Провадження № 11-кп/792/132/16
Справа № 686/4321/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.152, ч.2 ст.153, ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 травня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_10 - ОСОБА_11 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження №0000483 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2015 року, -
в с т а н о в и л а :

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2015 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сковородки Старокостянтинівського району Хмельницької області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, на утриманні перебуває неповнолітня дитина, з середньою освітою, не працюючого, судимого:

вироком Хмельницького міськрайонного суду 10.04.2012 року за ч.3 ст.185 КК України на підставі ст.71 КК України до покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого на підставі ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 13.02.2014 року умовно-достроково з місць позбавлення волі 21.02.2014 року на 1 рік 2 місяці 22 дні,

засуджено за:

- ч.3 ст.152 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі;

- ч.2 ст.153 КК України на 5 років позбавлення волі;

- ч.2 ст.186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців.

На підставі ст.71 КК України до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Хмельницького міськрайонного суду від 10.04.2012 року і остаточно призначено його у виді позбавлення волі строком 9 років.

Строк відбування покарання рахується з 16.12.2014 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь державного бюджету процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 235 грн. 87 коп.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 17.12.2014 року на автомобіль марки „ВАЗ-2105, д/з НОМЕР_1 та передано його за належністю ОСОБА_12 .

Як установлено судом першої інстанції ОСОБА_7 14.12.2014 року близько 23 год., знаходячись на узбіччі польової дороги біля с.Карпівці Хмельницького району Хмельницької області, перебуваючи в салоні автомобіля „Ваз-2105, н.з. НОМЕР_1 , із застосуванням фізичної сили та погроз, вчинив з неповнолітньою ОСОБА_10 насильницький статевий акт природним способом проти її волі, після чого за тих же обставин задовольнив свою статеву пристрасть неприродним способом, шляхом аногенітального контакту, а також відкрито заволодів належним ОСОБА_10 мобільним телефоном марки „НТС моделі „S710е вартістю 537 грн. 92 коп. з картою пам`яті Sandisk 2 Gb, вартістю 50 грн. та грошовими коштами в сумі 2100 грн. і 1 долар США, офіційний курс якого, встановлений НБУ по відношенню до гривні України становив 15 грн. 71 коп.

Обвинувачений ОСОБА_7 та в його інтересах захисники ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , змінивши до початку апеляційного розгляду свої вимоги, просять скасувати вирок місцевого суду та провадження закрити за відсутністю в діях ОСОБА_7 складу вказаних злочинів. . Посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема вказують на те:

- що судом першої інстанції в основу обвинувального вироку покладено непослідовні та суперечливі показання потерпілої, з яких не зрозуміло чи знаходився в салоні автомобіля свідок ОСОБА_13 під час зґвалтування, а посилання на повідомлення нею обвинуваченому про свій вік є сумнівним.

-судом не спростовано суперечності в її показаннях щодо опису автомобіля, на досудовому слідстві вона не повідомляла про те, що двічі виходила з автомобіля, а ОСОБА_7 на вулиці її цілував та обіймав.

- під час слідчого експерименту потерпіла не вказувала на зґвалтування, а лише показала як в неї відібрали сумку та гроші.

- показання свідка ОСОБА_13 враховано частково, лише ті, які вказують на доведеність вини ОСОБА_7 , а ті, які свідчать про добровільні дії потерпілої, безпідставно відхилено. Твердження суду про те, що вказаний свідок через сильний стан алкогольного сп`яніння не пам`ятає обставин події, не відповідають дійсності.

- свідок ОСОБА_14 є зацікавленою особою, тому його показання слід оцінювати критично.

- відомості, розміщені на сторінці Інтернет-сайту „ В контакті є недопустимим доказом.

- факт відсутності з`єднань з телефоном ОСОБА_15 після 22 год. 39 хв. 14.12.2014 року є лише припущенням.

