Справа № 175/2799/16-к
Провадження № 1-кп/175/131/16
Вирок

Іменем України

31 серпня 2016 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0000136 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого у тому ж населеному пункті по АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

встановив:

02 квітня 2014 року наказом № 72 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця призваного за мобілізацією солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду водія відділення взводу матеріально-технічного забезпечення 3 стрілецького батальйону цієї військової частини.

Солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 16, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України як військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

20 травня 2014 року солдат ОСОБА_5 вибув з навчального центру військової частини НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_3 на стаціонарне лікування до Комунального закладу «Дніпродзержинська міська лікарня № 7» Дніпропетровської обласної ради, після закінчення якого повинен був прибути до розташування навчального центру вказаної військової частини та приступити до виконання службових обов`язків.
25 серпня 2014 року солдат ОСОБА_5 закінчив стаціонарне
лікування, однак, як 26 серпня 2014 року так і у подальшому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у навчальному центрі військової частини НОМЕР_1 , умисно не з`явився на службу до цього навчального центру без поважних причин тривалістю понад один місяць, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
23 червня 2016 року солдат ОСОБА_5 представниками Військової служби правопорядку у Збройних Силах України був доставлений до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України.
Таким чином, у період з 26 серпня 2014 року по 23 червня 2016 року солдат ОСОБА_5 не з`явився вчасно на службу до навчального центру військової частини НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад один місяць.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину визнав повністю і пояснив, що за обставин, зазначених у обвинувальному акті він дійсно у вказаний період знаходився поза межами навчального центру військової частини НОМЕР_1 , оскільки після стаціонарного лікування йому було рекомендовано спеціальне харчування, у зв`язку з чим його командир повідомив йому, що він може бути вільним. Однак, у зв`язку із необізнаністю, будь-яких підтверджуючих документів про своє звільнення він у командира не взяв. У вчиненому щиросердно кається та просить суворо не карати.
Його провина у скоєнні вказаного судом діяння підтверджується доказами, дослідженими судом за згодою сторін у порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Переконавшись у правильному розумінні обвинуваченим змісту обставин інкримінованого йому діяння і добровільності його позиції, суд дійшов висновку про те, що за вказаних у обвинувальному акті обставин було вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , і це кримінальне правопорушення вчинено саме ним, і його умисні дії кваліфікує за ч.3 ст.407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При визначенні виду й міри покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини справи й особу ОСОБА_6 , - раніше притягався до кримінальної відповідальності за умисний злочин, але в силу ст.89 КК України вважається не судимим, має сім`ю і на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованих на прізвище дружини ОСОБА_7 : ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують його покарання, суд визнає щиросердне каяття, повне визнання вини та наявність малолітніх дітей.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, передбачених ст.ст.50, 65-67 КК України, з урахуванням обставин справи і даних про особу ОСОБА_6 , його ставлення до наслідків вчиненого злочину, який відповідно ч.3 ст.12 КК України віднесений до злочинів середньої тяжкості, суд, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважає можливим призначити покарання, передбачене санкцією ч.3 ст.407 КК України, з випробуванням на підставі ст.75 КК України, вважаючи, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 звільнений від відбування покарання, призначеного за вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2014 року по закінченню іспитового строку, принцип призначення покарання, передбачений ст.ст.71, 78 ч.3 КК України судом не застосовується.

З огляду на вищезазначене суд не вбачає підстав для призначення реального покарання, про що у судових дебатах просив прокурор.

Витрати за залучення експерта стороною обвинувачення не заявлялися.

Керуючись ст.ст.369, 374, 376 КПК України, суд
ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.407 КК України і піддати кримінальному покаранню у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання за умови, що на протязі двох років іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пунктів 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції за місцем свого проживання і повідомляти цю інспекцію про зміну місця проживання і роботи.

На вирок сторонами може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1