Справа №486/221/15-к 21.06.2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000580 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , начальника Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 січня 2016 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мигія, Первомайського району, Миколаївської області, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

Обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_11
обвинувачений ОСОБА_6
захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_6 , захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять вирок суду скасувати, а кримінальну справу у відношенні ОСОБА_6 закрити.

В апеляційній скарзі начальник Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_9 не оскаржуючи висновків суду щодо доведеності вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити: виключити із мотивувальної частини вироку рішення суду про визнання за обставину, яка обтяжує покарання, вчинення ОСОБА_6 злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Потерпілий ОСОБА_10 просить вирок суду стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову про стягнення на його користь моральної шкоди, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки та стягнути з ОСОБА_6 на його користь 100000 грн. моральної шкоди.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волів в кримінально-виконавчій установі закритого типу, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.
Цивільний позов прокурора задоволено повністю. Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області витрати на лікування потерпілого ОСОБА_10 в сумі 324грн. 44 коп. та на лікування ОСОБА_6 в сумі 3453грн. 48 коп., всього 3777грн. 92 коп.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь Управління охорони здоров`я Волинської обласної державної адміністрації 4929грн. 48 коп. витрат на лікування потерпілого ОСОБА_10 .
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди - задоволено повністю, постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 3103 грн. 18 коп. на відшкодування майнової шкоди.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково, постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення судової авто-технічної експертизи по дослідженню технічного стану транспортного засобу№2/200 від 26.09.2014 року розміром 1844грн. 70 коп., судової авто-технічної експертизи по дослідженню технічного стану транспортного засобу №2/201 від 29.09.2014 року розміром 1844грн. 70коп.,
судової авто-технічної експертизи по дослідженню технічного стану транспортного засобу №4/115 від 24.09.2014 року розміром 2951грн. 52коп., судової авто-технічної експертизи по дослідженню механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди №1/153 від 12.01.2015 року розміром 1967грн. 68коп., а всього в розмірі 8608грн. 60 коп.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 посилається на те, що вирок суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що керував автомобілем у тверезому стані, оскільки спиртні напої не вживає взагалі. Вказує, що Правила дорожнього руху він не порушував, рухався по своїй смузі руху, на зустрічну полосу руху він не виїжджав, зіткнення сталося з вини водія ОСОБА_10 , який виїхав на його смугу руху. Вважає, що потерпілий ОСОБА_10 надавав неправдиві покази, оскільки їх автомобілі контактували з лівої сторони, але автомобіль ОСОБА_10 не був пошкоджений від контактування з його автомобілем. Зазначає, що ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження не від удару з його автомобілем, а в зв`язку з тим, що автомобіль ОСОБА_10 вдарився об огорожу дороги та теплотрасу, тому, на думку апелянта, він не несе відповідальність за отримані потерпілим тілесні ушкодження.

Посилається на те, що органами досудового слідства невірно встановлено ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, які отримав потерпілий, вважає, що в результаті ДТП потерпілий ОСОБА_10 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Наголошує, що суд необґрунтовано послався як на доказ на протокол слідчого експерименту з ним, оскільки під час даної слідчої дії він оговорив себе, так як слідчий виказував на нього тиск, вимагав від нього визнати себе винним, погрожуючи застосувати фізичне насилля та обрати стосовно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вказує, що службова перевірка відносно слідчого не проводилась, натомість суддя у вироку вказав, що перевірка не підтвердила його скарги на дії слідчого.

Звертає увагу, що поняті не підписували протокол огляду місця події, їх підписи підробили.

Крім того, апелянт вказує на те, що жодна експертиза не підтвердила того факту, що саме він виїхав на смугу зустрічного руху.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що досудове слідство велося з порушенням норм КПК України. Апелянт вважає недопустимим доказом протокол огляду місця події дорожньо-транспортної пригоди, оскільки він отриманий з порушенням закону та не відповідає вимогам КПК України. Зазначає, що свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що їй не пояснили належним чином її права та обов`язки як понятої , протокол огляду місця події вона не читала, підписи на листах протоколу їй не належать.

Крім того в порушення вимог ст. 282 КПК України не допитана свідок ОСОБА_13 , яка була понятою при огляді місця події, тим самим була не виконана ухвала суду, якою задоволено клопотання прокурора про допит свідків.

За таких обставин вважає, що протокол огляду місця ДТП від 24 серпня 2014 року є недопустимим доказом і суд не вправі був на нього посилатись як на доказ вини ОСОБА_6 . Оскільки, при проведенні судових експертиз використовувався зазначений протокол, то на думку апелянта, висновки судової авто-технічної експертизи та судової транспортно-трасологічної експертизи також є недопустимими доказами.

Вважає також недопустимим доказом протокол слідчого експерименту з ОСОБА_6 , оскільки під час даної слідчої дії на ОСОБА_6 виказувався тиск зі сторони слідчого.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 після ДТП мав слабкий фізичний та психічний стан, а слідчий йому погрожував зміною запобіжного заходу, а саме взяти під варту при цьому вселяв, що потрібні докази підуть йому на користь.

Вказує, що суд проігнорував заяви обвинуваченого про недозволені методи ведення досудового слідства, посилаючись на висновки службового розслідування від 3.08.2015 року, що на думку суду спростували свідчення підсудного, однак, службове розслідування не проводилось.
Крім того, апелянт зауважує, що частину доказів, що надана стороною обвинувачення, необхідно оцінювати з точки зору інформативності та належності, зокрема висновки експертиз, а тому вважає недоведеною вину ОСОБА_6 в скоєнні злочину за ч.2 ст. 286 КК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним, постановленим при неповноті судового розгляду, при невідповідності висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що судом помилково прийнято до уваги висновок судово-медичної експертизи №86 від 21.10.2014 року про алкогольне сп`яніння ОСОБА_6 , оскільки в ньому зазначена лише ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_6 в дорожньо-транспортній пригоді.

Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження не має даних про проведення експертизи на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 , крім того немає й інших доказів того, що ОСОБА_6 в момент ДТП знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Звертає увагу суду, що 24.08.2014 року в одному й тому ж місці сталося відразу два ДТП, одне - контактування автомобіля ОСОБА_6 та автомобіля ОСОБА_10 , а інше відразу після першого, коли автомобіль під керуванням ОСОБА_10 , зіткнувся з металевою огорожею автодороги та трубами теплотраси від чого водій ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді переломів ребер справа, оскільки удар прийшовся на праву сторону кабіни його машини. А тому на думку апелянта, ОСОБА_6 не має ніякого відношення до тілесних ушкоджень отриманих ОСОБА_10 . Вважає, що досудовим слідством та судом не встановлено причинний зв`язок між ДТП з ОСОБА_6 та ДТП без його участі в результаті якого ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження.

Зазначає, що слідчим ОСОБА_14 сфальсифіковано матеріали кримінального провадження. Посилається не невірне відображення даних ДТП в протоколі огляду місця ДТП.

Посилається на те, що свідок ОСОБА_15 в судовому засідання показала, що вона протокол огляду місця ДТП не читала і в протоколі стоїть не її підпис.

Наголошує, що судом задоволено клопотання прокурора про допит свідків та спеціаліста-криміналніста ОСОБА_16 але фактично не виконано, оскільки останні не були в судовому засіданні та не давали пояснень по справі.

Вважає, що висновки судової транспортно-трасологічної експертизи зроблені на підставі неповних даних а тому не може використовуватись як доказ.

Крім того, апелянт вказує, що судом не було прийнято до уваги той факт, що вага завантаженого автомобіля під керуванням ОСОБА_10 перевищувала 32 000кг, а вага автомобіля під керуванням ОСОБА_6 всього 970кг., а тому при боковому контактуванні, вантажний автомобіль та водій ОСОБА_10 не отримали ушкодження, а автомобіль ОСОБА_6 був відкинутий в сторону, а сам ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження та ледве вижив.

Апелянт вказує, що суд не вмотивував свого рішення про відмову стороні захисту, в задоволенні клопотання про проведення комплексної комісійної судового-медичної експертизи. Крім того, суд призначив проведення судового розслідування дій слідчого ОСОБА_14 , яке не було проведено взагалі, але суд визнав його проведеним. З огляду на викладене, апелянт вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, недоведена.

В апеляційній скарзі начальник Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_9 не оскаржуючи висновків суду щодо доведеності вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягав застосуванню.