- висновками судово-медичних експертиз підтверджується, що в потерпілої не виявлено тілесних ушкоджень, її одяг не був пошкоджений, а в піднігтьовому вмісті залишків тканин, які б вказували на боротьбу та опір обвинуваченому не виявлено.

- згідно висновку експертизи виявлені на тілі та одязі потерпілої сперматозоїди можуть належати не лише ОСОБА_7 , а й іншим чоловікам.

- не підтвердженим є вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.2 ст.153 КК України, за обставин статевого акту в салоні автомобіля та за умови чинення опору потерпілою.

- кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України є необґрунтованою, оскільки в протоколі про відібрання заяви про вчинення кримінального правопорушення вказано лише про зґвалтування ОСОБА_10 , та те, що злочинними діями матеріальної шкоди не завдано, під час особистого огляду та огляду автомобіля обвинуваченого, грошових коштів, про які вказує потерпіла, не виявлено, їх наявності у потерпілої не встановлено, походження виявлених в обвинуваченого коштів підтверджується зібраними у справі доказами.

- затримання ОСОБА_7 та огляд транспортного засобу було проведено з порушенням кримінального процесуального законодавства, в тому числі права на захист.

За змістом ч.3 ст.403 КПК України до початку апеляційного розгляду особа, яка подала апеляційну скаргу, має право змінити та/або доповнити її, а тому подане ОСОБА_7 клопотання, в процесі апеляційного розгляду, про зміну апеляційних вимог, скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, колегією суддів не приймається до уваги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників, на підтримку апеляційних скарг, прокурора, який вважає вирок суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у згвалтуванні неповнолітньої особи, задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування, вчинене щодо неповнолітньої та у відкритому викраденні чужого майна, вчиненого повторно, за викладених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на доказах, одержаних у встановленому законом порядку, досліджених у судових засіданнях, належно оцінених судом, і вони є обґрунтованими.

Твердження обвинуваченого та його захисників про відсутність у матеріалах кримінального провадження належних доказів на підтвердження інкримінованого ОСОБА_7 обвинувачення, оскільки жоден доказ, на який посилається суд у вироку, не підтверджує його винуватості, та про те, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження упереджено, не об`єктивно, без з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення кримінального провадження, не давши належну оцінку доказам і у зв`язку з цим незаконно засудив його за ч.3 ст.152, ч.2 ст.153, ч.2 ст.186 КК України, позбавлені підстав.

Як видно із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції всебічно, повно і об`єктивно дослідив обставини справи, та на підставі сукупності правильно оцінених доказів, прийшов до вірного висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому насильницьких дій сексуального характеру та відкритого заволодіння майном потерпілої.

Такі висновки відповідають показанням неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 про те, що у вечірній час, 14.12.2014 року, разом із своїм хлопцем ОСОБА_14 знаходилась при виїзді з м.Хмельницького в напрямку смт.Ярмолинці, сіла у попутний автомобіль, яким керував ОСОБА_7 , крім нього там перебував ОСОБА_13 . Звернувши на другорядну дорогу та проїхавши близько 200 метрів, ОСОБА_7 зупинив автомобіль та, всупереч її волі, розпочав знімати з неї одяг. Коли зателефонував її телефон, обвинувачений забрав його та передав ОСОБА_13 . Після цього, утримуючи її руки, притиснувши власним тілом до сидіння, та, погрожуючи груповим зґвалтуванням, вступив з нею у статеві зносини природним та аногенітальним способом. Вона просила не робити цього та повідомляла, що є неповнолітнього віку, але на це він не реагував. ОСОБА_13 , в цей час, був на вулиці. Після статевого акту обвинувачений взяв її сумочку, витягнув з неї грошові кошти та провів до дороги, де її підібрав водій вантажівки.

Про вказані обставини неповнолітня потерпіла повідомила і під час проведення слідчого експерименту 17.02.2015 року (т.2 а.с.25-27), протокол та відеозапис якого досліджувались в судовому засіданні, і з яких вбачається, що ОСОБА_10 продемонстровано, як обвинувачений забрав телефон, після чого примусово вступив з нею у статевий акт та дістав із сумки гроші.

