Номер провадження: 11-кп/785/616/16
Номер справи місцевого суду: 505/2532/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.10.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів с/з: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

прокурора: ОСОБА_8 ,

обвинуваченого: ОСОБА_9 ,

захисника: ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000569 від 10.04.2014 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 07.12.2015 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Колониця Страшенського району Республіки Молдова, українець, громадянин України, з середньою освітою, не військовозобов`язаний, не одружений, не працюючий, який фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
- 08.12.1995 року Кодимським районним судом Одеської області за ст. 94, ч. 2 ст.104, ч. 3 ст.140, ст.42 КК України (у редакції 1960 року) до 15 років позбавлення волі;
- 15.10.2009 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.2 ст.263 КК України до 2 років 6 місяців обмеження волі;
визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених п.13 ч.2 ст.115, ч.2 ст.121, ч.1 ст.185 КК України та йому призначено покарання за:

-п.13 ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі;

-ч.2 ст.121 КК України - 9 (дев`ять) років позбавлення волі;

-ч.1 ст.185 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_9 остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати на проведення судових експертиз коштиу розмірі 12 020 грн. 04 копійки,-

встановив:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винними та засуджений за вчинення злочинів за наступних обставин.

22 січня 2012 року, біля 01 години, знаходячись в будинку ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , під час вживання спиртних напоїв, в ході сварки, виниклої на підставі раптово неприязних відносин, дерев`яною лавкою умисно завдав ОСОБА_11 множинні удари в область голови, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 4 від 04.04.2012 року, тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, у вигляді множинних ран обличчя і волосистої частини голови, осколкового вдавленого перелому луски потиличної кістки, з забиттям речовини мозку та масивним крововиливом під оболонки головного мозку, які є небезпечним для життя в момент спричинення та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких ОСОБА_11 помер на місці вчинення злочину.
Крім того, 28 січня 2012 року біля 20 години, ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з метою придбання алкогольних напоїв прийшов до будинку ОСОБА_12 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . На відмову останнього Скориставшись незамкненими вхідними дверима, він зайшов до будинку ОСОБА_12 та попросив останнього продати йому спиртне, на що той відповів відмовою та почав проганяти ОСОБА_9 з будинку, що спровокувало між ними сварку, під час якої, використовуючи кастет, ОСОБА_12 вдарив ОСОБА_9 по обличчю. У відповідь ОСОБА_9 схопив з підлоги порожню пляшку та вдарив нею ОСОБА_12 в область голови, від чого останній впав на підлогу. Піднявши з підлоги іншу скляну пляшку, ОСОБА_9 знову вдарив в область голови лежачого на підлозі ОСОБА_12 , а потім, маючи намір спрямований на позбавлення життя ОСОБА_12 , фрагментом розбитої пляшки, завдав йому удар в область лівого ока та рукою наніс множинні удари по різним частинам тіла потерпілого. Згідно висновку експерта № 3/12 від 20.02.2012 обвинувачений заподіяв ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-лицьової травми у вигляді різаної рани в області лівої очниці, множинні поверхневі колото-різані ушкодження лівої щоки, лівої вісочної області і лівої бокової поверхні шиї, синці обличчя, очагові крововиливи в м`які тканини лобної, лівої і правої вісочної області, багато осколкового перелому кісток лівої очниці з переходом на основу черепа, очагові забиття речовини головного мозку, субдуральні крововиливи, очагові субарахноїдальні крововиливи м`яких мозкових оболонок великих півкуль, закриту травму грудної клітини, травми кінцівок, які є небезпечними для життя в момент спричинення та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, від яких ОСОБА_12 на місці вчинення злочину помер.
Після цього ОСОБА_9 залишився ночувати в його домівці, а ранком, 29 січня з корисливих мотивів, таємно викрав з будинку ОСОБА_12 речі та продукти харчування на загальну суму 329,00 грн., зник з місця вчинення злочину.
Крім того, 30 січня 2012 року, біля 10 години, ОСОБА_9 , прийшов до будинку ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_4 , де через незамкнені двері, шляхом вільного доступу, проник всередину будинку, де став просити у ОСОБА_13 спиртне. Отримавши від неї відмову, на ґрунті раптово виниклих неприязнених відносин, ОСОБА_9 взяв зі столу чавунну сковороду, якою, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів в область голови ОСОБА_13 .
Згідно висновку експерта № 6 від 16.02.2012 року, в результаті цього заподіяв ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-лицьової травми, синців верхнього і нижнього віка лівого та правого ока, синця лівої щоки, синця лівого підборіддя, забитої рани правої виличної області осколкового перелому кісток носа, багато осколкового перелому верхньої щелепи з обох сторін зі змішанням уламків і пошкодженням кісткових структур придаткових пазух, праворуч з переходом перелому на нижню стінку правої орбіти, осколковий перелом правої частини голови, в результаті чого розвинулась в силу заподіяних тілесних ушкоджень тромбоемболія легеневої артерії.
В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 в Котовській ЦРЛ померла.
На вказаний вирок суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_9 подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на невідповідність викладених у вироку висновків суду фактичним обставинам справи вказав, що не погоджується з вироком суду, оскільки під час розгляду даного кримінального провадження були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального Закону.

