Провадження № 1-кс/520/2208/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.10.2016 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , ст. слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , захисників підозрюваної ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , підозрюваної ОСОБА_7 розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання ст. слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 , по матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру за № 0002698 від 07.07.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:
30.09.2016 року в провадження слідчого судді надійшло клопотання про арешт майна.

Як вбачається з клопотання, в лютому 2014 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_8 дізналась про намір ОСОБА_9 придбати земельну ділянку з дачним будинком. Після чого у ОСОБА_8 виник злочинний намір, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 ..
Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , діючи умисно з корисливих мотивів, достовірно знаючи про наявність обтяжень на розпорядження земельною ділянкою з дачним будинком з господарчими спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , зловживаючи довірою ОСОБА_9 , запропонувала останній придбати зазначений об`єкт нерухомості, запевнивши, що саме ОСОБА_8 є фактичним власником даного об`єкту.
Продовжуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у лютому 2014 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) вступила в злочинну змову з приватним нотаріусом Одеською міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_7 та власником вказаного об`єкту нерухомості ОСОБА_10 для інсценування укладання договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки та дачного будинку з господарчими спорудами.
Далі, реалізуючи свій єдиний злочинний намір, направлений на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , на початку лютого 2014 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_8 , діючи умисно та з корисливих мотивів, зловживаючи довірою ОСОБА_9 завірила останню про наявність можливості продажу земельної ділянки з дачним будинком з господарчими спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 ) за 750 000 доларів США.
28.02.2014 у денний час. знаходячись в приміщенні будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , ввівши ОСОБА_9 в оману, під приводом оформленням та збору необхідних для відчуження документів на земельну ділянку з дачним будинком та господарчими спорудами розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , не маючи намірів на вчинення зазначених дій, зловживаючи довірою, отримала від ОСОБА_9 частину грошових коштів в сумі 200 000 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 1 097 200 гривень.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 13.06.2014 у денний час, перебуваючи в офісному приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , діючі за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , як особа яка здійснює професійну діяльність з надання нотаріальних послуг, діючи умисно з корисливих мотивів, достовірно знаючи про наявність обтяжень на земельну ділянку з дачним будинком з господарчими спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , інсценувала вчинення нотаріальної дії, а саме склала договір купівлі продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 серії НАА 269439 та договір купівлі-продажу дачного будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , серії НАА 269438, на спеціальних бланках нотаріального документу, завіривши своїм посвідчувальним написом та печаткою, попередньо витребувавши документи які містять відомості про сторони та предмет договорів.
ОСОБА_10 , в свою чергу, діючи умисно з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з метою введення в оману ОСОБА_9 , в її присутності підписав вищезазначені договори купівлі-продажу, продовжуючи імітацію правочину.
ОСОБА_9 , будучі введеною в оману та переконаною в правомірності вчинених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 дій, підписала надані приватним нотаріусом ОСОБА_7 договори купівлі-продажу, після чого в приміщенні зазначеної нотаріальної контори передала ОСОБА_8 та ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 550 000 доларів ОСОБА_12 що згідно курсу НБУ складає 6 450 400 гривень.
Далі, ОСОБА_13 , діючи умисно з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_8 внесла в Єдиний реєстр спеціальних бланків нотаріальних документів запис про те, що спеціальні бланки нотаріальних документів серії НАА 269438 та серії НАА 269439, що використані для інсценування вчинення нотаріальної дії з метою введення в оману ОСОБА_9 , були зіпсовані.
Таким чином, своїми злочинними діями ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в період часу з лютого по 13.06.2014, шляхом зловживання довірою заволоділи грошовими коштами гр. ОСОБА_9 на загальну суму 8 447 600 гривень.

Слідчий звернувся з клопотанням про арешт майна обґрунтовуючи його тим, що підозрювана ОСОБА_7 може приховувати вказаний транспортний засіб «Toyota Rav4» д/н НОМЕР_1 кузов НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на праві власності належить ОСОБА_7 ,чи здійснити його продаж частинами з метою уникнення можливої конфіскації чи компенсації матеріальної шкоди потерпілим шляхом примусового продажу (згідно заявленого цивільного позову), з забороною користування вказаним транспортним засобом та можливістю вилучення вказаного майна для зберігання органом досудового розслідування.
В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання, вважаючи що воно підлягає задоволенню в повному обсязі.

Захисники підозрюваної заперечували, проти задоволення клопотання, зазначивши, що підозра є необґрунтованою, не підтвердженою жодним доказом, у зв`язку з чим клопотання задоволенню не підлягає.

Підозрювана підтримала захисників в повному обсязі.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку слідчого та прокурора, вважаю, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав:

07.07.2016 відомості про вчинення кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 365-2 КК України внесено до ЄРДР за № 0002698.

06.10.2015 року приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 та ч.3 ст. 365-2 КК України.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.
Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «ОСОБА_9 проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчинення злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину та завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно вимог ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.
Згідно ч. 3 ст. 365-2 КК України, на особу, визнаною винною у вчиненні злочину, може бути покладено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна. Згідно п.п. 3,4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна та відшкодування шкоди внаслідок кримінального правопорушення.
З урахуванням норм національного законодавства, міжнародних договорів та практики ЄСПЛ, з метою уникнення ризиків можливого приховання та реалізації вказаного в клопотанні майна, враховуючи, що зазначеним майном в подальшому може бути забезпечено застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна та відшкодування завданої шкоди, слідчий суддя дійшов до висновку про обґрунтованість необхідності застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 309, 310, 395 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Клопотання ст. слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором Одеської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 - задовольнити.
Накласти арешт на автомобіль «Toyota Rav4» д/н НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , з забороною користування вказаним транспортним засобом підозрюваній ОСОБА_7 та можливістю вилучення вказаного майна для зберігання органом досудового розслідування.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до апеляційного суду Одеської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1