Свідок ОСОБА_13 підтвердив, що на прохання ОСОБА_7 виходив з транспортного засобу, в якому залишався останній та ОСОБА_10 .
За показаннями свідка ОСОБА_14 , через соціальні мережі, 14.12.2014 року після 23 год. ОСОБА_10 повідомила йому про її зґвалтування та пограбування. Перед цим він проводжав її при виїзді з м.Хмельницького та посадив в автомобіль «ВАЗ» червоного кольору.

Про наявність коштів у потерпілої підтвердила свідок ОСОБА_16 , вказавши, що ОСОБА_10 , незадовго до пограбування, отримала заробітну плату, близько 3000 грн.
Крім того, об`єктивно, вина ОСОБА_7 підтверджується даними протоколу огляду місця події, огляду речових доказів, висновками експертиз.

Так, згідно з даними протоколу огляду місця події від 15.12.2014 року зафіксоване місце скоєння ОСОБА_7 злочинів (т. 1, а.с. 47-60), а саме другорядна дорога, яка веде від автодороги «Житомир-Чернівці», в напрямку с.Карпівці Хмельницького р-ну,зафіксовані сліди зрушеного снігу на правому узбіччі, де зі слів потерпілої стояв автомобіль «ВАЗ» та сліди протектора шин транспортного засобу.

Відповідно до даних висновків судово-медичної та імунологічних експертиз виявлені у статевих органах потерпілої сліди сперми та на її одязі і взутті (плавках,пальто,колготах, жіночих чоботах , які були вилучені згідно протоколів огляду (т.1 а.с.62-66) могли походити, в тому числі, від ОСОБА_7 , що підтверджує наявність між ним та потерпілою статевих зносин взагалі.
З даних протоколу огляду автомобіля від 16.12.2014 року(т.2 а.с.68-69) слідує, що ОСОБА_7 добровільно видав належний ОСОБА_10 мобільний телефон „НТС без стартового пакета, який знаходився під переднім сидінням транспортного засобу.
Аналогічні обставини в суді першої інстанції підтвердив свідок ОСОБА_17 , який крім того пояснив, що зі слів ОСОБА_7 , мобільний телефон він планував подарувати дружині, ці ж обставини в апеляційній інстанції підтвердив свідок ОСОБА_18 .
Крім того з відеозапису вказаної слідчої дії(т.2 а.с.70), оглянутого в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_7 повідомляє про добровільну передачу ОСОБА_10 йому коштів.
В судовому засіданні ОСОБА_7 не заперечував статевих зносин з ОСОБА_10 , проте стверджував, що ініціативу в цьому проявила вона. За його показаннями, 14.12.2014 року, пізно ввечері, він дійсно автомобілем підвозив, раніше знайому ОСОБА_10 , в якому також знаходився його товариш ОСОБА_13 . Після того, як потерпіла попросила у нього гроші та запропонувала надати статеві послуги, звернув на польову дорогу і вступив з нею, за взаємної згоди, у статеві зносини. В цей час ОСОБА_13 знаходився на вулиці. Оскільки він відмовився розрахуватись за надані послуги, то ОСОБА_10 погрожувала розповісти про дану подію його дружині. Будь-яких дій насильницького характеру щодо неї не вчиняв, її майно не привласнював. Працівники міліції підкинули в його автомобіль телефон потерпілої, та, застосовуючи до нього насильницькі дії, змусили давати неправдиві показання.

Ці пояснення ОСОБА_7 місцевий суд обґрунтовано визнав недостовірними, розцінив як намагання в такий спосіб уникнути відповідальності.

Давши належну правову оцінку вказаним доказам з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а в сукупності - достатності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме: у згвалтуванні неповнолітньої, задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства та погрози його застосування, вчинене щодо неповнолітньої та у відкритому викраденні чужого майна, вчиненого повторно, і вірно кваліфікував його дії за ч.3 ст.152, ч.2 ст.153, ч.2 ст.186 КК України.

