Справа № 461/5441/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/150/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000218 на ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2016 року,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

встановила:
цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 та продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 без визначення застави до 03 квітня 2016 року.
ОСОБА_7 органом досудового розслідування підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером №0000218 02 квітня 2014 року), а саме, що він 02 квітня 2014 року приблизно о 05 год. 17 хв. у місті Львові, керуючи автомобілем марки "Рено Трафік", р/н НОМЕР_1 та рухаючись ним у крайній лівій смузі руху вул. Стрийської в напрямку виїзду за межі міста, наближаючись до перехрестя вулиць Стрийська-Максимовича, порушив вимоги чинних розділів ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 136 від 06.03.2013 року, а саме: Р.1 п.п. 1.5; 1.10 ( в частині значення терміну "небезпека для руху"; "пішохідний перехід"); Р.2 п. 2.3 (підпунктів "б" та "д"); 2.10. а, в, г, д, є; Р. 12 п. 12.3; 12.4; 12.9 (підпункту "б") та Р.18 п. 18.1, які виразились в тому, що керуючи вказаним транспортним засобом, який перебував у технічно-справному стані та перевищуючи максимальну швидкість дозволену у населеному пункті, був не уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому в цей час перебував пішохід ОСОБА_10 , та з моменту виникнення небезпеки для руху пішохода ОСОБА_10 , яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходу, для якого могла бути створена небезпека, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди (наїзду на пішохода), в результаті якої пішохід ОСОБА_10 (парох церкви Успення Пресвятої Богородиці) отримав тілесні ушкодження, що призвели до його смерті на місці ДТП. Будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_7 перемістив тіло пішохода ОСОБА_10 з проїзної частини дороги на роздільний газон, не вживши заходів для надання першої медичної допомоги потерпілому, не викликав карету швидкої медичної допомоги та не повідомив про ДТП орган чи підрозділ міліції, а перемістивши транспортний засіб залишив на ньому місце пригоди.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 покликається на те, що слідчий суддя особисто не дослідив та не врахував відсутність підстав передбачених ст. 177 КПК України, зокрема той факт, що слідчим щодо ОСОБА_7 не було вжито у день оголошення підозри заходів для вручення складеного повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень. А відтак, ОСОБА_7 не набув процесуального статусу підозрюваного, не ознайомлений зі своїми правами та обов`язками і, відповідно, не міг бути арештованим.
Вважає, що слідчий суддя переклав відповідальність за перегляд прийнятого ним рішення та наслідки за результатами його можливого оскарження до вищестоящих інстанцій.
Наголошує, що прокурор не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК України та не визначив можливості застосування застави, а тому вважає, що прокурор не довів обставини, що виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, а саме те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, а також з`явились обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування.
Крім цього вважає, що звільнення ОСОБА_7 з-під варти можливе під його особисті гарантії, а також гарантії захисника ОСОБА_6 , сестри ОСОБА_11 та матері арештованого ОСОБА_12 .
Звертає увагу, що він просив обрати запобіжний захід, котрий підставно відповідатиме ризикам та меті його застосування, а саме особисте зобов`язання, чим надати можливість молодій, раніше не судимій людині, яка, на думку прокурора, скоїла неумисний злочин, продовжити навчання, створити сім`ю, і тоді у сторони захисту претензій не буде, як і не буде подальших скарг з приводу попередніх незаконних, на його думку, судових рішень від 14 травня 2015 року, 02 січня 2016 року, 20 січня 2016 року.
Просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою прийняти неупереджене, справедливе та законне рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника ОСОБА_6 про підтримання апеляційної скарги, думку прокурора про залишення оскаржуваної ухвали слідчого судді без зміни, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

13 травня 2015 року відносно ОСОБА_7 складено повідомлення про підозру за ч.2 ст. 286 КК України, а 14 травня 2015 року слідчим СУ ГУНП У Львівській області ОСОБА_9 винесено постанову про зупинення досудового розслідування то оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_7 .

31 грудня 2015 року ОСОБА_7 затриманий правоохоронними органами Республіки Естонія.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 02 січня 2016 року застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

22 лютого 2016 року досудове розслідування вищевказаного кримінального провадження відновлено.

25 лютого 2016 року слідчий СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором прокуратури Львівської області ОСОБА_13 , звернувся до Галицького районного суду м. Львова з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , яке мотивував тим, що по даному кримінальному провадженню завершити розслідування у двохмісячний строк немає можливості, оскільки виконується екстрадиція підозрюваного ОСОБА_7 , після чого необхідно буде вручити повідомлення про підозру ОСОБА_7 , допитати останнього по суті інкримінованого йому кримінального правопорушення, провести із підозрюваним ОСОБА_7 слідчий експеримент, при необхідності провести одночасні допити декількох осіб між підозрюваним ОСОБА_7 та іншими учасниками процесу, призначити автотехнічну експертизу обставин та механізму розвитку ДТП, провести інші слідчі дії, необхідність в яких виникне в ході досудового розслідування та за наслідками здобутих доказів, оголосити остаточну підозру ОСОБА_7 , виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, а заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, в тому числі і ті, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, які в подальшому були оцінені судом в сукупності та стали підставою для прийняття судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що слідчим суддею обґрунтовано встановлено, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшився, а застосування більш м`яких запобіжних заходів для його запобігання є недостатнім.

Також, на думку колегії суддів, обґрунтованими є викладені в клопотанні слідчого доводи щодо неможливості завершення досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою ОСОБА_7 .

Відтак, слідчий суддя суду першої інстанції, врахувавши тяжкість злочину, в якому підозрюється ОСОБА_7 , дані про його особу, конкретні обставини кримінального провадження, мотиви, викладені в клопотанні слідчого, прийшов до вірного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного, а тому доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що зазначені у клопотанні слідчого обставини виправдовують подальше тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, а тому ухвала слідчого судді є законною і підстав для її скасування не вбачає.

Окрім цього, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2016 року про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 без визначення застави до 03 квітня 2016 року без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4