Справа № 1-513/11
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі трьох професійних суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши клопотання захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про зміну підсудним кожному окремо запобіжного заходу, в рамках кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст.187, ч.3 ст.289, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст.357, ч. 2 ст.194 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених п.6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч.3 ст. 289, ч. 2 ст.358, ч. 3 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні суду перебуває вищевказана кримінальна справа.

В судовому засіданні захисники ОСОБА_7 заявив письмове клопотання про зміну підсудному ОСОБА_9 з тримання під вартою на особисте зобов`язання, захисник ОСОБА_8 заявив письмове клопотання про зміну підсудному ОСОБА_10 запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд, у зв`язку з тривалим перебуванням їх під вартою.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисників, посилаючись на те, що підсудні можуть ухилятися від суду, впливати на потерпілих та свідків.

Представник потерпілого підтримав думку прокурора

Обвинувачені підтримали клопотання захисників.

Заслухавши думки учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 274 КПК України передбачено, що під час розгляду справи суд, при наявності для того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного.

Згідно вимог статті 148 КПК України, запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений, підсудний, засуджений буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він може бути обраний, коли більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст.149 КПК України, з урахуванням тяжкості діяння, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та належної поведінки.

Вирішуючи клопотання захисників, колегія суддів враховує той факт, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні злочинів, один з яких відноситься до категорії особливо тяжких та передбачає покарання на строк до 15 років позбавлення волі або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, перебуваючи на волі можуть перешкоджати кримінальному провадженню з метою ухилення від кримінальної відповідальності, впливати на потерпілих і свідків, а тому враховуючи справжні інтереси суспільства та конкретні обставини справи, суд приходить до висновку, що обраний підсудним запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованих їм в вину діянь, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду, враховуючи, що загальні положення щодо розумних строків у таких випадках викладено у правовій позиції Європейського суду з прав людини в рішенні у справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості» (п. 79 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Таким чином, ризики, які дають підстави вважати, що підсудні можуть не виконувати покладені на них процесуальні обов`язки, є реальними та триваючими, вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо підсудних на більш м`який, альтернативні запобіжні заходи не забезпечать належний рівень гарантії належної процесуальної поведінки підсудних.
При цьому колегія суддів також враховує, що кримінальна справа перебуває у провадженні суду з 29 жовтня 2015 року.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підсудних, судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено, тож суд вважає, що клопотання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.148, 149, 274 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу підсудному ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з утримання під вартою на особисте зобов`язання - відмовити.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу підсудному ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з утримання під вартою на підписку про невиїзд - відмовити.
Міру запобіжного заходу підсудним ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя:
Суддя:
Суддя: