н/п 1-кс/640/5677/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
Під час досудового розслідування встановлено, що у період з 06.07.2016 по 08.07.2016 невстановлені особи, знаходячись у невстановленому в ході досудового розслідування місці, здійснили несанкціоноване втручання в роботу електронно-обчислювальної машини з автоматизованою системою клієнт-банк ПАТКБ "Правекс-Банк", що встановлена на ТОВ «Золотий Фенікс» за адресою: Харківська область, Харківській район, смт. Бабаї, вул. Командарма Шумілова, 6, та заволоділи грошовими коштами у сумі 2 014 000 гривень, що заподіяло значну шкоду підприємству.
Правова кваліфікація кримінального правопорушення злочин, передбачений ст. 361 ч. 2 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких.
Під час досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (уродженець м. Києва, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 займається факторинговою діяльністю у м. Києві. На початку липня 2016 року ОСОБА_7 невстановленою особою на ім`я « ОСОБА_10 » було запропоновано додатковий вид заробітку, який полягав у виведенні грошових коштів, які надходитимуть від різних юридичних осіб, з банківських рахунків у готівку. В подальшому грошові кошти, що будуть отримані у такий спосіб діляться у співвідношенні 50/50 між ОСОБА_7 та «Денисом», причому «Денис» гарантує законність надходження грошових коштів, внаслідок чого була досягнута домовленість між ними.
З цією метою, ОСОБА_7 запропонував своїм знайомим ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відкрити рахунки у «Мегабанку» та отримати певний відсоток за посередництво у разі успішної реалізації вказаних банківських операцій.
Так, 05.07.2016 року «Денис» проінформував ОСОБА_7 , що на надані ним банківські рахунки громадян ОСОБА_11 та ОСОБА_9 найближчим часом надійдуть грошові кошти у розмірі приблизно 2 млн. гривень.
Після успішного зарахування грошових коштів «Денис» вказав ОСОБА_7 , що бажає отримати свій відсоток за успішну операцію, на що останній погодився та надав свої власні грошові кошти у розмірі 40 000 доларів США. Під час їх зустрічі «Денис» розповів, що вказані грошові кошти отримані внаслідок несанкціонованого втручання в ПЕОМ та комп`ютерні мережі підприємств, організацій та установ шляхом компрометації автоматизованої системи клієнт-банк та запропонував подальшу співпрацю надалі.
Крім того, було встановлено, що грошові кошти, що надійшли на рахунки ОСОБА_11 та ОСОБА_9 були несанкціоновано перераховані з рахунку ТОВ «Золотий Фенікс».
На теперішній час грошові кошти у сумі 2 014 000 гривень, що були перераховані на рахунок ОСОБА_7 було повернуто ТОВ «Золотий Фенікс».
Орган досудового розслідування вважав, що є достатні підстави вважати, що зазначені речі, та інформація, яку вони у собі несуть, у разі знаходження у володінні осіб, яким вони належать, можуть бути в подальшому приховані, пошкоджені, зіпсовані, знищені та непридатні для використання в якості доказів під час проведення розслідування у кримінальному провадженні.
Таким чином, потреби досудового розслідування в отриманні речей і документів, які можуть бути використані під час досудового розслідування та судового розгляду для встановлення обставин, які мають значення у кримінальному провадженні, неможливо задовольнити без застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, і тільки позбавивши можливості ОСОБА_5 змоги відчужувати перелічене вище майно, можливо попередити його приховування, пошкодження, псування, знищення, та встановити важливі обставини скоєння кримінального правопорушення.
Слідчий також вказав, що речі, які були вилучені під час обшуків отримано з додержанням процедури, передбаченої ст. 168 КПК України, і вони відповідають критеріям зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України як речі, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони використані як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди, і не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.
У судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання, просив про його задоволення.
Власники майна ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 про день та час розгляду клопотання слідчого повідомлялись належним чином, проте у судове засідання не з"явився.
Згідно Заяви слідчого відділу СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_3 від 19.07.2016, слідчим 18.07.2016 о 19-30 на електронну поштову адресу ОСОБА_7 були надіслані повістки про виклик до Київського районного суду м. Харкова для участі у судовому розгляді клопотання про арешт майна на ім`я ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 . ОСОБА_7 за телефоном підтвердив отримання повісток про виклик, вручення їх ОСОБА_5 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , та в якості підтвердження надіслав розписки про отримання.
Враховуючи вимоги ч.1 ст.172 КПК України щодо терміну розгляду клопотання, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання без участі власників майна.
11.07.2016 було проведено обшук автомобіля Subaru Forester, д.н. НОМЕР_1 , в ході якого вилучено майно, згідно протоколу обшуку від 11.07.2016 (а.с. 8-17).
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12.07.2016 на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля Subaru Forester, д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , з метою відшукання і вилучення документів, які містять інформацію щодо протиправної діяльності та мають значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, а також грошових коштів, отриманих від протиправної діяльності (а.с.33-35).
12.07.2016 р. старший слідчий відділення СУ ГУ НП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з клопотанням, погодженим з прокурором відділу прокуратури Харківської області молодшим радником юстиції ОСОБА_4 , яким просив накласти арешт на майно, виявлене та вилучене в ході обшуку автомобіля Subaru Forester, д.н. НОМЕР_1 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 27.09.2014, належить на праві власності ОСОБА_5 . Місцем зберігання арештованого майна просив визначити камеру для зберігання речових доказів СУ ГУНП в Харківській області.
Вказану ухвалу отримано прокурором 13.07.2016р. о 14-20 год.(а.с. 41).
Клопотання про арешт майна направлено поштою до суду 16.07.2016 о 08-45 год., та отримано судом 18.07.2016 о 12-33 год. (а.с. 2).
Відповідно до вимог ст. 116 КПК України, строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти.
Таким чином, слідчим виконані вимоги ч. 3 ст. 172 КПК України, та дотримано вимоги закону щодо звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням про арешт майна після усунення недоліків.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 98 КПК України, документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Слідчим доведено, що вищевказане майно, вилучене під час проведення обшуку, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Вилучені відповідно до протоколу обшуку від 11.07.2016, предмети та документи підлягають арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 107, 132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Місцем зберігання арештованого майна визначити СУ ГУНП в Харківській області, в порядку, визначеному Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 №1104.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1