Провадження № 1-кс/344/3859/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0005385, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП України в Івано-Франківській області ОСОБА_3 звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджене з прокурором Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , в якому просив накласти арешт на торгово-житлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування клопотання зазначив, що 10.08.2015р. невідомі особи шахрайським способом, діючи від імені ОСОБА_5 , незаконно заволоділи її крамницею по АДРЕСА_1 , внаслідок чого потерпілій заподіяно майнову шкоду у особливо великих розмірах.

В ході розслідування встановлено, що з метою незаконного відчуження майна ОСОБА_5 , невстановленими особами виготовлено та складено ряд підроблених (фіктивних) документів на підставі яких вчинено ряд юридичних дій.

10.08.2015р. від імені ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в реєстраційній службі Івано-Франківського міського управління юстиції було подано ряд підроблених документів на підставі яких зареєстровано право власності на крамницю по АДРЕСА_1 , яка з 15.08.2006р. і по той час належала на праві власності ОСОБА_5 . В подальшому, 07.10.2015р. від імені ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу згідно якого він продав крамницю по АДРЕСА_1 ОСОБА_7 . При цьому досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 був фактичним орендарем вказаної крамниці і орендував її до 07.10.2015р. на протязі останніх п`яти років у ОСОБА_5 і відповідно достовірно знав, що саме вона являється законним володільцем вказаного майна. Також встановлено,що згідно свідоцтва про смерть виданого відділом РАЦС м.Карлови Вари Чеської Республіки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В результаті вчинення вказаних злочинних дій право власності на крамницю по АДРЕСА_1 незаконно було зареєстровано за ОСОБА_7 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно торгово-житлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 належать на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жителю АДРЕСА_2 .

09.09.2016р. винесено постанову про визнання торгово-житлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жителю АДРЕСА_2 - речовим доказом у кримінальному провадженні №0005385 від 29.12.2015.

У зв`язку із вищевикладеним, виникла необхідність у накладенні арешту на торгово-житлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На думку слідчого, вказані приміщення мають значення для кримінального провадження як речові докази. Метою ж застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчий зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

В той же час на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна вважаю за доцільне розглянути дане клопотання без повідомлення його власника.

Заслухавши слідчого, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Встановлено, що слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Ст. 173 КПК України визначено порядок вирішення питання про арешт майна.

В той же час, згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а згідно з ч. 2 - документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 цієї статті.

Стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що торгово-житлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 можуть бути використані як доказ у кримінальному провадженні, тобто відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відтак, враховуючи вищенаведене, а також з метою забезпечення збереження речових доказів вважаю вказаний захід забезпечення доцільним, співмірним та таким, що відповідає завданням кримінального провадження, тому клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на торгово-житлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , заборонивши розпоряджатися таким.

Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1