Разом з тим, кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч.2 ст.153 КК України, за ознакою повторності, суд першої інстанції допустився помилки.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_7 , зокрема, обвинувачувався у вчиненні умисних дій, які кваліфіковані за ч.2 ст.153 КК України як задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування, щодо особи, яка не досягла 18 річного віку.

Диспозицією інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, виписаного у ч.2 ст.153 КК України передбачено кримінальну відповідальність за задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, погрози його застосування або з використанням безпорадного стану потерпілої особи, вчинене повторно або групою осіб, або особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених статтями 152 або ст.154 цього кодексу, а також вчинене щодо неповнолітньої чи неповнолітнього.

З досліджених судом матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_7 вперше вчинив злочин, передбачений ст. 153 КК України, тому в його діях відсутня кваліфікуюча ознака цього злочину-повторність.

За змістом ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Враховуючи зазначені вимоги закону, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини вироку, при кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.153 КК України, ознаку повторності.

Твердження захисту про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при оцінці, наданих сторонами, доказів, позбавлені підстав.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження, на що є посилання в апеляційних скаргах, не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції досліджені всі фактичні обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для правильного її вирішення, а тому доводи апеляційних скарг про однобічність і неповноту судового розгляду, а також про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, є надуманими.

Посилання апелянтів на неврахування судом показань свідка ОСОБА_13 про добровільність дій неповнолітньої потерпілої ОСОБА_10 , під час статевого акту, оскільки будь-яких криків і шуму він не чув, тілесних ушкоджень та пошкодженого одягу на потерпілій не бачив та про те, що з врахуванням обставин, при яких відбувся статевий акт, здійснити його проти волі потерпілої було неможливо, є надуманими, спростовуються показаннями неповнолітньої ОСОБА_10 та сукупністю досліджених судом доказів.

Так, під час розгляду кримінального провадження було встановлено, що свідок ОСОБА_13 не був в автомобілі, під час злочинних дій обвинуваченого, тому ставити під сумнів показання неповнолітньої потерпілої про вчинення ОСОБА_7 щодо неї насильницьких дій статевого характеру у суду першої інстанції підстав не було, не вбачає таких і колегія суддів, як і суперечностей в показаннях ОСОБА_10 , з приводу не перебування в автомобілі свідка ОСОБА_19 , під час статевого акту, на що є посилання в апеляційних скаргах.
Як слідує з показань неповнолітньої потерпілої, при вчиненні вказаних злочинів статевого характеру, насильство, яке застосовувалось з боку обвинуваченого, полягало у триманні її рук, притисканні вагою свого тіла до сидіння, погрозах груповим зґвалтуванням.

Посилання апелянтів на неможливість здійснення обвинуваченим насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом на передньому пасажирському сидінні та не підтвердження висновками судово-медичних експертиз №1507 від 31.12.2014 року(т.2 а.с.30-31) та №46 від 14.01.2015 року(т.2 а.с.34-35) наявності у ОСОБА_10 будь-яких тілесних ушкоджень, а також висновком імунологічної експертизи № 21 від 24.12.2014 року (т.2 а.с.32) наявності сперматозоїдів у вмісті прямої кишки потерпілої, не спростовує висновок суду про вчинення вказаних злочинів статевого характеру саме ОСОБА_7 , оскільки, як зазначалось вище, підстав не вірити неповнолітній потерпілій у суду першої інстанції не було.

Колегія суддів зазначає, що потерпіла, будучи неповнолітньою, реально сприймала погрози обвинуваченого щодо групових насильницьких статевих зносин, для подолання її опору, виходячи з часу, місця та обстановки, що склалася(темна пора доби, безлюдне місце, зухвале вступання обвинуваченим в статеві зносини із застосуванням фізичного насильства ).

