Справа № 361/1195/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/644/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 16.06.2016

УХВАЛА
Іменем України
16 червня 2016 р. м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі : ОСОБА_5 ,
з участю прокурора : ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
та його захисника адвоката: ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Калита Броварського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , маючого на утриманні двох дітей, із вищою освітою, працюючого керівником безпеки холдингової компанії «ВІКІ» груп, раніше не судимого,

визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленям права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановиш іспитовий строк терміном 2 (два) роки, в період якого відповідно до ст. 76 КК України зобов`язавши його не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Вироком вирішена доля речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

Як зазначено у вироку, 27 листопада 2015 року, близько 10 години, ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки Мерседес-Бенс Е250 СДІ номерний знак НОМЕР_1 , під час руху проїздною частиною вулиці Чернігівська, в межах населеного пункту(обмеження швидкості 60 км/год), c.Калинівка, Броварського району Київської області, із швидкістю 71 км/год, в лівій смузі для руху в бік міста Бровари, в порушення вимог п.п. 2.3б, 2.3д, 12.3, 12.4 ПДР України, проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу та місце його розташування в межах проїзної частини, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, не врахував безпечну відстань до автомобіля марки «Seat Ibiza 1.2», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стояв в лівій смузі для руху в бік м. Бровари, з метою виконання маневру повороту ліворуч та обрану швидкість руху керованого транспортного засобу, внаслідок чого допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля із задньою частиною автомобіля марки «Seat Ibiza 1.2», під керуванням ОСОБА_10 , після цього, автомобіль марки «Seat Ibiza 1.2» викинуло на зустрічну смугу руху де вказаний автомобіль, допустив зіткнення із передньою частиною автомобіля марки «Peuget Boxer» державний номерний знак НОМЕР_3 , який рухався в напрямку м.Чернігів.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Sеat Ibiza 1.2», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень померла в кареті швидкої медичної допомоги під час транспортування до медичного закладу, а автомобілі зазнали механічних пошкоджень.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №423 від 15.01.2016р. ОСОБА_11 , отримала тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: перелому хребта між 1-2 та 5-6 грудними хребцями, з розривом між хребцевих дисків, кровонапливність м`яких тканин в області переломів, кровонапливності клітковини заднього середостіння, поперечний перелом 2-4 ребер справа по навколо хребцевими лініями, косі переломи 7- 8 ребер справа та зліва по середньо-ключичним лініями, без пошкодження пристінкової плеври, косий перелом тіла 1-5 поперекових хребців справа, розрив правого попереково-крижового зчленування, косі переломи лонних та сідничних кісток справа та зліва, кровонапливність м`яких тканин в області переломів, кровонопливність клітковини таза, кровонапливність клітковини переднього середостіння, крововиливи в області коренів легень, надрив внутрішньої оболонки аорти.
Порушенням водієм ОСОБА_7 вимог п.п.2.3б; 2.3д; 12.3; 12.4 ПДР України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_11 .
В апеляційні скарзі прокурор просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вимоги апеляційної скарги сторона обвинувачення обґрунтовує тим, що відповідно обвинувального акту, дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення п. 2.3б), п.2.3д), п.12.1 та п.12.4 правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортними засобам, що заподіяло смерть потерпілому.

Однак суд, в порушення п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку обмежився лише зазначенням того, що органами досудового слідства ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення за ст. 286 ч. 2 КК України, а суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, у той час як диспозиція зазначеного закону про кримінальну відповідальність містить такі кваліфікуючі ознаки як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Тому, на думку прокурора, незважаючи на відсутність формальних підстав для скасування рішення місцевого суду з призначенням нового судового розгляду з огляду на положення ст. 412 та 415 КПК України, слід застосувати положення ч. 6 ст. 9 названого Кодексу, з підстав неоднозначного регулювання питання кримінального провадження, коли застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу, у тому числі верховенства права, законність та доступ до правосуддя.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок щодо нього змінити, скасувати призначене йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 2 роки. В іншій частині вироку залиши без змін. Мотивуючи це тим, що при призначенні йому додаткового покарання суд не врахував, що позбавлення права керування транспортними засобами вплине на його родину, яка буде позбавлена можливості використовувати автомобіль на потреби сім`ї, оскільки інші члени родини не можуть керувати транспортними засобами. Крім того, в силу своїх професійних обов`язків по роботі на посаді керівника відділу безпеки ТОВ «ВІКІ ГРУП» йому потрібно користуватися автомобілем на постійній основі.

Також ОСОБА_7 вказує, що в суді першої інстанції при обговоренні питання щодо призначення йому покарання, потерпілий не наполягав на застосуванні по відношенні до нього додаткового покарання, а прокурор просив суд застосувати покарання без позбавлення права керування транспортними засобами.

10 червня 2016 року до Апеляційного суду Київської області надійшло клопотання потерпілого ОСОБА_10 , в якому він заперечує проти задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки вона є необґрунтована та безпідставна, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 просить задовольнити.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційних вимог ОСОБА_7 та заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, який просив вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги з запереченням потерпілого, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Вирок в частині доведеності вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 не оспорюється, а тому апеляційним судом відповідно до ст. 404 КПК України перевіряється лише в межах апеляційних скарг.

Апеляційна скарга прокурора не може бути задоволена, оскільки підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду судом першої інстанції, передбачених ст.ст. 412, 415 КПК України, не наведено.

Згідно діючого Закону ст. 286 КК України є бланкетною і суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку належним чином обґрунтував, що порушення ОСОБА_7 п.п. 2.3 «б», 2.3 «д», 12.3 і 12.4 ПДР України находяться у прямому причинному зв`язку з наслідками ДТП у виді смерті потерпілої, справедливо кваліфікувавши скоєне за ч. 2 ст. 286 КК України. За таких обставин апеляційна скарга прокурора, на думку колегії суддів, є необґрунтованою.

Що стосується апеляційних вимог обвинуваченого ОСОБА_7 , то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції справедливо застосував додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, належним чином мотивувавши свій висновок у вироку, що внаслідок скоєного обвинуваченим тяжкого злочину настала смерть потерпілої.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства при розгляді провадження, які б могли слугувати підставами для скасування чи зміни вироку, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин вирок суду є законним.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді: