Провадження № 1-кс/520/2355/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника заявника ТОВ «Золота рибка» про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді від 31.03.2016 року, обґрунтовуючи його тим, що слідчими органами жодним чином не повідомлено представників ТОВ «Золота рибка», яке є третьою особою, щодо майна якої вирішувалося питання про накладення арешту майна, щодо існування вказаного кримінального провадження, жодним чином не повідомлено про розгляд клопотання про арешт майна, внаслідок чого порушено гарантовані нормами національного законодавства та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод прав на ефективний захист їх порушених прав. Крім того представник у своєму клопотанні вказує на незаконність накладення арешту на майно, так як жодній юридичній, фізичній чи службовій особі на момент розгляду клопотання про арешт майна не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що об`єкти нерухомості є доказами у кримінальному провадженні, тому фактичних підстав накладення арешту на майно у слідчого судді не було. Також у клопотанні представник заявника вказує на необхідність поновлення терміну для подачі вказаного клопотання та вважати термін для подачі даного клопотання пропущеним з поважних причин.
Представник заявника ТОВ «Золота рибка» у судове засідання з`явився, повідомивши, що викладені в клопотанні підстави є такими, що підлягають задоволенню, тому просив скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді від 31.03.2016 року.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, повідомивши, що рішення про накладення арешту майна є законним, обґрунтованим та вмотивованим, прийнятим відповідно до вимог національного законодавства, тому клопотання про скасування майна задоволенню не підлягає.
Дослідивши надане клопотання, матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
У даному випадку, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 31.03.2016 року, з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, накладено арешт на нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової 27А, які на підставі рішення Господарського суду Одеської області належать ТОВ «Золота рибка», оскільки існує достатня сукупність підстав вважати, що вони є доказом злочину, тобто містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та набуті кримінально протиправним шляхом.
При цьому, у судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання про арешт майна суперечить вищезазначеним вимогам КПК України та безпосередньо п.п. 1-3 ч. 3 ст. 132 КПК України.
Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з основ демократичного суспільства.
Так, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Крім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи.
Однак, у даному випадку слідчим суддею не встановлено обставин, які б свідчили про те, що арешт накладено з порушенням вимог діючого законодавства, загальних принципів міжнародного права, тобто було дотримано принципу «законності» і він не був свавільним, саме втручання є пропорційним, адже відповідає тяжкості правопорушення і не становить особистий і надмірний тягар для особи.
Обставин передбачених ст. 174 КПК України, які б слугували умовою для скасування арешту майна повністю чи частково не встановлено.
Додатково слідчий суддя звертає увагу представника на частині його клопотання, в якій представник вказує на грубе порушення слідчим суддею п.п. 3 п. 2 ст. 173 КПК України. Так, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність враховується судом, у разі накладення арешту майна з підстав, передбачених п.п. 3,4 ч. 2 ст. 170 КПК України, а не як зазначає у своєму клопотанні представник, з підстав передбачених п.п. 2,3 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Щодо частини клопотання представника заявника, в якій представник вказує на необхідність поновлення терміну подачі клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя наголошує, що нормами кримінального процесуального законодавства України не передбачено термінів (строків) подачі клопотання про скасування арешту майна, тому з метою економії часу осіб, які звертатимуться з вказаними клопотаннями до слідчого судді, судді, зокрема й часу представника як у даному випадку, роз`яснює, що вказане клопотання подається в межах строків досудового розслідування, судового розгляду кримінального провадження.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131-132, 170-174, 309, 372-376 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1