Стверджуючи про безпідставність засудження, обвинувачений ОСОБА_7 акцентує увагу на тому, що матеріали кримінального провадження були сфальсифіковані на підставі надуманих свідчень та недопустимих доказів. Вважає, що неповнолітня потерпіла, у спосіб подачі заяви до правоохоронних органів про її зґвалтування, обмовила його з корисливих мотивів, намагалась вимагати у нього гроші.
Проте аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про безпідставність та надуманість таких доводів його апеляційної скарги.

При перевірці справи колегією суддів не встановлено підстав для обмови ОСОБА_7 неповнолітньою ОСОБА_10 і доказів цьому стороною захисту не надано.
Показання неповнолітньої потерпілої та свідків, на які посилається у вироку суд, як на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів у колегії суддів не викликають сумніву
Як вбачається з досліджених доказів, першому, кому потерпіла повідомила про злочинні дії ОСОБА_7 був свідок ОСОБА_14 - її хлопець.

Хронологія та характер подій, джерела, від яких свідку ОСОБА_14 стало відомо про протиправні дії, вчиненні щодо його дівчини, виключають будь-яку зацікавленість в обмові обвинуваченого неповнолітньою потерпілою, крім того об`єктивних підстав вважати, що остання мала намір, з корисливих мотивів, обмовити ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжкого злочину та таким чином позбавити його волі у кримінальному провадженні немає, тому доводи апелянта, з цього приводу, є надуманими.
Відомості, розміщенні на сторінці ОСОБА_14 інтернет сайту «В контакте» (т.2 а.с.21-24) про спілкування ОСОБА_10 , з останнім, та повідомлення йому про зґвалтування, викрадення грошей та телефону підтверджується показаннями даного свідка та потерпілої в судовому засіданні, тому ставити їх під сумнів немає підстав.

Твердження захисту про зацікавленість свідка ОСОБА_14 , як близької для потерпілої людини, з яким у ОСОБА_7 виникли неприязні відносини, колегія суддів відхиляє за недоведеністю.

Безпідставними є також посилання апелянтів на те, що . ОСОБА_7 не міг знати про неповнолітній вік потерпілої. При цьому місцевим судом урахована вся сукупність обставин справи та пояснення обвинуваченого про те, що він ще раніше був знайомий з ОСОБА_10 та її матір`ю, що вказує про його обізнаність з її віком. Крім того потерпіла стверджувала про неодноразове повідомлення йому в автомобілі про своє неповноліття.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисників з приводу недопустимості як доказу -протоколу огляду автомобіля від 16.12.2014 року, на який посилається суд на підтвердження винуватості ОСОБА_7 .

Посилання апелянтів на незаконність вказаної слідчої дії через те, що протокол затримання ОСОБА_7 складений значно пізніше, ніж він затриманий, на відсутність захисника під час проведення цієї слідчої дії, що працівники міліції підкинули телефон в автомобіль, який доставили від його місця проживання у відділ міліції, та на застосування насильницьких дії до обвинуваченого, що змусило його давати неправдиві показання, є необґрунтованими.

Як слідує з показань обвинуваченого він добровільно дав згоду на огляд транспортного засобу.

Вказана слідча дія проводилась з його участю та участю понятих, із застосуванням відеозапису ходу її проведення.
Як вже зазначалось, з відеозапису слідує, що ОСОБА_7 самостійно діставав з салону автомобіля мобільний телефон ОСОБА_10 , дав пояснення з приводу того де взяв і що хотів з ним зробити, крім того повідомив, що потерпіла добровільно передала йому кошти.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 16.12.2014 року фактично був затриманий працівниками міліції за місцем свого проживання і доставлений у відділ міліції, де був проведений огляд автомобіля, в якому вчинялись злочині дії, та складений протокол його затримання. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, в процесі досудового слідства, незаконність затримання він не оскаржував.
При огляді транспортного засобу ні від ОСОБА_7 , ні від інших учасників. зауважень, заперечень, заяв, в т.ч. і про залучення захисника. не надходило, тому колегія суддів вважає що огляд автомобіля й вилучення речових доказів 16.12.2014 проведено з дотриманням вимог ст. 237 КПК України та зі складенням відповідного протоколу, який відповідає вимогам ст.104 КПК України, підписаний обвинуваченим та понятими, які в суді першої та апеляційної інстанції підтвердили зафіксовані в ньому дані.
Не зазначення в протоколі про відібрання заяви про вчинення кримінального правопорушення про протиправне заволодіння майном потерпілої, на що є посилання в апеляційних скаргах, не спростовує висновок суду про вчинення такого ОСОБА_7 . Обгрунтованим є й висновок суду першої інстанції про відсутність суперечностей в показаннях ОСОБА_10 .

