№ провадження 11-сс/781/226/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 307 (229-1) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.07.2016 року. м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.06.2016 року, якою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда Кіровоградської області, громадянина України, українця, не одруженого, з середньою освітою, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого АДРЕСА_1 , прож. АДРЕСА_2 , раніше судимого у 2000 році Кіровоградським районним судом за ч. 3 ст. 101 та ч. 2 ст. 206 КК України (1960 р.) на 6 років позбавлення волі

обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 17 год. 40 хв. 22.08.2016 року, з визначенням застави у розмірі 80 мінімальних заробітних плат у сумі 110 240 грн.
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.06.2016 року та постановити нову ухвалу, якою обрати її підзахисному запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що дане судове рішення не відповідає вимогам закону. Зазначає, що наданих стороною обвинувачення доказів неможливо дійти висновку про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 . Також вказує, що слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та є особою, яка не має судимості. Крім того, висновки слідчого судді про те, що ОСОБА_8 має серед друзів багато осіб, які проживають за кордоном не підтверджуються достатніми доказами, а тому є припущеннями.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 повідомлено про підозру у тому, що він в листопаді 2015 року, на пропозицію свого знайомого ОСОБА_9 здійснювати спільно з ним систематичну протиправну діяльність з виготовлення психотропних речовин та подальшого їх збуту громадянам за гроші, надав свою згоду, у зв`язку з чим вказані особи вступили між собою у злочинну змову на спільну реалізацію даної протиправної діяльності, обравши предметом цієї діяльності психотропну речовину - метамфетамін, а способом отримання прибутку - його незаконний збут за гроші особам, які вживають вказану психотропну речовину.
В подальшому, ОСОБА_9 , переслідуючи корисливі мотиви та мету незаконного збагачення, в листопаді 2015 року, за невстановлених слідством обставин, запропонував своїм знайомим мешканцям ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , які перебуваючи на території м. Кіровограда, мали змогу виготовляти вказану психотропну речовину, яка заборонена у вільному обігу на території України та мали доступ до придбання прекурсорів, необхідних для її виготовлення. В ході спілкування з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 - ОСОБА_9 домовився з ними про умови придбання та транспортування психотропної речовини - метамфетаміну у відповідності до чіткого та продуманого злочинного плану, за яким ОСОБА_10 та ОСОБА_8 мали забезпечувати у незаконний спосіб виготовлення метафетаміну та його подальше перевезення до місця на яке вкаже ОСОБА_9 , а також мали забезпечувати виробництво похідними речовинами - прекурсорами. В свою чергу, ОСОБА_9 необхідно було особисто отримувати метамфетамін, здійснювати його перевезення, зберігання з метою збуту, передавати для подальшого зберігання та збуту ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також безпосередньо збувати його серед своїх знайомих у своїй місцевості, а частину отриманих від реалізації психотропної речовини - метамфетаміну грошових коштів передавати ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .
Таким чином, ОСОБА_9 , домовившись з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 про проведення послідовних незаконних операцій з психотропною речовиною - метамфетаміном, вступили між собою у злочинну змову, направлену на його незаконне виготовлення, придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут. Так, протягом зазначеного періоду часу, ОСОБА_9 , систематично, незаконно, за грошові кошти придбавав психотропну речовину - метамфетамін у ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , яку зберігав за місцем свого знаходження та періодично, передавав її ОСОБА_11 та ОСОБА_12 для подальшого збуту мешканцям м. Кіровограда та області. Частину грошових коштів, отриманих від незаконного продажу психотропної речовини - метамфетамін, з метою продовження злочинної діяльності у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, ОСОБА_9 , діючи спільно й узгоджено з ОСОБА_11 та
ОСОБА_12 , зберігав за місцем проживання останнього та в подальшому витрачав на придбання чергової партії зазначеної психотропної речовини у ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .
З метою викриття та припинення протиправної діяльності за попередньою змовою групи осіб, працівниками відділу БКОЗ та слідчого відділу Управління СБ України в Кіровоградській області, здійснено ряд гласних та негласних слідчих (розшукових) дій і оперативно-розшукових заходів у ході яких задокументовано факти незаконного виготовлення, придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконного збуту співвиконавцями групи психотропної речовини - метамфетамін.
В діях ОСОБА_8 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 2 статті 307 КК України.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда підозрюваному ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 22 червня 2016 року 17 год. 40 хв. по 22.08.2016 року 17 год. 400 хв., з визначенням застави у розмірі 80 мінімальних заробітних плат у сумі 110 240 грн.
Рішення слідчого судді мотивовано тим, що ОСОБА_8 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 6 до 10 років. Крім того, враховуючи серйозність висунутої підозри ОСОБА_8 , що свідчить про велику суспільну небезпеку кримінального правопорушення у вчиненні якого останній підозрюється, тяжкість покарання, що загрожує у разі доведеності його вини, особу підозрюваного його соціальні зв`язки, а тому слідчий суддя вважає, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування або суду. Крім того, підозрюваний ОСОБА_8 не одружений, неповнолітніх та малолітніх дітей на утриманні не має. Крім цього, має серед друзів багато осіб, що проживають за кордоном. Отже, соціальні зв`язки підозрюваного в місці його постійного проживання не є настільки міцними для того, щоб ОСОБА_8 на час розслідування та судового розгляду не вчинив спроб переховуватися від слідства та суду.
Таким чином, викладені обставини з достатністю свідчать про те, що підозрюваний ОСОБА_8 під час досудового розслідування та подальшого судового розгляду може вчинити спроби для переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Заслухавши доповідача, в дебатах підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, при цьому зазначивши, що підозрюваного 02.07.2016 року звільнено під заставу, однак йому необхідно повернути кошти, думку прокурора, який просив ухвалу суду залишити без зміни, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Слідчим суддею при розгляді клопотання встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України.
Дана підозра ґрунтується на зібраних в ході досудового слідства доказах, які під час розгляду клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою були об`єктивно дослідженні в судовому засіданні суду першої інстанції та щодо їх допустимості та узгодженості між собою сумнівів у колегії суддів не викликає.
До того ж колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини ( далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Ионкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст. 307 КК України у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 є тяжким, санкцією даної частини статті передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.
Ураховуючи серйозність висунутої проти ОСОБА_8 підозри, що свідчить про його суспільну небезпеку, як особи та тяжкість покарання, що загрожує у разі доведеності його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, а також беручи до уваги дані про особу підозрюваного та обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя районного суду міг з певною вірогідністю стверджувати, що ОСОБА_8 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.
Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі понад п`ять років.
Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Проте, враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому колегія суддів оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_8 та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, можливість незаконно впливати на інших підозрюваних.
Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.
Крім того, відмовляючи апелянту у задоволенні його апеляційної скарги колегія суддів враховує обставини, визначені у ст. 178 ч. 1 КПК України, а саме: повідомлення ОСОБА_8 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів цього, його вік, стан здоров`я та репутацію.
Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, за вчинення якого відповідно до чинного законодавства передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі строком від 6 до 10 років, а саме незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин у співучасті з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що підвищує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння.
Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що перебуваючи під домашнім арештом або особистому зобов`язанню, останній не буде обмежений від вільного спілкування, а тому ризик передбачений п.п. 2, 3 ст. 177 КПКК України не буде забезпечений.

