АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1325/16 Справа № 179/137/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі кримінальне провадження № 0000726, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 листопада 2015 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Нікополь Дніпропетровської області, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, який має неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючий, проживаючий без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

17 червня 2009 року Симферопольським районним судом АР Крим за ч.1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі. Ухвалою Коломийського міського суду Івано-Франківської області відповідно до ст. 82 КК України невідбуту частину покарання замінено на 2 роки 7 місяців 12 днів обмеження волі. Звільнений на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 1 рік 10 місяців 20 днів,

засуджений за ч.1 ст. 121 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Симферопольського районного суду АР Крим від 17 червня 2013 року та остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Відповідно до вимог закону вирішено питання про долю речових доказів, -

ВСТАНОВИЛА:
На вирок суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі. Вважає, що суд першої інстанції проявив неповноту судового розгляду та упередженість, не врахував дані про особу обвинуваченого, який під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження вину у вчиненому злочині визнав повністю, сприяв встановленню істини у кримінальному провадженні, щиросердно розкаявся, має хронічні захворювання та потребує операції, оплатив лікування потерпілого у лікарні, який до ОСОБА_7 будь-яких претензій не має.

Аналогічні вимоги викладені і у апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 , яка обґрунтувала доводи апеляційної скарги окрім іншого тим, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд не врахував віктимну поведінку потерпілого, який спровокував сварку, а також дані про особу обвинуваченого, який вину у вчиненому правопорушенні визнав повністю, розкаявся, співпрацював з органом досудового розслідування, має важке захворювання ніг та потребує термінової операції, відсутність претензій до обвинуваченого з боку потерпілого.

Згідно з вироком суду 21 листопада 2015 року близько 23 години 30 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого мешкання в буд. АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час раптово виниклої сварки з ОСОБА_9 , маючи умисел на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, умисно ножем наніс один удар в область тулуба, чим заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ушкодження черевної порожнини з пошкодженням попереково-ободочної та тонкої кишок та судин черевної стінки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та здоров`я в момент заподіяння.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, позицію обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційних скарг та просили з урахуванням ряду обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, та з урахуванням даних про особу обвинуваченого, призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, думку прокурора ОСОБА_6 щодо залишення апеляційних скарг без задоволення, перевіривши надані матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Суд правильно встановив фактичні обставини кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені зазначеного злочину за викладених у вироку обставин.

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах і в апеляційних скаргах не заперечується. Доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України не оспорюються, тому апеляційним судом не перевіряються.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо неповного та упередженого розгляду справи судом першої інстанції, що призвело до призначення занадто суворого покарання, та про застосування ст. 69 КК України. Згідно з положеннями ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, під врахуванням особи винного слід розуміти врахування позитивних і негативних соціальних, фізичних, психічних і правових елементів характеристики особи, що вчинила злочин, які мають кримінально-правове значення. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ці вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував в мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання. Призначаючи ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі, яке належить відбути реально, суд першої інстанції виходив, як вбачається з вироку суду, не лише з характеру і ступеня тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КПК України відноситься до категорії тяжких злочинів, але й відповідно до ст.ст. 65, 66, 67 КК України урахував дані про особу ОСОБА_7 , який за місцем мешкання характеризується посередньо, раніше судимий та вчинив новий злочин в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком. Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , суд визнав щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці обвинуваченим своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності, та активне сприяння розкриттю злочину, яке виразилося в активній позиції обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, зокрема, обвинувачений добровільно надав свідчення щодо обставин вчинення злочину, добровільно приймав участь у слідчому експерименті. Обставинами, що обтяжують покарання, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та рецидив злочину.

З урахуванням наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження нових злочинів можливі тільки в умовах ізоляції його від суспільства, тому не знайшов підстав для застосування ст. 75 КК України та не встановив обставин, які за законом дають підстави для застосування ст. 69 КК України, і призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією частини 1 статті 121 КК України.

За положеннями ст.69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону. Згідно з вироком суду зазначені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 обставини суд визнав такими, що пом`якшують покарання. Крім того, врахував тяжкість вчиненого злочину, всі обставини вчинення кримінального правопорушення, у тому числі ті, на які посилається захисник, а також дані про особу обвинуваченого. Про відсутність будь-яких претензій з боку потерпілого хоч і не зазначено у вироку, але дана обставина суттєво не впливає на розмір призначеного ОСОБА_7 покарання, тим більше, не є підставою для застосування ст. 69 КК України. Твердження апелянтів про тяжкий стан здоров`я обвинуваченого не підтверджені відповідними документами, тому є необґрунтованими. З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг обвинуваченого і захисника щодо наявності обставин, що пом`якшують покарання та не враховані судом, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121 КК України мінімального покарання і не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України, оскільки, незважаючи на наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який був раніше судимий за вчинення умисного насильницького особливо тяжкого злочину проти життя людини та у стані алкогольного сп`яніння, в період умовно-дострокового відбування покарання за попереднім вироком, вчинив новий злочин, що посягає на життя та здоров`я людини, не працює, свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого ОСОБА_7 та не дають підстав для застосування до нього положень ст. 69 КК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що при призначенні покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та призначив мінімальне покарання, передбачене санкцією частини 1 статті 121 КК України, а за сукупністю вироків із застосуванням ст. 71 ККУкраїни найближче до мінімальної межі санкції даної норми закону, тобто покарання, яке за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження нових злочинів. Тому призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є справедливим та відповідатиме вимогам ч.2 ст. 50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Разом з тим, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України обвинуваченому зараховується строк попереднього ув`язнення в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» - попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Таким чином, зарахуванню підлягає час попереднього ув`язнення, до набрання чинності вироку. Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Оскільки вирок суду першої інстанції набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне за правилами, встановленими ч.1 та ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк перебування його під вартою з 28 квітня 2016 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення, не виявлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 28 квітня 2016 року по 22 липня 2016 року включно з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4