На обґрунтування своїх доводів, обвинувачений послався на наступні обставини:

-неналежність доказу вини обвинуваченого, як його явки з повинною, оскільки на його твердження, він не міг самовільно прийти до правоохоронних органів та зізнатися у скоєному;

-безпідставне врахування районним судом як обтяжуючої покарання обставини - скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки це твердження не підтверджено наявними у справі доказами;

-незаконне засудження обвинуваченого судом першої інстанції, за відсутності того, що всупереч положенням закону, йому фактично не було висунуто обвинувачення у розумінні п.13 ч.2 ст.115 КК України;

-ухвалення на його думку вироку суду першої інстанції незаконним складом суду, в зв`язку з підписанням його лише одним суддею, а саме: головуючою по справі - ОСОБА_1 ;

-не прийняття при ухваленні вироку доказів, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме висновку експерта № 27 від 31.01.2012, відповідно до якого у обвинуваченого були виявлені тілесні ушкодження, які завдав йому потерпілий ОСОБА_12 , та чим спровокував конфлікт;

-не роз`яснення обвинуваченому як прокурором, так і судом його права на суд присяжних, права на ознайомлення з журналом судового засідання і подачі на нього зауважень та права подавати клопотання про помилування;

-неврахування факту його перебування під час вчинення злочинів відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у стані сильного душевного хвилювання, який був викликаний неправомірною поведінкою потерпілих, які посягали на його життя, в зв`язку з чим вважає, що його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.116 КК України.

Просить вирок Балтського районного суду від 07.12.2015 року скасувати та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_9 , та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, просили вирок районного суду скасувати та призначити новий розгляд; думку прокурора, який заперечував проти апеляції обвинуваченого і просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, при цьому погодився з доводами апеляції щодо невідповідності обвинувального акту вимогам закону; перевіривши обвинувальний акт та інші матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає за необхідним апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити частково, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, виходячи з наступного:
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положення ч. 2 ст. 404 КПК України дає можливість апеляційному суду вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону, під час судового розгляду обвинувального акту та при постановленні вироку, суд першої інстанції не дотримався, оскільки не звернув уваги на порушення вимог КПК України при зверненні прокурора з обвинувальним актом до суду, які унеможливлювали ухвалення місцевим судом обвинувального вироку на підставі обвинувального акту у даному кримінальному провадженні.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження - є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні та у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд, відповідно до приписів п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Відповідно до припису п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Відповідно до приписів п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В обвинувальному акті стосовно ОСОБА_9 викладені лише анкетні данні обвинуваченого, встановлені під час досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення та правова кваліфікація кримінального правопорушення (т.1 а.с.3-6).
З урахуванням того, що в обвинувальному акті, після викладення фактичних обставин справи, не наводиться формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, апеляційний суд приходить до висновку, що обвинувачення ОСОБА_9 за передбаченою законом процедурою висунуте не було, оскільки воно, всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, не міститься в обвинувальному акті.

Суд першої інстанції на вказані недоліки обвинувального акту уваги не звернув і за відсутності пред`явленого у встановленому законом порядку обвинувачення ОСОБА_9 , розглянув фактично не висунуте обвинувачення та ухвалив щодо нього вирок, що є неприпустимим та суперечить принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року зазначив, що у пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного, він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Окрім того, Суд зазначає, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 01.03.2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Окрім того, з обвинувального акту видно, що слідчий зазначаючи правову кваліфікацію інкримінованих ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, заздалегідь, без вироку суду стверджує, що останній скоїв кримінальні правопорушення, що також є неприпустимим.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що при складанні обвинувального акту, з урахуванням положень ст. 17 КПК України, можливо зазначати лише те, що особа обвинувачується у вчиненні певного кримінального правопорушення.

При цьому, вказівка в обвинувальному акті, що ОСОБА_9 скоїв кримінальні правопорушення - є порушенням принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини як засади кримінального провадження, передбаченої ст. 17 КПК України, яка випливає зі змісту ст.ст. 62, 129 п. 3 Конституції України, п. 2 ст. 11 Загальної декларації прав людини Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права Генеральної Асамблеї ООН від 18.12.1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року, за змістом яких, кожна особа вважається невинуватою у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Незважаючи на факт невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, суд першої інстанції при виконанні положень ст. 314 КПК України на вищезазначені порушення вимог закону уваги не звернув, розглянув обвинувальний акт та ухвалив обвинувальний вирок, що є неприпустимим та унеможливлювало за таких обставин постановлення обвинувального вироку.

При цьому, визнавши складений обвинувальний акт таким, який відповідає вимогам закону, районний суд не виконав вимоги ст.374 КПК України, які вказують на необхідність викладення у вироку суду конкретного формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, оскільки викладаючи його у вироку і кваліфікуючи дії ОСОБА_9 в тому числі і за п.13 ч.2 ст.115 КК України, не зазначив дані про те, що він раніше був засуджений за умисне вбивство.

