ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі кримінальне провадження №0000036 від 05.02.2015р. стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Чуднівці Лубенського району Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, не працюючого, військовослужбовця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

за ч.3 ст.407 КК України

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

09 серпня 2014 року солдат ОСОБА_3 був призваний на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 на особливий період, на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №607 від 21 липня 2014 року та направлений для проходження військової служби.

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №156 від 22 серпня 2014 року, ОСОБА_3 призначений на посаду номера обслуги гранатометного відділення 1 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти військової частини - польова пошта НОМЕР_1 . З того ж часу він був поставлений на всі види забезпечення та відповідно до ст.ст.2,4,24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливим періодом є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію. Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Верховною Радою України, з 18 березня 2014 року в Україні розпочалася часткова мобілізація, тобто розпочався особливий період.

Згідно з вимогами ст.ст.17,65 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_3 , відповідно до положень Військової присяги, ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.

Однак, солдат ОСОБА_3 , в ході проходження військової служби в Збройних Силах України, вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Так, 21 січня 2015 року, близько 10 години солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації, перебуваючи за місцем дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення ст.ст.17,65,68 Конституції України, ст.ст.11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом без дозволу відповідних командирів та поважних причин, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу та маючи реальну можливість для цього, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, та самовільно залишив територію військової частини польова пошта НОМЕР_1 тривалістю понад один місяць, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби.

За час відсутності в частині обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд до 01 грудня 2015 року.

01 грудня 2015року о 10 годині солдат ОСОБА_3 прибув до військової прокуратури Житомирського гарнізону та повідомив про свою належність до військової служби та про вчинене ним самовільне залишення військової частини.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю і пояснив, що був призваний 09.08.2014 року на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 на особливий період та направлений для проходження служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , де був зарахований на посаду номера обслуги гранатометного відділення 1 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти. Під час проходження служби разом із іншими військовослужбовцями частини виїздив для проходження служби в зону АТО, а потім поверталися в Житомир. Коли в черговий раз колеги поїхали в зону АТО, йому наказали залишатися в розташуванні частин в м.Житомирі, ходити в наряд. Так як не бажав залишатися в частині, тому 21.01.2015року самовільно залишив розташування військової частини та поїхав додому в АДРЕСА_1 , де допомагав батькам по господарству, оскільки батько в той час хворів. Потім коли йому зателефонували з прокуратури, повернувся 01.12.2015року у військову частину та продовжив службу. У вчиненому розкаявся.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений визнав фактичні обставини вчинення злочину, не оспорює їх, його позиція є добровільною, а тому суд за згодою учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів, що підтверджують ці обставини, роз`яснивши позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Виходячи з наведеного, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною повністю та кваліфікує його умисні дії за ч.3 ст.407КК України, які виразилися у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем без поважних причин тривалістю понад один місяць.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд виходить із загальних засад призначення покарання ст.65КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно з ст.12КК України відноситься до злочину середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину. Ці обставини суд визнає такими, що пом`якшують його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Крім того суд враховує, що ОСОБА_3 як особа характеризується позитивно по місцю проживання, раніше не судимий, дає критичну оцінку своїм діям, на обліку в наркологічному диспансері та психіатричній лікарні не перебуває, приймав участь в антитерористичній операції в Донецькій області по врегулюванню кризової ситуації в Україні, а тому з урахуванням пом`якшуючих обставин покарання та наведених мотивів, суд вважає при призначенні ОСОБА_3 покарання застосувати ст.69КК України і призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією ч.3ст.407КК України у виді тримання у дисциплінарному батальйоні.

Процесуальні витрати, речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.371,373,374КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч.3 ст.407КК України та призначити покарання за цим законом із застосуванням ст.69КК України у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк 6(шість) місяців.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1