Номер провадження: 11-кп/785/836/16
Номер справи місцевого суду: 508/121/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.06.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 18 травня 2016 року, якою прокурору для усунення недоліків повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000331 від 23 листопада 2015 року у відношенні
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Миколаївка Миколаївського району Одеської області, громадянина України, українця, одруженого, має на утриманні малолітнього сина 2014 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт.Миколаївка Миколаївського району Одеської області, громадянина України, українця, має середньо-спеціальну освіту, не працює, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Оскаржуваною ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 18 травня 2016 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000331 від 23 листопада 2015 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України повернутий прокурору з підстав невідповідності вимогам КПК України.

Прийняте рішення суд обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, зокрема з обвинувального акту неможливо зробити висновок про те, яке саме обвинувачення висунуте кожному з обвинувачених та як кваліфіковані їх дій. Також суд зазначив про те, що реєстр матеріалів досудового розслідування не містить всіх процесуальних рішень прийнятих під час досудового розслідування та в ньому не зазначено про те, чи взагалі приймались заходи забезпечення кримінального провадження.

Не погодившись з ухвалою суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що нормами діючого КПК України не передбачена можливість повернення обвинувального акту лише через недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування. Також прокурор стверджує, що в обвинувальному акті належним чином викладені всі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає доведеними, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на конкретні статті закону України про кримінальну відповідальність, та викладене формулювання обвинувачення для кожного з обвинувачених. За таких обставин, на думку прокурора, обвинувальний акт був повернутий лише з формальних підстав, що призводить до затягування судового процесу та суперечить загальним засадам кримінального провадження в тому числі і щодо розгляду справи впродовж розумного строку.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, дослідивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з п.3 ч. ст.314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Частиною 4 ст.110 КПК України встановлено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Згідно положень п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Камасінскі проти Австрії» (рішення від 19 грудня 1989 року) та у справі «Абрамян проти Росії» (рішення від 09 жовтня 2008 року) зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Суд зазначив, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Так, відповідно до обвинувального акту слідчий виклав фактичні обставини кримінального правопорушення, зазначивши про те, що ОСОБА_8 за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_9 вчинили сім епізодів таємного викрадення чужого майна (крадіжок). Разом з тим, формулюючи обвинувачення ОСОБА_8 , слідчий зазначив про його участь у шести епізодах злочинів. При цьому в обвинувальному акті формулювання обвинувачення стосовно ОСОБА_8 викладено двічі.

Більш того, зі змісту формулювання обвинувачення ОСОБА_9 слідчий зазначив про те, що дана особа обвинувачується у вчиненні крадіжок за попередньою змовою та спільно із ОСОБА_9 , тобто самим з собою.

За таких обставин апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ої інстанції про те, що з вказаного обвинувального акту взагалі неможливо зробити висновок про те, яке саме обвинувачення висунуте кожному з обвинувачених та яка запропонована кваліфікація відносно дій кожного з них.

Також апеляційний суд погоджується з висновком суду 1-ої інстанції про те, що в порушення положень ст.109 КПК України, в реєстрі матеріалів досудового розслідування не відображені всі процесуальні рішення, які приймались під час досудового розслідування та не вказано чи приймались заходи забезпечення кримінального провадження.

Вказані недоліки обвинувального акту та його невідповідність положенням ст.291 КПК України є суттєвими і перешкоджають призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в суді 1-ої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд вважає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її задоволення та скасування ухвали суду 1-ої інстанції.

Керуючись ст.ст.291, 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_7 .

Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 18 травня 2016 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000331 від 23 листопада 2015 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4