується за місцем проходження військової служби як особа, що схильна до надмірного вживання спиртних напоїв, безвідповідальний.

Зазначені обставини, поряд з тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, очікуваним покаранням у виді позбавлення волі, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним, підтверджує заявлений слідчим ризик щодо переховування підозрюваного, а невиконання раніше застосованого до ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу свідчить про недостатність застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

У цьому зв`язку є необґрунтованими посилання сторони захисту на відсутність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи захисника про наявність на утриманні підозрюваного неповнолітньої дитини та місця проживання не спростовує наведений вище висновок слідчого судді, а відомості щодо особистості підозрюваного враховані слідчим суддею у сукупності з іншими обставинами.

За таких обставин слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобігання встановленим ризикам, відповідно до вимог КПК України обґрунтовано застосував запобіжний захід у виді тримання під вартою, який на даному етапі слідства є превентивним заходом.

Згідно вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядав рішення слідчого судді у межах доводів апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення, судова колегія не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2016 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4