АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1416/16 Справа № 191/2648/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
Судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року, постановлену щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, раніше судимого,
за участю: прокурора ОСОБА_7
у режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись з ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про застосування до нього положення ст. 81 КК України. В обґрунтування доводів апеляційної скарги засуджений посилається на необґрунтованість відмови суду в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, оскільки не було враховано, що він має заохочення, працює у виправній колонії в будівельній бригаді, та це свідчить про його виправлення.
Ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 року.
Суд, відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого, послався на те, що ОСОБА_6 відбув 2/3 строку призначеного покарання, за час відбування покарання зарекомендував себе позитивно, вимоги режиму утримання дотримувався, має одну подяку від 05 квітня 2016 року, стягнень не має. Разом з тим, рішенням комісії установи від 30 березня 2016 року у застосуванні до засудженого ст. 81 КК України було відмовлено, як особі, що не довела свого виправлення, у зв`язку з чим, на думку суду, ОСОБА_6 не довів сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення та до нього не можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який прохав ухвалу суду скасувати та застосувати до нього положення ст. 81 КК України, прокурора, який заперечував проти цього, дослідивши доводи скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови суду у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.

Як вбачається з наданих матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджено вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 рокуза ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців та ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, засудженому зараховано у строк відбування призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 25 липня 2014 року по 13 жовтня 2014 року включно.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У правових позиціях, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» акцентовано увагу на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Отже, зі змісту наведених положень законодавства вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

З матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження і дійшов обґрунтованих висновків, що ОСОБА_6 не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, під час апеляційного перегляду встановлено, що за весь період відбування покарання засуджений характеризується позитивно, вимоги режиму утримання у виправній колонії дотримується, має одне заохочення у виді подяки за сумлінну поведінку та ставлення до праці, яке було до нього застосовано 05 квітня 2016 року, та стягнень не має.

Разом з тим, рішенням комісії виправної колонії від 31 березня 2016 року засудженому ОСОБА_6 було відмовлено у застосуванні до нього положень ст. 81 КК України як особі, що не довела своє виправлення.

Беручи до уваги, що за вироком суду ОСОБА_6 відбув 2/3 частини строку призначеного покарання; водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого злочину, поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів дійшла висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.

Підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом України, для зміни або скасування рішення місцевого суду в ході апеляційного перегляду не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4