У кримінальному провадженні не встановлено жодного належного, переконливого та об`єктивного доказу щодо застосування відносно обвинуваченого заборонених методів слідства, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Відповідно до висновку службової перевірки за скаргою ОСОБА_7 щодо можливих неправомірних дій працівників міліції Хмельницького РВ та СУ УМВС України в Хмельницькій області від 07.04.2015 року, який був наданий на запит апеляційного суду, в ході службової перевірки об`єктивних даних щодо спричинення тілесних ушкоджень працівниками міліції Хмельницького РВ та СУ УМВС України в Хмельницькій області ОСОБА_7 не здобуто.

Згідно з листом прокуратури Хмельницької області від 24.04.2015 року були повернуті у відділ ВБ ДВБ МВС України в Хмельницькій області матеріали вказаного службового розслідування, оскільки проведеною перевіркою не встановлено об`єктивних даних, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, а тому підстав для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вбачається.

З пояснень ОСОБА_7 в процесі апеляційного розгляду слідує, що він бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань з приводу неправомірних дій працівників міліції не оскаржував, а тому колегія суддів відкидає посилання апеляційних скарг з цього приводу.

Клопотання сторони захисту щодо проведення допиту свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 для підтвердження обставин затримання обвинуваченого, про допит експерта Кравець для роз`яснення висновку судово-медичної експертизи, про проведення судово-біологічної, імунологічної експертизи, психофізіологічної експертизи з використанням поліграфу розглядались колегією суддів у відповідності до вимог ч.3 ст.404 КПК України із зазначенням обґрунтувань.

Надані обвинуваченим апеляційному суду фото ОСОБА_10 не стосуються інкримінованих йому злочинів.
З вищевикладених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що в цілому доводи апелянтів про те, що ОСОБА_7 вказаних злочинів не вчиняв, є безпідставні.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, з яким погоджується й колегія суддів, суд першої інстанції, як убачається з мотивувальної частини вироку, врахував характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, серед яких є особливо тяжкий злочин, обставини, що пом`якшують покарання- наявність на утриманні неповнолітньої дитини та літньої матері, відсутність обтяжуючих покарання обставин , а також дані про його особу, зокрема те, що він має непогашену судимість, його посередню характеристику.

Таким чином суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч.3 ст.152, ч.2 ст.153, ч.2 ст.186 КК України з урахуванням положень ст.ст. 70,71 КК України, дотримався вимог статей 65 - 67 КК України.
З огляду на особливу суспільну небезпеку вчинених злочинів, призначене судом першої інстанції покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. З таким покаранням погоджується і колегія суддів.

Порушень вимог матеріального та кримінального процесуального закону, які є безумовними підставами для скасування судового рішення, по справі не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та в його інтересах захисників, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) ОСОБА_7 слід зарахувати в строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 16.12.2014 року по 23.05.2016 року року включно, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає 2 дні позбавлення волі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисників ОСОБА_9 і ОСОБА_8 без задоволення.

В порядку ч.2 ст.404 КПК України виключити з мотивувальної частини вироку при кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.153 КК України ознаку повторності.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VІІІ) зарахувати ОСОБА_7 в строк відбуття покарання час його попереднього ув`язнення з 16.12.2014 року по 23.05.2016 року включно, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає 2 дні позбавлення волі.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Хмельницької області ОСОБА_2