АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/238/16 Справа № 204/6501/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, не працюючого, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-23 грудня 2014 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ст. ст. 75, 76, 104 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки,
-21 жовтня 2015 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,
засуджено до позбавлення волі строком 4 (чотири) роки, на підставі частин 1 та 4 статті 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання, призначеного даним вироком, у вигляді 4 років позбавлення волі, з покаранням, призначеним за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року, у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі, визначено остаточне покарання у вигляді п`яти років шести місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою. Строк відбуття покарання рахується з 14 серпня 2015 року.

Вирішено питання про речові докази в порядку ст. 100 КПК України -

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироку ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення з наступних обставин.

ОСОБА_7 23 липня 2015 року, знаходячись поблизу будинку № 91 по вул. Робочій у м. Дніпропетровську, реалізуючи свій злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна раніше йому незнайомій ОСОБА_8 , штовхнув її в спину, внаслідок чого остання втратила рівновагу та впала на землю після цього наніс потерпілій ОСОБА_8 декілька ударів дерев`яною палицею в область верхніх кінцівок. Внаслідок умисних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_8 були заподіяні легкі тілесні ушкодження. Після цього ОСОБА_7 , відкрито викрав чуже майно, що належить потерпілій ОСОБА_8 , а саме: сумку із замінника шкіри, в якій знаходилися мобільний телефон «Nokia-1100», а також грошові кошти у сумі 230 гривень, а всього на загальну суму 502,50 гривень, після чого зник з місця злочину, тим самим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальний збиток на вищевказану суму.
Кримінальне провадження розглянуто у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_9 , не оспорюючи встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності винуватості обвинуваченого та кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Просить ухвалити новий вирок, яким призначити менш суворе покарання.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував його як особу обвинуваченого. Також зазначає, що він як обвинувачений активно допомагав досудовому розслідуванню та повністю визнав свою провину.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_9 , який вважає вирок суду першої інстанції не законним та не обґрунтованим в частині призначення покаранння, висновок прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, не оспорюються сторонами, а тому ці висновки не є предметом апеляційного розгляду.

Згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України, суди, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень статті 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.
Відповідно до ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, характер кримінального правопорушення, відкрите викрадення чужого майна, яке поєднано з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_7 , який, не працює, характеризується позитивно, при цьому, вчиняв злочин у період іспитового строку.
Врахував і конкретні обставини справи, обставину, яка пом`якшує покарання винного, - його щире каяття,та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Доводи обвинуваченого про те, що судом не прийняті до уваги пом`якшуючі покарання обставини, - визнання ним вини та щире каяття у скоєному, відсутність обтяжуючих покарання обставин, є безпідставними, оскільки суд першої інстанції врахував як обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття винного, та вказав по це у мотивувальній частині вироку.

При цьому, визнання вини, відповідно до ст. 66 КК України, не є самостійною обставиною, що пом`якшує покарання.

Одночасно, вказана обставина є обов`язковою складовою щирого каяття у вчиненому і, таким чином, не залишається поза увагою суду і враховується при призначенні покарання.

Доводи ОСОБА_7 про те, що суд не взяв до уваги те, що він повністю відшкодував матеріальні збитки потерпілій, а також наявність у нього позитивної характеристии, є необґрунтованими, оскільки наведені обставини не підтверджуються жодними представленими у кримінальному провадженні доказами або новими доказами, поданими апелянтом під час апеляційного розгляду.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого і конкретних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для пом`якшення ОСОБА_7 покарання відсутні, навіть за наявності однієї обставини, що пом`якшує його покарання.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 14 серпня 2015 року по 17 лютого 2016 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі

Таким чином, підстави для зміни судового рішення щодо ОСОБА_7 в апеляційному порядку відсутні, а тому й підстав для задоволення його апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 року задовільнити частково.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2015 рокущодо ОСОБА_7 змінити.

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 14 серпня 2015 року по 17 лютого 2016 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ ___________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4