Вказує, що згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зазначає, що в мотивувальній частині вироку суд врахував, поряд з іншими обставинами, обставину, що обтяжує покарання скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння. Апелянт вважає, що стан алкогольного сп`яніння є складовою частиною об`єктивної сторони злочину, а тому рішення суду стосовно визнання за обставину, що обтяжує покарання, скоєння ОСОБА_6 злочину у стані алкогольного сп`яніння, вважає незаконним.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначення ОСОБА_6 покарання скасувати. призначити йому більш суворе покарання, вважає призначене обвинуваченому покарання надто м`яке, яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину. Зазначає, що ОСОБА_6 не визнав себе винним, не розкаявся у скоєному, не відшкодував збитки та зловживав своїми процесуальними правами. Також вважає, що суд необґрунтовано задовольнив частково його цивільний позов про відшкодування моральної шкоди. Оскільки, злочинними діями йому заподіяно сильного фізичного та душевного болю і страждань, тривалий час він не міг нормально жити в зв`язку зі стресом який він отримав, на даний час не може працевлаштуватись із-за отриманих травм.

В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_8 вважає апеляційну скаргу прокурора вірною за формою але необґрунтованою по суті.

Зазначає, що висновки суду про стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 ґрунтується лише на запису історії хвороби, натомість відсутній будь який медичний або судово-медичний висновок про алкогольне сп`яніння ОСОБА_6 .

Захисник обвинуваченого вказує, що висновок суду про сп`яніння в момент управління автомобілем, є суб`єктивним і надуманим, в зв`язку з чим, алкогольне сп`яніння ОСОБА_6 не тільки не може бути обтяжуючою його покарання обставиною, воно не може бути і складовою частиною об`єктивної сторони, злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, оскільки 24.08.2014р. в момент ДТП, ОСОБА_6 був тверезий.

Просить суд апеляційну скаргу начальника Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково, виключити з мотивувальної частини вироку суду обставину, що обтяжує покарання, скоєння ОСОБА_6 злочину у стані алкогольного сп`яніння.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпілого захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_8 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та просить залишити її без задоволення.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що 24.08.2014 року близько 03 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем "ВАЗ-2106" державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по об`їзній дорозі біля Ташлицького водосховища, зі сторони м. Южноукраїнськ Миколаївської області в напрямку м. Вознесенськ Миколаївської області, не дотримався вимог дорожньої розмітки 1.1 розділу 34.1 Правил дорожнього руху України та в порушення вимог п. 12.2 ПДР України, п. 10.1 ПДР України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та виїхав на зустрічну смугу руху, де зіткнувся з автомобілем "Renault Manager" державний номерний знак НОМЕР_2 , з причіпом-платформою Е Srem НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_10 , який рухався по смузі зустрічного руху.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля "Renault Manager" ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми, закритої травми грудної клітки, перелому ребер справа, гемотораксу, середостіння, забою правої легені, підшкірної гематоми правої половини грудної клітки, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани обличчя, множинних осаджень шкіри тулубу, кінцівок та обличчя, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Визнаючи ОСОБА_6 винним, суд послався на показання потерпілого ОСОБА_10 , який суду показав, що 24.08.2014 року він їхав по своїй правій смузі руху, по об`їзній дорозі біля Ташлицького водосховища, в напрямку м. Южноукраїнськ Миколаївської області. Йому назустріч їхав автомобіль "ВАЗ-2106" під керуванням ОСОБА_6 , який виїхав на його смугу руху та врізався в його автомобіль. Після зіткнення, його автомобіль змінив напрямок руху, проїхав через зустрічну смугу руху і вдарився в теплотрасу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є ОСОБА_6 , він отримав тяжкі тілесні ушкодження; експерта ОСОБА_17 , протокол огляду місця події від 24.08.2014 року, та висновки експертиз.

Призначаючи ОСОБА_6 міру покарання, суд врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, обставиною, яка обтяжує покарання є скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, обставин, які пом`якшують покарання не встановлено.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисників, прокурора на підтримку своїх апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку.

В судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційного суду ОСОБА_6 винним себе не визнав та пояснив, що 24.08.2014 року о 03 год. 00 хв. він керував автомобілем "ВАЗ-2106" державний номерний знак НОМЕР_1 та рухався в межах дозволеної швидкості, зі сторони м. Южноукраїнськ Миколаївської області в напрямку м. Вознесенськ Миколаївської області, по об`їзній дорозі біля Ташлицького водосховища, по своїй правій смузі руху. Він почув звук гальмування автомобіля і побачив, як йому назустріч, на його смугу руху, виїхав вантажний автомобіль і зіткнувся з його автомобілем. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження. Вважає винним в ДТП водія ОСОБА_10 .