Також, формулюючи таке обвинувачення, як районний суд, так і орган досудового розслідування, виявлені наявні у потерпілих тілесні ушкодження, які підтверджені висновками судово-медичних експертиз не розмежували, не зазначили ступінь їх тяжкості та не вказали від яких саме тілесних ушкоджень настала смерть потерпілих.

Зазначені обставини крім зазначеного вище порушення в частині відсутності висунутого ОСОБА_9 обвинувачення, крім цього вказують на неконкретність цього обвинувачення.

Крім того, апеляційним судом встановлені інші обставини, які унеможливлювали призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту відносно ОСОБА_9 , на які районний суд не звернув уваги, а саме:

Положеннями ч.1 ст.109 та п.1 ч.4 ст.291 КПК України встановлено, що до обвинувального акту додається реєстр матеріалів досудового розслідування, який, у відповідності до вимог ч.2 ст.109 КПК України повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування. Зазначений перелік відомостей є вичерпним, та розширеному, або вільному тлумаченню не підлягає.

При цьому, з огляду на вимоги ч.2 ст.109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування складається слідчим або прокурором як процесуальній документ фіксування кримінального провадження та є інформаційним додатком до обвинувального акта. Реєстр повинен містити виключно формально-довідкові відомості про шлях утворення доказової бази обвинувачення, засоби одержання доказової інформації та забезпечення кримінального провадження. Тобто, реєстр матеріалів досудового розслідування жодним чином, до стадії безпосереднього дослідження доказів під час судового розгляду, не повинен розкривати, зокрема, суть наявних у кримінальному провадженні доказів, в тому числі показань допитаних органом досудового розслідування потерпілих, свідків, та інших письмових доказів, якими слідчий та прокурор обґрунтовують доведеність вини обвинуваченого.

Разом з цим, як вбачається з реєстру досудового розслідування долученого до обвинувального акту по даному кримінальному провадженню, в ньому фактично викладені покази допитаних по справі потерпілих, свідків, підозрюваного та інших письмових доказів, що суперечить вимогам ч.2 ст.109 та ч.4 ст.291 КПК України та свідчить про те, що реєстр не відповідає вимогам закону, що, з урахуванням положень ст.7 та ч.6 ст.9 КПК України, визнається апеляційним судом суттєвим порушенням вимог КПК України, яке унеможливлює призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, та на підставі п.3 ч.3 ст.314 КПК України тягне за собою повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків (а.с. 7-31).

Оскільки під час провадження в суді апеляційної інстанції, судом встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, доводи апеляції обвинуваченого, з урахуванням положень ч. 2 ст. 415 КПК України, колегія суддів не обговорює, але ж вони підлягають обов`язковій ретельній перевірці при новому судовому розгляді в суді першої інстанції, в іншому складі суду, згідно з вимогами розділу IV КПК України, як це передбачено ст. 416 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляції обвинуваченого, скасування вироку суду з призначенням нового судового розгляду, зі стадії підготовчого судового засідання.

Разом з тим, статтями 415-416 КПК України не визначено процедуру і строки щодо зміни, продовження чи обрання запобіжного заходу після скасування судового рішення і призначення нового розгляду справи в суді 1-ої інстанції, тому вирішуючи питання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 у зв`язку із скасуванням вироку, апеляційний суд виходить з вимог ст.ст. 8, 9, 12, 176-178 КПК України, ст. 29 Конституції України, якими передбачено, що „ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за мотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканність, поєднуються з такими ж вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року встановлено, що «відсутність чітко сформульованих положень, які б визначали, чи можливо належним чином продовжити (якщо так, то за яких умов) застосування на стадії судового слідства запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного на визначений період на стадії досудового слідства», «не відповідає критерію "передбачуваності закону" для цілей пункту 1 статті 5 Конвенції» (п.74).

На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_9 утримувався під вартою в ОСІ. Повернення обвинуваченого під контроль суду 1-ої інстанції складатиме певний період часу, який потребує правового визначення його місця перебування.

У згаданому рішенні у справі «Харченко проти України» ще в 2011 році встановлено порушення ст. 5 Конвенції, коли «тримання під вартою не передбачається ні конкретним положенням законодавства, ні судовим рішенням» (п.74), а тому подібна обставина у справі щодо обвинуваченого вимагає судового врегулювання.

За змістом ст.ст. 176-178 КПК України запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого з метою запобігання забезпечення виконання цією особою покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню ризиків, передбачених цими нормами.

Вирішуючи питання, щодо запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , апеляційний суд вважає, що на теперішній час ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не знизились та не відпали, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів які в т ому числі відносяться до категорії особливо тяжких, може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає необхідним запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 , у виді тримання під вартою продовжити на строк 60 діб.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409,412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області,-

постановив
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Балтського районного суду Одеської області від 07 грудня 2015 року відносно ОСОБА_9 - скасувати.

Призначити новий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000569 від 10.04.2014 року відносно ОСОБА_9 за п.13 ч.2 ст.115., ч.2 ст.121 та ч.1 ст.185 КК України, зі стадії підготовчого судового засідання в тому ж суді, в іншому складі суду.
Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, продовжити до 23.12.2016 року.
Ухвала є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4