Справа № 643/4988/16-к
Провадження № 1-кс/643/834/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.04.2016 Московський районний суд м. Харкова

у складі

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , про арешт майна за кримінальним провадженням №0003343 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003343 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.04.2016 за заявою ОСОБА_4 про незаконне заволодіння невстановленими особами належною їй в порядку спадкування за заповітом квартирою АДРЕСА_1 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що вказана квартира, загальною площею 44,1 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.05.1993, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду. Право власності на згадану квартиру було зареєстроване Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 09.06.1993 у відповідній реєстровій книзі (в паперовому вигляді).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 спадщину у вигляді частки квартири у праві спільної сумісної власності згідно чинного на той час законодавства фактично прийняла ОСОБА_6 , яка на час смерті сестри була зареєстрована та проживала у вказаній квартирі.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 спадщину на згадану квартиру в межах встановленого законом 6-місячного строку прийняла ОСОБА_4 , яка є спадкоємцем за заповітом від 26.02.1999, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованим у реєстрі за №377.

Прийняття спадщини ОСОБА_4 підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.11.2008, з якого вбачається заведення спадкової справи №817/2008.
Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З протоколу допиту ОСОБА_4 як потерпілого від 26.04.2016 вбачається, що 14.04.2016 від начальника дільниці №31 Московської філії КП «Жилкомсервіс», Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також з інших джерел їй стало відомо, що 23.03.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

При цьому, встановлено, що 23.03.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.1996 №н3-196, посвідченого Харківською товарною біржею.

З показів потерпілої ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вона не знає, що вказує на можливе підроблення наданого для реєстрації біржового договору та подальше відчуження квартири на псевдовласника.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арешт майна може передбачати позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

На даний час існують підстави для накладення арешту на квартиру шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження, розпоряджатися та користуватися нею, оскільки відчуження такого майна третім особам може продовжуватися. Крім цього, відповідна квартира є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме, предметом скоєного злочину, що набутий внаслідок вчинення кримінального правопорушення. У зв`язку з цим, необхідно виключити можливість протиправного розпорядження вказаним об`єктом нерухомості, забезпечити його знаходження в законному володінні та можливість захисту порушеного права власності.
Крім цього, з метою забезпечення арешту майна просить розглянути вказане клопотання без повідомлення особи, за якою на даний час зареєстровано право власності на відповідну квартиру, оскільки наявна обґрунтована підозра вважати, що в разі повідомлення про наміри накласти арешт на його майно, вказана особа може перешкодити таким діям, у тому числі шляхом подальшого відчуження нерухомого майна.

Прокурор підтримав клопотання та просить його задовольнити.

За заявою прокурора, клопотання останнього розглянуте у відсутності власника майна з метою забезпечення арешту майна.

Заслухавши прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього докази, матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню як обґрунтоване та доведене виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;
3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;
4) наслідки арешту майна для інших осіб;
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст..ст.214,223 КПК України, після внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування та проводять слідчі (розшукові) дії, спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у кримінальному провадженні. Повідомлення про підозру, згідно з п.3 ч.1 ст.276 КПК України, здійснюється тільки за наявності достатніх доказів для підозри конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення. З огляду на зазначене, відсутність у власника чи володільця тимчасово вилученого майна статусу підозрюваного у кримінальному провадженні не є перешкодою для вирішення питання про арешт майна, яке відповідає критеріям зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арешт майна може передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч.2 ст. 167 КПК України, а саме, крім іншого, наявні достатні підстави вважати, що вказані речі набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 58175478 від 26.04.16 року, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_10 .

За сукупністю обставин та доказів, що встановлені органом досудового розслідування в межах кримінального провадження, та докладно викладені в клопотанні прокурора прокуратури, є достатні підстави вважати, що перечислене в клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у п.3,4 ч.2 ст.167 КПК України, оскільки, виходячи із фабули кримінального правопорушення , воно є предметом кримінального правопорушення, а саме містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту шахрайства ( ст..190 КК України).

Таким чином накладення арешту на зазначену у клопотанні квартиру надасть можливість уникнути протиправного її відчуження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170 173 КПК України, -

ухвалив:
Клопотання прокурора Харківської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт у вигляді заборони розпорядження, відчуження (через його відчуження шляхом передачі у власність іншим особам) на квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_10 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1

копія вірна слідчий суддя