Зазначив, що під час досудового розслідування працівниками міліції Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївській області до нього застосовувалися недозволені методи ведення досудового розслідування, а саме психологічний тиск, в зв`язку з чим, він змушений був визнати, що саме він виїхав на смугу руху автомобіля "Renault Manager" і з його вини відбулося зіткнення автомобілів.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 його винуватість в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження підтверджується дослідженими судом та наведеними у вироку доказами.

На підтвердження вини обвинуваченого суд вірно у вироку послався на покази потерпілого який в судовому засіданні пояснив, що 24.08.2014 року близько 03 - 00 години ночі він керуючи автомобілем "Renault Manager" державний номерний знак НОМЕР_2 , з причіпом-платформою Е Srem Tral S363, реєстраційний номер НОМЕР_4 , він їхав по своїй правій смузі руху, по об`їзній дорозі біля Ташлицького водосховища, в напрямку м. Южноукраїнськ Миколаївської області. Несподівано на його смугу руху виїхав автомобіль "ВАЗ-2106" під керуванням ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному напрямку, та врізався в його автомобіль. Після зіткнення, його автомобіль змінив напрямок руху, проїхав через зустрічну смугу руху і вдарився в теплотрасу. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є ОСОБА_6 , він отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 3103 грн. 18 коп. на відшкодування майнової шкоди - витрат на лікування, підтримав в повному обсязі.

В частині стягнення моральної шкоди, ОСОБА_10 просив стягнути з ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди 100000 грн.

Покази потерпілого щодо обставин за яких сталася ДТП, узгоджуються з іншими дослідженими судом та наведеними у вироку доказами.

А саме, протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.08.2014 року в якому були зафіксовані обстановка на місці події з відображенням місця ДТП, положення транспортних засобів на місці пригоди, сліди гальмування та зіткнення автомобілів , зафіксовані сліди пошкоджень на автомобілях "ВАЗ-2106" та"Renault Manager" (а.с.56-75 том №1). Відповідно до вказаного протоколу зазначена дорога має по одній смузі для руху в кожному напрямку, на проїжджій частині нанесена повздовжня суцільна розмітка для розділення зустрічних потоків транспорту, сліди подряпин та сліди початку юзу автомобіля "Renault Manager" , знаходяться на полосі руху автомобіля "Renault Manager" . Зазначене підтверджує показання потерпілого ОСОБА_10 , що саме автомобіль "ВАЗ-2106" під керуванням водія ОСОБА_6 , в порушення вимог розмітки 1.1 розділу 34.1, п. 12.2, п. 10.1 Правил дорожнього руху України виїхав на зустрічну полосу руху в зв`язку з чим і сталося зіткнення автомобілів.

Огляд місця події був проведений уповноваженою на то особою (слідчим) відповідно до вимог ст.ст. 223,237 КПК України за участю співробітників ДАІ, спеціаліста та понятих. Хід і результати проведення даної слідчої дії зафіксовані в протоколі огляду місця ДТП. Протокол слідчим складено відповідно до вимог ст. 104, 106 КПК України, підписаний всіма учасниками даної слідчої дії, яким перед початком огляду роз`яснено їхні права та обов`язки. Тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав даний доказ належним та допустимим і послався на нього у вироку на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_6 . З урахуванням наведеного доводи сторони захисту та обвинуваченого про фальсифікацію даного протоколу та про його недопустимість є безпідставними.

Посилання апелянтів на те, що вказаний протокол не був підписаний понятими в тому числі понятою ОСОБА_15 спростовуються показами свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що вона була присутньою як понята при огляді місця ДТП 24 серпня 2014 року. В її присутності та присутності іншого понятого, слідчим та спеціалістом було оглянуто місце ДТП, складений протокол, який вона підписала, вона лише сумнівається в достовірності свого підпису на схемі до протоколу.

Крім того, відповідно до вимог ч.7 ст. 223 КПК України, залучення понятих під час проведення огляду місця події не є обов`язковим.

Відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи №4/115, від 24.09.2014 року, під час первісного контактування автомобіль "Renault Manager" д.н. НОМЕР_2 » розташовувався лівою передньою частиною автомобіля ( лівою частиною переднього бампера, лівими сходами кабіни, шиною та диском переднього лівого колеса) до передньої лівої частини автомобіля «ВАЗ-2106» д.н. НОМЕР_5 ( лівої частини панелі переднього бампера, передньої частини крила лівого переднього колеса, лівих частин верхньої та нижньої частини рамки радіатора, лівої передньої частини капоту)

Під час первісного контактування повздовжні осі автомобіля "Renault Manager" д.н. НОМЕР_2 та автомобіля «ВАЗ-2106» д.н. НОМЕР_5 знаходилися під кутом близьким до 175-180 градусів . Зіткнення автомобілів відбувалось в межах смуги руху, де визначено розташування подряпин та початку сліду юзу автомобіля "Renault Manager" , а саме в районі розташування даних подряпин на проїзній частині (а.с. 125-136 том №1).

Експерт ОСОБА_17 , який проводив вищевказану експертизу, в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що автомобіль "Renault Manager" д.н. НОМЕР_2 рухався по своїй правій смузі руху, оскільки осьова лінія дороги знаходилась з лівого боку від нього. Приблизно на відстані 70 см. від осьової лінії, на смузі руху, по якій рухався автомобіль "Renault Manager", відбулося зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2106» про що свідчить осип скла та деталей від транспортних засобів. Автомобілі найімовірніше контактували під кутом 180°.
Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №1/153 від 12.01.2015 року в діях водія автомобіля "Renault Manager" ОСОБА_10 не вбачається невідповідності вимогам п. 12.2 та 12.3 ПДР України.

В наведеній дорожній ситуації водій автомобіля «ВАЗ-2106» ОСОБА_6 повинен був дотримуватися вимог дорожньої розмітки 1,1 розділу 34.1 ПДР України, а також діяти у відповідності з вимогами п.12.2 та п.10.1 ПДР України.

'"ЧИЇ!

В діях водія автомобіля «ВАЗ-2106» ОСОБА_6 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 та вимогам розділу 34.1 ПДР України, згідно якого лінію 1.1 дорожньої розмітки перетинати забороняється.

В наведеній дорожній ситуації водій автомобіля "Renault Manager" ОСОБА_10 не мав технічної можливості запобігти виникненню дорожньо-транспортної пригоди з моменту виникнення небезпеки для його руху.

У вказаній дорожній ситуації водій автомобіля «ВАЗ-2106» ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти виникненню дорожньо-транспортної пригоди, шляхом дотримання технічних вимог п. 10.1 та вимог дорожньої розмітки 1.1 розділу 34.1 ПДР України.

В дорожній ситуації обставини якої вказані водієм ОСОБА_10 , в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, знаходяться дії водія автомобіля «ВАЗ-2106» д.н. НОМЕР_5 ОСОБА_6 , які не відповідали технічним вимогам п. 10.1 та вимогам дорожньої розмітки 1.1 розділу 34.1 ПДР України (а.с. 151-159 том №1).

Автотехнічна експертиза №1/153 від 12.01.2015 року була проведена на підставі даних з протоколу огляду місця ДТП та схеми до нього, ступені завантаженості автомобілів "Renault Manager" та «ВА2106», даних з висновку транспортно-трасологічної експертизи № 4/115 від 24.09.2014 року, даних з висновків експерта №2/200 від 26.09.2014 року та№2/201 від 29.09.2014 року щодо технічного стану транспортних засобів на момент ДТП, пояснень водіїв ОСОБА_10 та ОСОБА_6 .

Експерт ОСОБА_18 в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердив, що дії водія автомобіля «ВАЗ-2106» д.н. НОМЕР_5 ОСОБА_6 , не відповідали технічним вимогам п. 10.1 та вимогам дорожньої розмітки 1.1 розділу 34.1 ПДР України.

Таким чином наведені докази, свідчать про те, що саме водій ОСОБА_6 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, що і призвело до зіткнення автомобілів.

Як авто-технічна експертиза №1/153 від 12.01.2015 року, так і транспортно-трасологічна експертиза № 4/115 від 24.09.2014 року, експертизи №2/200 від 26.09.2014 року та №2/201 від 29.09.2014 року щодо технічного стану транспортних засобів на момент ДТП, були призначені та проведені відповідно до вимог ст.ст. 110, 242, 243 КПК України за зверненням сторони кримінального провадження ( слідчого), експерти були попереджені про кримінальну відповідальність за ст.384, 385 КК України, висновки експертів належним чином оформленні та підписані експертами. Суд обґрунтовано визнав дані докази належними та допустимими та послався на них у вироку на підтвердження вини обвинуваченого, а тому доводи сторони захисту та обвинуваченого про недопустимість даних доказів є безпідставними.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_10 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджується висновком додаткової судово-медичної експертизи № 106 від 24.10.2014 року згідно якої у ОСОБА_10 , на момент надходження до лікарні, був вставлений діагноз: політравма, закрита травма грудної клітки, переломи 3-го, 4-го, 5-го, 6-го, 7-го, 8-го ребер справа, гемоторакс (01.09.2014 року плевральна пункція - забрано 1050 мл старої крові, 03.09.2014 року плевральна пункція - 450 мл гемоплевральної рідини, 05.09.2014 року 100 мл ексудату, 10.09.2014 року 100 мл ексудату), забій середостіння, забій правої легені, підшкірна гематома правої половини грудної клітки, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана обличчя, множинні осаднення шкіри тулубу, кінцівок та обличчя, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів, не виключено в строк та при обставинах, які вказані в постанові, а саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Виявлені у ОСОБА_10 ушкодження, у своїй сукупності, на момент спричинення мали ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (а.с. 161-162 том №1).

Вказаний висновок було зроблено на підставі виписки з Волинської обласної клінічної лікарні м. Луцьк, відділення торакальної хірургії №13294, де з 01.09.2014 року по 17.09.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні ОСОБА_10 з діагнозом: закрита травма грудної клітки, переломи 3,4,5,6,7,8 -го ребер справа. Гемоторакс. Струс головного мозку, (а.с. 6 том №2).

Доводи сторони захисту та обвинуваченого про те, що судом не вірно встановлено ступінь тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень є безпідставними. Так, висновком експерта № 87 від 17 жовтня 2014 року дійсно було визначено ступінь тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, як середньої ступені тяжкості. Однак, після призначення додаткової експертизи , яка була проведена на підставі додаткових медичних документів, а саме виписки №13294 з Волинської обласної клінічної лікарні , відділення торакальної хірургії, де з 01.09.2014 року по 17.09.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні ОСОБА_10 з діагнозом: закрита травма грудної клітки, переломи 3,4,5,6,7,8 -го ребер справа, гемоторакс, струс головного мозку, експерт визначив ступінь тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень як тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя про що зазначив у висновку.

В судовому засіданні суду першої інстанції експерт ОСОБА_19 , яка проводила судово-медичну експертизу, показала, що висновок № 87 від 17 жовтня 2014 року , яким було визначено середній ступінь тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілого, нею був зроблений на підставі первинних медичних документів які надійшли від СМСЧ №2 м. Южноукраїнська. При додатковому експертному дослідженні були враховані додаткові медичні документи, які надійшли з Волинської обласної клінічної лікарні, з урахуванням тих ускладнень які були у ОСОБА_10 , а саме , гемоторакс (01.09.2014 року плевральна пункція - забрано 1050 мл старої крові, 03.09.2014 року плевральна пункція - 450 мл гемоплевральної рідини, 05.09.2014 року 100 мл ексудату, 10.09.2014 року 100 мл ексудату), відповідно до Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, нею було зроблено висновок про наявність у потерпілого тяжких тілесних ушкоджень.

Всі тілесні ушкодження наявні у потерпілого, отримані ним саме в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини обвинуваченого, а тому посилання апелянтів на те, що ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження в результаті зіткнувся його автомобіля з металевою огорожею автодороги та трубами теплотраси не заслуговують на увагу. Оскільки, автомобіль "Renault Manager" , яким керував потерпілий, змінив напрямок руху, виїхав на зустрічну полосу руху, а в подальшому на обочину де і зіткнувся з металевою огорожею автодороги та трубами теплотраси саме в результаті його зіткнення з автомобілем «ВАЗ -2106» під керуванням водія ОСОБА_6 , який в порушення ПДР виїхав на зустрічну полосу руху. Таким чином, отримані потерпілим тяжкі тілесні ушкодження находяться в прямому причинному зв`язку з діями водія ОСОБА_6 , тому суд вірно кваліфікував дії обвинуваченого, як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та сторони захисту про те, що під час досудового розслідування працівники міліції Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївській області застосовували до ОСОБА_6 недозволені методи ведення досудового розслідування, а саме психологічний тиск, в зв`язку з чим він, під час проведення слідчого експерименту, змушений був дати неправдиві свідчення та оговорив себе, спростовуються висновком службового розслідування від 03.08.2015 року, проведеного старшим інспектором СКЗ Первомайського МВ УМВС в Миколаївській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_20 (а.с. 9-12 том №2).

