Ухвала
іменем україни
16 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Харкова, неодноразово судимого, востаннє 11.03.2010 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі,

за участю прокурораОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИЛА:
З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся засуджений ОСОБА_5 з вимогами про перевірку судових рішень щодо нього.

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за:
ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
ч. 1 ст. 310 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки;
ч. 1 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
За сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК України ОСОБА_5 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
У вироку вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2015 року вирок залишено без зміни.
ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він маючи умисел на незаконне вирощування наркомістких рослин конопель з метою подальшого виготовлення із них наркотичних засобів для особистого вживання, поливав та розпушував ґрунт в місці самовільного зростання зазначених рослин на земельній ділянці за місцем його проживання по АДРЕСА_1 , бажаючи довести їх до стану дозрівання, тобто вирощував їх у період з 14 червня до моменту вилучення 05 серпня 2014 року приблизно о 21 годині 30 хвилин за вказаною адресою працівниками міліції 15 рослин, які згідно висновку судово-хімічної експертизи є нарковмісними рослинами роду коноплі загальною масою 900 грамів.

Крім того, ОСОБА_5 05 серпня 2014 року в денний час доби, на вказаній території домоволодіння зібрав листя та суцвіття конопель з вирощених ним рослин з метою подальшого їх висушування та подрібнення, незаконно виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який без мети збуту незаконно зберігав за місцем свого проживання та періодично вживав його шляхом куріння, до 21 години 30 хвилин 05 серпня 2014 року, коли працівниками міліції було вилучено одинадцять сухих кущів рослин, паперовий пакет, полімерний пакет з речовиною рослинного походження, фольгу с залишками речовини рослинного походження, паперовий пакет з речовиною рослинного походження, які згідно висновку судово-хімічної експертизи є особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс, масою в перерахунку на суху речовину відповідно 113,2651 г, 1,5169 г, 2,4464 г, 0,8338 г і 4,5831 г, загальною масою 122,6453 г. Також було виявлено та вилучено полімерну пляшку за допомогою якої ОСОБА_5 вживав вказаний особливо небезпечний наркотичний засіб.
Крім того, 05 серпня 2014 року в період часу з 18 години по 21 годину 30 хвилин ОСОБА_5 умисно надав приміщення свого приватного домоволодіння за вказаною адресою іншій особі для вживання особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс, забезпечивши останній можливість спожити даний наркотичний засіб, який вона вжила шляхом куріння.

У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_5 посилаючись на порушення його конституційних прав, його права на захист, неправильну кваліфікацію його дій та призначення йому суворого покарання, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Однак, мотивуючи касаційну скаргу засуджений не вказує про те, в чому полягає неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, або як, на його думку, слід кваліфікувати його дії. У доповненнях до касаційної скарги ОСОБА_5 вказує на незаконність його засудження за ст.ст. 310, 317 КК України. Право на захист, за доводами касаційної скарги полягає в тому, що апеляційний суд не надав йому можливості скористатись своїм правом заміни захисника, передбаченим ст. 54 КПК України.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_5 , який підтримав касаційну скаргу з доповненнями, захисника ОСОБА_7 , який просив скасувати судові рішення, посилаючись на незаконність засудження ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 310 КК України, звідси й на неправильну кваліфікацію дій останнього за ч. 2 ст. 309 КК України, прокурора, який вважав судові рішення законними та обґрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
При розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_5 місцевим судом дотримано вказані вимоги закону.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в суді першої інстанції засуджений не заперечував обставини вчинення правопорушення.
З урахуванням повного визнання ОСОБА_5 вини, суд першої інстанції, з?ясувавши думку всіх учасників судового розгляду щодо можливості розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, роз?яснивши наслідки такого розгляду, розглянув кримінальне провадження в порядку скороченого судового розгляду. Засуджений не заперечував проти такого порядку розгляду кримінального провадження. Зазначене свідчить про те, що фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення судом встановлено правильно й відповідно до встановлених фактичних обставин, дії ОСОБА_5 кваліфіковано правильно.
Отже доводи касаційної скарги засудженого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не ґрунтуються на законі.
На вирок місцевого суду засудженим було подано апеляційну скаргу, яку було розглянуто апеляційним судом з дотриманням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.
Переглядаючи вирок суду першої інстанції, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 349 КПК України, та в межах апеляційної скарги, перевірив судове рішення суду першої інстанції на предмет дотримання цим судом вимог кримінального процесуального законодавства при його постановленні, та дійшовши вірного висновку про законність вироку.

Отже суди першої та апеляційної інстанцій дотримались вимог кримінального процесуального законодавства під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 та постановили законні, обґрунтовані та вмотивовані судові рішення.
Даними технічного запису судового процесу, в результаті відтворення якого встановлено, що клопотання ОСОБА_5 про залучення судом апеляційної інстанції іншого захисника мотивовано тим, що захисник ОСОБА_8 , який був залучений до участі у кримінальному провадженні за клопотанням ОСОБА_5 , тричі не з?явився у засідання. Тобто, своє прохання засуджений обґрунтував не неефективністю захисту захисником ОСОБА_8 , а неявкою останнього в судове засідання. Як вбачається з даних журналу судового засідання та технічного запису судового процесу, захисник ОСОБА_8 приймав активну участь у перегляді вироку щодо ОСОБА_5 апеляційним судом.

За наведених обставин, доводи засудженого, висловлені в касаційній скарзі про порушення його права на захист, спростовано наявними в матеріалах провадження даними.

Окрім доводів про порушення права ОСОБА_5 на захист, останній в касаційній скарзі не наводить доводів про порушення апеляційним судом інших його конституційних прав.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які давали б безумовні підстави для скасування оскаржуваних ОСОБА_5 судових рішень.

Призначене засудженому ОСОБА_5 покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Вирок Київського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 26 листопада 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11