Справа № 372/573/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1057/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 19.09.2016

УХВАЛА
Іменем України
19 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

при секретарі ОСОБА_6

з участю прокурора ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Обухівського районного суду Київської області від 13.06.2016 року, яким :

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Дзигівка Ямпільського району Вінницької області, українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим терміном 2 роки;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Малі Копані Голопристанського району Херсонської області, українця, громадянина України, освіта середня, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, засуджено за засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим терміном 3 роки.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано невинуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України та виправдано їх в зв`язку із недоведеністю наявності в діянні складу кримінального правопорушення.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5 567 гривень, відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень, а всього 10 567 гривень.

Вироком також вирішено питання про речові докази та судові витрати по справі.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно вироку суду, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винними та засуджені за вчинення злочину за наступних обставин.

14.11.2015 року приблизно о 02 годині ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , проходячи поряд з будинком АДРЕСА_4 , побачили автомобіль марки «ЗАЗ» модель «TF69YO» білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_8 . Діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, переслідуючи мету особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що їх ніхто не бачить, ОСОБА_10 підійшов до водійської двері, ліктем правої руки розбив скло та лівою рукою відкрив двері. Після цього, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 проникли до салону вказаного автомобіля, де ОСОБА_10 відкрив бардачок, з якого викрав GPS навігатор торгової марки «Prestigio», модель «Geo Vision 5050» вартістю 1882 гривень 89 копійок, та передав його ОСОБА_9 . Після цього, останні зникли з місця події, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на вказану суму.

Вироком також ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнано невинуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України та виправдано їх в зв`язку із недоведеністю наявності в діянні складу кримінального правопорушення. Приймаючи таке рішення, суд послався на те, що аналіз дій обвинувачених, фактичних обставин, підтверджених наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, не дає достатніх підстав стверджувати про достовірність доводів обвинувачення щодо умислу на вчинення незакінченого замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб. Належних і допустимих доказів вчинення обвинуваченими такого злочину у наданих суду матеріалах кримінального провадження немає, а наявні докази вказують на вчинення ними інших діянь, які охоплюються диспозицією іншої норми кримінального закону ч. 2 ст.185 КК України. За таких обставин, усі сумніви щодо доведеності вини обвинувачених у вчинення вказаного злочину суд тлумачить на їх користь. Оскільки будь-яких доказів наявності вини обвинувачених у вчиненні діянь, які кваліфіковані досудовим слідством за ч.3 ст.15, ч.2 ст.289 КК України у межах цього кримінального провадженні взагалі не здобуто, обвинувачення в цій частині ґрунтується виключно на припущеннях, не узгоджується із зібраними по справі належними і допустимими доказами, тому не може покладатись в основу обвинувального вироку.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч.2 ст. 185 КК України покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, за ч.3 ст.15, ч.2 ст. 289 КК України 5 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у вигляді 5 років позбавлення волі; ОСОБА_10 за ч.2 ст. 185 КК України призначити 2 роки 6 місяців позбавлення волі; за ч.3 ст.15, ч.2 ст. 289 КК України 5 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у вигляді 5 років позбавлення волі. Обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що зібрані під час досудового розслідування та подані до суду письмові та речові докази охоплюють та підтверджують вину обвинувачених у вчиненні обох інкримінованих обвинуваченням злочинів. Судом неналежно надано оцінку письмовим та речовим доказам. Оскільки під час дослідження в судовому засіданні протоколу проведення слідчого експерименту від 29.01.2016 року а також відтвореним в судовому засіданні відеозаписом слідчого експерименту, були також підтверджені та зафіксовані обставини вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст. 289 КК України, про які також повідомили обоє обвинувачених під час проведення даного слідчого експерименту. Наявність умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом підтверджується тим фактом, що обвинувачені пішли до місця проживання ОСОБА_9 , де дістали ніж та повернулися до місця події, при цьому ніж не був знаряддям вчинення крадіжки.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, потерпілого, який загалом погоджується з вироком суду першої інстанції, обвинувачених, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати, надавши обвинуваченим останнє слово, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В апеляційній скарзі прокурора, підставою для скасування вироку суду першої інстанції зазначено невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, зокрема те, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Так, прокурор зазначає, що доказами на підтвердження наявності в діях обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України, які суд першої інстанції не взяв до уваги, є протокол слідчого експерименту та відеозапис зазначеної слідчої дії.

Колегія суддів із зазначеним вище твердженням прокурора не погоджується. Як вбачається з вироку суду першої інстанції, ці докази були судом досліджені та їм була дана належна оцінка. При цьому, суд першої інстанції не знайшов у вказаних доказах достовірних даних, що вказують на наявність в діях обвинувачених складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України та детально виклав цю свою позицію у вироку.

Колегією суддів в судовому засіданні був здійснений перегляд відеозапису слідчого експерименту з обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .. Наявний на носії інформації відеозапис можливо проглянути лише до половини та на ньому відсутня будь-яка інформація щодо намірів обвинувачених здійснити незаконне заволодіння автомобілем потерпілого та інформація стосовно того, що обвинувачені ходили за ножем з метою подальшого незаконного заволодіння автомобілем. Інших доказів стороною обвинувачення суду надано не було.

Як вбачається з вироку суду та звукозапису судового засідання, обвинувачені заперечували факт здійснення замаху на незаконне заволодіння автомобілем потерпілого. Крім цього, допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які були понятими при слідчому експерименті та які прокурором представлені як свідки обвинувачення, пояснили, що підчас слідчого експерименту обвинувачені показали на місці, як розбили скло в двері автомобіля, як проникли в автомобіль, як викрали з нього навігатор та ліхтар. При цьому вказані свідки повідомили, що не пам`ятають, щоб обвинувачені під час слідчого експерименту щось розповідали про намір незаконно заволодіти автомобілем. Крім цього, свідок ОСОБА_11 пояснила, що обвинувачені під час слідчого експерименту не вказували, що вони кудись ходили від автомобіля, а потім поверталися.

З врахуванням досліджених зазначених вище доказів, досліджений під час судового засідання, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що прокурором не надано належних достатніх доказів, які підтверджують вину обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України.

Колегія суддів знаходить безпідставними посилання в апеляційній скарзі прокурора на необхідність критичного ставлення до показів свідка ОСОБА_12 , оскільки він разом з обвинуваченими приїхав в судове засідання. Колегія суддів зазначає, що вказаний свідок є свідком сторони обвинувачення. В разі встановлення прокурором обставин, які можуть викликати сумніви в об`єктивності показань свідка обвинувачення, прокурор має право не заявляти клопотання про його допит. Судом, під час розгляду кримінального провадження досліджуються докази, надані сторонами кримінального провадження і лише на підставі наданих сторонами доказів суд робить висновок по суті справи.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі прокурора ставиться питання про ухвалення вироку апеляційним судом. Однак, прокурор не посилається на жодну з обставин, передбачених ч. 1 ст. 420 КПК України.

На підставі наведенного, керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Вирок Обухівського районного суду Київської області від 13.06.2016 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи протягом трьох місяців з дня проголошенння.

С У Д Д І :