АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
в с т а н о в и в :
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 146 та ч. 3 ст. 153 КК України та призначено йому покарання за ч. 2 ст. 146 КК України у виді 3 років позбавлення волі, та за ч. 3 ст. 153 КК України - у виді 13 позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_2 призначено покарання у виді 13 років позбавлення волі на строк.

На підставі ст. 71 КК України ОСОБА_2 призначено остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Житомирської області від 04 жовтня 2004 року, у виді 14 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_2 у виді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_2 ухвалено зарахувати в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме з 25 червня 2015 року по день набрання вироком законної сили зрозрахунку один
день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Судом у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Не погодившись з вищевказаним вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_2 24 серпня 2016 року подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2016 року, а справу направити прокурору для проведення досудового розслідування, посилаючись на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно влинути на його висновки, та оскільки за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішені не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
31 серпня 2016 р. апеляційна скарга обвинуваченого на вирок суду першої інстанції разом із матеріалами кримінального провадження № 0009211 надійшла до Апеляційного суду м. Києва та наступного дня передана судді-доповідачу.

Однак перевіркою відповідності поданої апеляційної скарги вимогам ст. 396 КПК України виявились наявними перешкоди для відкриття апеляційного провадження.

За правилами п. 4 ч. 2 ст. 396 КПК України, в апеляційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Конкретні вимоги повинні бути сформульовані з урахуванням того, які рішення суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на вирок чи ухвалу суду першої інстанції має право ухвалити, відповідно до положень, визначених ч. 1 ст. 407 КПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити вирок або ухвалу без змін;

2) змінити вирок або ухвалу;

3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок;

4) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу;

5) скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження;

6) скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок скасувати, а кримінальне провадження направити прокурору для проведення досудового розслідування, однак така вимога сформульована без урахування того, які рішення суд апеляційної інстанції згідно ч. 1 ст. 407 КПК України має право ухвалити за наслідками розгляду апеляційної скарги на вирок суду першої інстанції.
Крім того, ст. 409 КПК України передбачені підстави для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції. Разом з тим, порушуючи в апеляційній скарзі питання про скасування вироку,обвинувачений ОСОБА_2 не навів доводів на існування будь-якої з підстав для скасування вироку, передбачених ст. 409 КПК України, натомість вдався до викладу пояснень щодо обставин кримінального правопорушення.
Відповідно до частин 1, 2 статті 399 КПК України, суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених статтею 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу. Копія ухвали про залишення апеляційної скарги без руху невідкладно надсилається особі, яка подала апеляційну скаргу.

Якщо особа усунула недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений суддею-доповідачем, вона вважається поданою у день первинного її подання до суду апеляційної інстанції. Протягом трьох днів після усунення недоліків апеляційної скарги і за відсутності перешкод суддя-доповідач постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження.

Оскільки апеляційна скарга обвинуваченого на вирок суду першої інстанції подана без додержання вимог, передбачених ст. 396 КПК України, що перешкоджає відкриттю апеляційного провадження, вона підлягає залишенню без руху.

Керуючись ст.ст. 396, 398, 399, 407, 420 КПК України, суддя-доповідач,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня2016 року відносно ОСОБА_2 - залишити без руху.

Встановити обвинуваченому ОСОБА_2 семиденний строк з дня отримання ухвали для усунення виявлених недоліків апеляційної скарги.
Копію ухвали негайно надіслати обвинуваченому ОСОБА_2 .

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду
міста Києва ОСОБА_1