Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 24 листопада 2016 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000494 за касаційною скаргою заступника прокурора Донецької області на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 28 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 .

Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 жовтня 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Красний Лиман, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України ухвалено вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 липня 2015 року виконувати самостійно.

Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Вказаним вироком також засуджено ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , судові рішення щодо яких в касаційному порядку не переглядаються.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28 січня 2016 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням до приміщення, за попередньою змовою групою осіб.
29 травня 2015 року, приблизно о 00 год. 10 хв., неповнолітній ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та особою, відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, повторно, шляхом злому вхідних дверей, проникли до приміщення магазину, що на АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали належне ОСОБА_10 майно на загальну суму 9363, 64 грн. та з місця вчинення злочину зникли. Викраденим розпорядилися на власний розсуд.

Продовжуючи, 29 травня 2015 року після 01 год. 30 хв., неповнолітній ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та особою, відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, повторно, шляхом злому вхідних дверей, проникли до приміщення ларька, що на АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали належне ОСОБА_11 майно на загальну суму 7547 грн. та з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7 з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що апеляційний суд, всупереч вимогам ст. 419 КПК України, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування ч. 4 ст. 70 КК України при визначенні остаточного покарання засудженому ОСОБА_7 судом першої інстанції, не перевірив їх належним чином та прийняв передчасне рішення про їх безпідставність. Зазначає, що оскільки за обома вироками Краснолиманського міського суду Донецької області відносно ОСОБА_7 застосовано положення ст. 75 КК України та його звільнено від відбування покарання з випробуванням, виконання таких вироків самостійно не допустиме, а остаточне покарання повинно бути призначено за сукупністю злочинів за правилами, передбаченими в частинах 1 3 ст. 70 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання касаційних вимог, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили оскаржуване судове рішення залишити без зміни, думку засудженого ОСОБА_6 , який покладався на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 3 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги прокурора про неправильне застосування місцевим судом вимог ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні за сукупністю злочинів остаточного покарання засудженому ОСОБА_7 , є безпідставними.
У відповідності до вимог ст. 70 КК України, яка визначає порядок призначення покарання за сукупністю злочинів, суд першої інстанції окремо призначив покарання ОСОБА_7 за злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України і за сукупністю злочинів відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України ухвалив вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 08 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 виконувати самостійно.
Зазначений порядок узгоджується із загальними засадами призначення покарання і з роз`ясненнями даними в Постанові пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо самостійного виконання попереднього вироку.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд ретельно перевірив її доводи, що стосувалися неправильного застосування судом першої інстанції закону про кримінальну відповідальність, а саме вимог ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання за сукупністю злочинів, які за своїм змістом аналогічні доводам, наведеним у касаційній скарзі та обґрунтовано залишив їх без задоволення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та з наведеними у ній висновками погоджується колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційної скарги прокурора колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIIІ від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу заступника прокурора Донецької області залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 28 січня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3