Згідно якого відомості, які викладені під час судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_6 на дії начальника СВ Южноукраїнського МВ ОСОБА_14 щодо застосування до ОСОБА_6 психологічного впливу, не знайшли свого підтвердження.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що слідчий експеримент з обвинуваченим ОСОБА_6 , під час якого він давав визнавальні свідчення, проведено відповідно до вимог ст.ст. 223, 240 КПК України з залученням понятих, за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , жодних зауважень від обвинуваченого та його захисника щодо проведення даної слідчої дії не було, що засвідчено їхніми підписами. ( а.с. 182-186 том 1)

Крім того, даний доказ не є визначальним при встановлені доведеності винуватості обвинуваченого. Так як , його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджена іншими, належним чином дослідженими судом і наведеними у вироку, доказами. А саме: протоколом огляду місця ДТП, висновками експертів, показами потерпілого.

Всі докази, надані стороною обвинувачення та досліджені судом, отриманні в порядку визначеному кримінальним процесуальним законом, а тому судом вірно визнані достовірними, належними та допустимими, відповідно до вимог ст. 85 та ст. 86 КПК України.
Таким чином, суд на підставі досліджених доказів, в їх сукупності, дійшов правильного висновку щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 і обґрунтовано кваліфікував його злочинні дії за ч.2 ст. 286 КК України.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, що ставлять під сумнів доведеність винності ОСОБА_6 у зазначеному у вироку обсязі злочинних дій, не встановлено. Рішення судом постановлено відповідно вимогам ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому доводи сторони захисту та обвинуваченого, щодо неповноти та неправильності судового розгляду є безпідставними.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено судом першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких необережних злочинів, особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно.

Врахувавши фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме грубе порушення Правил дорожнього руху, настання тяжких наслідків для потерпілого, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції, передбаченої ч.2 ст. 286 КК України і таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. А тому доводи потерпілого про те, що ОСОБА_6 призначено надто м`яке покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним злочину, є безпідставними і необґрунтованими.

У той же час, доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора, про те, що судом при призначенні ОСОБА_6 покарання невірно враховано як обтяжуючу покарання обставину - скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також доводи обвинуваченого та його захисників про те, що суд безпідставно зазначив у вироку, що ОСОБА_6 вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, є слушними. Оскільки, незважаючи на те, що в дослідницькій частині висновку експерта №86 від 21.10.2014 року, вказано, що ОСОБА_6 24 серпня 2014 року в 3 години 50 хвилин поступив до СМСЧ №2 м. Южноукраїнська з тілесними ушкодженнями отриманими в результаті ДТП. При його обстеженні в даному медичному закладі було встановлено, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, про що було внесено запис в медичну карту стаціонарного хворого. (а.с. 138-139Том 1). Проте в матеріалах справи, а також в самому висновку експерта відсутні дані про те, що проводились лабораторні дослідження на визначення стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 . Тому суд першої інстанції необґрунтовано прийшов до висновку, що злочин ОСОБА_6 вчинив в стані алкогольного сп`яніння. В зв`язку з чим з мотивувальної частини вироку підлягає виключенню вказівка суду про те, що ОСОБА_6 вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння і визнання вказаної обставини такою, що обтяжує покарання.

Згідно зі ст.23 ЦК України та роз`яснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику по справам про стягнення моральної , (нематеріальної) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану . При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди, суд обґрунтовано врахував положення ст. 1167 ЦК України, а саме право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок порушення її прав.

Зокрема, при відшкодуванні моральної шкоди суд врахував, що ОСОБА_10 в результаті протиправних дій обвинуваченого зазнав фізичного болю та страждань, протягом тривалого часу він не мав можливості вести звичний для нього спосіб життя, втратив працездатність.

Оцінивши у сукупності всі докази, надані на обґрунтування цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн. , виходячи із розумності та справедливості, а також врахував майновий стан обвинуваченого. А тому підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого та збільшення розміру стягнення моральної шкоди апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 408, 409, 532 КПК України, -

постановив:
Апеляційну скаргу начальника Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 січня 2016 року, відносно ОСОБА_6 змінити. Виключити із мотивувальної частини вироку вказівку суду про те, що ОСОБА_6 вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння, а також про визнання за обставину, яка обтяжує покарання, вчинення ОСОБА_6 злочину у стані алкогольного сп`яніння.

В іншій частині цей же вирок щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді