Номер провадження: 11-сс/785/1046/16
Номер справи місцевого суду: 520/8262/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.07.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 16 липня 2016 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 110 000 гривень в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0002822 від 13 липня 2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 16 липня 2016 року до громадянина Грузії ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 11 вересня 2016 року. Визначено розмір застави в сумі 110 000 гривень та, у разі внесення застави, на підозрюваного покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до її підзахисного запобіжний у виді домашнього арешту, або визначити значно менший розмір застави.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчий суддя необґрунтовано застосував ОСОБА_7 найбільш суворий запобіжний захід у виді тримання під вартою і визначив розмір застави, який є завідомо непомірним до підозрюваного. На думку сторони захисту запобіжний захід у виді домашнього арешту буде достатнім та необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного. Крім того, захисник ставить під сумнів обґрунтованість підозри її підзахисного за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого виконав вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та практики Європейського суду з прав людини і врахував їх при постановленні оскарженої ухвали.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України за наступних обставинах.

Так, відповідно до підозри, яка повідомлена ОСОБА_9 , 13 липня 2016 року приблизно о 18:00 годині він за попередньою змовою з невстановленою особою проник до салону автомобілю марки «Suzukі Grand Vitaro», держаний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився біля будинку №76 по вул.Люстдорфська дорога в м.Одесі, звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 11250 гривень. При цьому був помічений співробітниками ОПС УКР ГУНП в Одеській області але намагався втекти з місця вчинення злочину з викраденим майном, однак був затриманий безпосередньо після вчинення злочину.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину підтверджується наступними доказами:

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 13 липня 2016 року;

-протоколом огляду місця події;

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 13 липня 2016 року;

-протоколом затримання ОСОБА_7 - особи, підозрюваної у вчиненні злочину;

-повідомленням про підозру від 14 липня 2016 року, та іншими доказами.

Відповідно до ст.ст.89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності вказаних доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, а підстав для визнання доказів недопустимими внаслідок істотного порушення прав і свобод людини апеляційним судом не встановлено.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про наявність ризиків, передбачених ч.1,5 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інший злочин та продовжувати злочину діяльність.

Вказані ризики підтверджуються обставинами, що у відповідності до вимог ст.178 КПК України мають бути враховані при обрані запобіжного заходу.

Так, ОСОБА_7 є громадянином іншої держави, не має на території України постійного місця проживання, а також місця робити, а отже і законних джерел доходу.

Злочин який інкримінується підозрюваному ОСОБА_7 відноситься до категорії тяжких злочинів проти власності, а отже під тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі доведеності його провини, а також враховуючи відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків на території м.Одеси, ризики заявлені слідчим реально існують, а отже слідчий суддя дійшов правильного висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе забезпечити належного виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків, і не дасть змогу органу досудового розслідування контролювати місце його перебування.

При цьому обставини передбачені ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційним судом не встановлені.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що слідчий суддя визначив завідомо непомірний розмір застави підозрюваному ОСОБА_7 .

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

При цьому в п.2 ч.5 ст.182 КПК України зазначено, що розмір застави, щодо особи підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину визначається в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів мінімальної заробітної плати.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та, з урахуванням обставин злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 особи підозрюваного, а також за наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, визначив заставу в межах встановлених п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволені апеляційної скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 .

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 16 липня 2016 року про застосування до ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 11 вересня 2016 року із визначенням розміру застави в сумі 110 000 гривень залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4