Справа № 462/5344/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/28/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2016 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
у кримінальному провадженні №0002303 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Львова,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України

з участю :

секретаря ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянула апеляційну скаргу прокурора прокуратури Залізничного району м. Львова ОСОБА_10 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 17 вересня 2014 року, яким затверджено угоду про примирення між обвинуваченим ОСОБА_8 і потерпілим ОСОБА_11 у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 ( п`ятдесят ) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК призначене покарання визначено виконувати самостійно.

Цим вироком ЗАЗУЛЯКА визнано винним у тому, що він, 16 липня 2014 року близько 04.00. год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, зайшов у приміщення продуктового магазину ФОП « ОСОБА_11 » по АДРЕСА_1 , де, скориставшись відсутністю біля прилавку продавця, викрав звідти п`ятилітрову бочку з пивом вартістю 222 грн. 70 коп., після чого був викритий у вчиненому продавцем магазину ОСОБА_12 , однак бажаючи довести свій умисел на викрадення чужого майна до кінця, вибіг з магазину із викраденим пивом та направився в сторону вул. Одеської у м. Львові. Після викрадення ОСОБА_8 пива, продавець ОСОБА_12 вибіг за ним, намагаючись наздогнати, однак пробігши кілька метрів припинив переслідування, оскільки не міг залишити магазин без нагляду.

В апеляційній скарзі прокурор просить апеляційний суд вирок скасувати та постановити новий вирок, яким затвердити угоду про примирення між потерпілим і обвинуваченим та призначити ЗАЗУЛЯКУ за ч. 1 ст. 186 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 ( п`ятдесяти ) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом повного приєднання невідбутого покарання за вироком Личаківського районного суду м. Львова від 04.07.2013 призначити йому остаточне покарання у виді чотирьох років позбавлення волі і штрафу в розмірі 50 ( п`ятдесяти ) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

В обґрунтування вказує на неправильне застосування районним судом закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 04.07.2013 ОСОБА_13 був засуджений за ч. 4 ст. 296 КК України до чотирьох років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК його було звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки. Вказаний злочин ОСОБА_13 вчинив під час іспитового строку, а тому при постановленні вироку районний суд був зобов`язаний визначити йому остаточне покарання за сукупністю вироків із застосуванням ст. 71 КК України, однак цього не зробив, тобто не застосував закон, який підлягає застосуванню.

В судовому засіданні прокурор вимоги апеляційної скарги підтримав повністю.

Обвинувачений ОСОБА_13 та захисник ОСОБА_9 з апеляційною скаргою погодились частково і просили вирок скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого про зміст вироку і доводи апеляційної скарги, виступи сторін щодо поданої апеляції, пояснення ЗАЗУЛЯКА про обставини справи, вивчивши матеріали кримінального провадження, встановила наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 475 КПК України у резолютивній частині вироку на підставі угоди має бути зазначено рішення про призначення узгодженої сторонами міри покарання за кожним з обвинувачень та остаточна міра покарання.
Як вбачається з матеріалів справи, вироком Личаківського районного суду м. Львова від 04.07.2013 ОСОБА_13 був засуджений за ч. 4 ст. 296 КК України до чотирьох років позбавлення волі і на підставі ст. 75 КК України його було звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком два роки, про що суд зазначив у вироку.
Новий злочин, передбачений ч. 1 ст. 186 КК України, був вчинений ОСОБА_13 16 липня 2014 року, тобто в період іспитового строку.
Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.
Однак цих вимог закону при постановленні вироку районний суд не дотримався і при призначенні покарання ЗАЗУЛЯКУ ст. 71 КК України не застосував.
Крім того, при затвердженні угоди про примирення між обвинуваченим ЗАЗУЛЯКОМ і потерпілим ОСОБА_11 суд в порушення п. 4 ч. 5 ст. 474 КПК України не з`ясував чи цілком розуміє обвинувачений вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди.
Так, при розгляді справи в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_13 пояснив, що вказаний злочин не скоював і своєї вини у скоєному не визнає. З його слів, до магазину він зайшов разом із своїм знайомим з метою купити пиво, знайомий підійшов до прилавку де знаходився продавець, а він підійшов до вітрини і взяв звідти п`ятилітрову бочку з пивом вважаючи, що за неї вже розрахувався знайомий. При цьому умислу викрадати пиво він не мав. Пояснив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення в суді першої інстанції визнав під впливом прокурора, який умовив його укласти мирову угоду з потерпілим та пообіцяв, що за вчинене суд призначить йому мінімальне покарання у виді штрафу в сумі 850 гривень. Під час розгляду справи суд йому не роз`яснив, що остаточне покарання у разі затвердження угоди про примирення буде йому призначено за правилами ст.ст. 71, 78 КК України, інакше він ніколи б не погодився на мирову угоду з потерпілим.
Наведене вказує на недотримання районним судом вимог ст.ст. 474, 475 КПК України при розгляді справи, що колегія суддів розцінює як істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а також незастосування судом при постановленні вироку закону України про кримінальну відповідальність, який підлягав обов`язковому застосуванню.

Відповідно до ст. 409 КК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є підставами для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

З врахуванням наведеного колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок скасувати і призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід усунути допущені порушення, перевірити покази обвинуваченого ОСОБА_13 щодо обставин вчинення кримінального правопорушення і добровільності укладення мирової угоди з потерпілим ОСОБА_11 , наданих ним в суді апеляційної інстанції, і, з дотриманням вимог закону, постановити обґрунтоване рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково. Вирок Залізничного районного суду м. Львова від 17 вересня 2014 року відносно ОСОБА_5 скасувати та призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4