Окрім того, останній через тяжкість оголошеної підозри та наявних у справі доказів, зможе з метою уникнення відповідальності вчинити спроби на ухилення від органу досудового слідства та суду.

Таким чином, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування по відношенню до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, так як наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім його процесуальних обов`язків і надасть йому змогу незаконно впливати прямо чи опосередковано на своїх співучасників, зокрема визначати з ними спільний план заходів надання свідчень у провадженні, у тому числі можливість повідомляти неправдиві дані.
Доводи апеляційної скарги про те, що у судовому засіданні суду першої інстанції не було доведено наявність ризиків для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеним.
Аргументи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та не має на меті переховуватися від слідства та суду не є підставами для зміни запобіжного заходу, а також не зменшують ризиків неналежної процесуальної поведінки з боку підозрюваного, є його позицією, яку колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, суспільну важливість об`єкту посягання, наслідки такого посягання, а також характер та обставини протиправних дій, в яких він підозрюється.
За вказаних обставин слідчий суддя цілком обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого про застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки під час розгляду клопотання встановлені обставини, які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 ч. 1 п.п. 1, 3, 4, 5 КПК України та забезпечити виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
При цьому, колегія суддів ураховує, що у разі наявності ризиків, ЄСПЛ допускає можливість застосування до особи виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.
Так, у справі «Воляник проти України» від 02.10.2014 року, ЄСПЛ вказав, що допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону слідчий суддя врахував і дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_8 та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі і ті, на які захисник посилається в апеляційній скарзі.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 підозрюється у діях, не пов`язаних із застосуванням насильства, а тому згідно п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя правильно визначив заставу при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, розмір якої становить 80 розмірів мінімальної заробітної плати встановленої законом станом на 1 січня 2016 року.
Під час апеляційного розгляду також встановлено, що 02.07.2016 року ОСОБА_8 звільнено з-під варти під заставу, тому фактично на момент розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 знаходиться вже не під вартою, а під заставою, а тому на думку колегії суддів, застава в межах положень п.2 ч.5 ст.182 КПК України, здатна забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, та вважає, що застава в сумі, яка вже була внесена на виконання оскарженого рішення слідчого судді, є відповідною і достатньою у даному кримінальному провадженні.
При цьому колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 177-178 КПК України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому її необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без зміни.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 184, 193, 194, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.06.2016 року, якою задоволено клопотання слідчого відділу УСБУ в Кіровоградській області та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 строком на 60 днів, з 17.40 год. 22 червня 2016 року до 17.40 год. 22 серпня 2016 року, з визначенням застави у розмірі 80 мінімальних заробітних плат у сумі 110 240 грн. без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2