1-кс/755/4551/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
в с т а н о в и в :
Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи Київської міської ради у період часу з 2007 року по 2009 рік використовуючи службове становище, всупереч інтересам служби, підготували та прийняли рішення Київської міської ради, що мають наслідком незаконну забудову земельних ділянок на території Дніпровського району м. Києва, з порушенням норм земельного законодавства та державних будівельних норм, в тому числі, на перетині проспектів Броварського та Визволителів, по вул. Микільсько-Слобідська, 1 та по вул. Микільсько-Слобідська, 7-9, вул. Степана Сагайдака, 101.
Київською міською радою укладено договір оренди земельних ділянок з Відкритим акціонерним товариством «Дарницький комбінат будівельних матеріалів і конструкцій», зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в Реєстрі за № 499 від 14.03.2006.
Крім того, ч. 2 ст. 60 Земельного кодексу України та ч. 2 ст. 88 Водного кодексу України, зазначає, що прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) для великих річок, водосховищ на них та озер шириною 100 метрів. Окрім того, у вказаній статті зазначено, що при крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.
Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав викладених у ньому, зауваживши, що проведення огляду обумовлено необхідністю заміряння відстані забудови від водойми.
Тож, слідчий суддя, заслухавши думку прокурора, перевіривши клопотання на дотримання вимог Кримінального процесуального Кодексу України (далі КПК), приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
З положень ст. 234 КПК України випливає, що обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді. У разі необхідності провести обшук сторона кримінального провадження звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням.
Відповідно до ч. 5 ст. 234 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про обшук, якщо прокурор, слідчий не доведе наявність достатніх підстав вважати, що: 1) було вчинено кримінальне правопорушення; 2) відшукувані речі і документи мають значення для досудового розслідування; 3) відомості, які містяться у відшукуваних речах і документах, можуть бути доказами під час судового розгляду; 4) відшукувані речі, документи або особи знаходяться у зазначеному в клопотанні житлі чи іншому володінні особи.
За таких обставин, на думку слідчого, наявні обставини визначені ст. 234 КПК України для проведення обшуку.
В свою чергу, слідчий суддя, вивчивши клопотання заявника та долучені до нього матеріали, вважає, що у ньому наявні в цілому відомості визначені ст.234 КПК України, а обставин, регламентованих частиною 5 вказаної статті, які б слугували підставою для відмови у задоволенні клопотання, у судовому засіданні, слідчим суддею не встановлено.
Порушень вимог ст. 234 КПК України, Глави 20 КПК України слідчі (розшукові) дії, та Глави 2 КПК України засади кримінального провадження, у судовому засіданні, слідчим суддею не виявлено.
Крім того, слідчий суддя враховує, що згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У справі Бакланов проти Росії (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі Фрізен проти Росії (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Окрім того, у справі Ізмайлов проти Росії (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи.
Слідчим суддею, у судовому засіданні, не було встановлено відомостей, які б беззаперечно свідчили, що надання дозволу на огляд становитиме особистий та надмірний тягар, тобто апріорі таке втручання не є свавільним, оскільки отримання дозволу на його проведення здійснено з дотриманням принципу законності та воно є пропорційним до тяжкості вчиненого правопорушення та відповідає справжнім інтересам суспільства.
Враховуючи викладене, слідчий суддя, дослідивши, матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) свідчать про те, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 1-2, 7-29, 166, 223, 233-236, 309, 561, 562 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 задовольнити.
Строк дії цієї ухвали 30 діб з дня її винесення.
Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.
Ухвала оскарженню не підлягає, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.
Слідчий суддя: ОСОБА_1