АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/267/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 644/342/15-К
Категорія: ст. 286 ч.2 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0002665 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2015 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, із середньою-спеціальною освітою, який не працює, одруженого, що має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" на користь ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 по 4872,00 грн. страхове відшкодування моральної шкоди
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 98300,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з дня його фактичного взяття під варту.
До набрання вироком законної сили обрано у відношенні ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Зобов`язано ОСОБА_8 прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Стягнуто з ОСОБА_8 судовий збір на користь Держави у сумі 243,60 грн.
Згідно вироку, 11 жовтня 2014 року близько 09 години 45 хвилин, ОСОБА_8 керував технічно справним автомобілем «ВАЗ-2106», державний номерний знак НОМЕР_1 , на якому рухався по вул. 17-го Партз`їзду у напрямку вул. Миру в м. Харкові зі швидкістю близько 50-60 км/год.
На перехресті вул. Миру та 17-го Партз`їзду, ОСОБА_8 не виконав вимоги знаку пріоритету 2.1 - «Дати дорогу», тим самим грубо порушив вимоги п.п. 16.3, 16.11, Правил дорожнього руху України, згідно з якими: п.16.3 «У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по дорозі, що перетинається, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм проїжджої частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.»;
п. 16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.»;
та виїхавши на перехрестя допустив зіткнення з автомобілем «ГАЗ-2705», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався по вул. Миру по головній дорозі, зліва направо по ходу руху автомобіля «ВАЗ-2106» під керуванням ОСОБА_8 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ГАЗ - 2705», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_14 , від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_3 помер в Комунальному закладі охорони здоров`я "Харківська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Міщанінова".
Порушення п.п. 16.3, 16.11 Правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_8 , відповідно до висновку автотехнічної експертизи №1218/14 від 23.12.2014 року знаходяться у причинному зв`язку з подією та її наслідками, і виразилися в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем, рухаючись у світлий час доби по вул. 17-го Партз`їзду, яка є другорядною дорогою, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та виїжджаючи на перехрестя нерівнозначних доріг, проігнорував вимоги знака пріоритету 2.1 - «Дати дорогу», не дав дорогу автомобілю «ГАЗ-2705», що рухався по вул. Миру, яка є головною дорогою, зліва на право по ходу руху автомобіля «ВАЗ-2106» під керуванням ОСОБА_8 , внаслідок чого на перехресті нерівнозначних доріг ОСОБА_8 допустив зіткнення керованого ним автомобіля «ВАЗ-2106» з рухомим по головній дорозі автомобілем «ГАЗ-2705», що і спричинила вищевказані наслідки.
До початку апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_8 , узгодивши свою позицію з захисником ОСОБА_7 , на підставі ч.1 ст. 403 КПК України, відмовився від апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_15 з вимогами щодо пом`якшення призначеного покарання та письмово заявив про підтримання апеляційних вимог та доводів, викладених в уточненій апеляційній скарзі від 19 травня 2016 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , з уточненою апеляційною вимогою, просить вирок суду скасувати, внаслідок неповноти і порушення істотних вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий судовий розгляд. На думку апелянта, досудове розслідування було проведене не в повному обсязі, а судом першої інстанції порушено вимоги ст. 349 КПК України, під час визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження. Крім того, обвинувачений зазначає, що він позитивно характеризується за місцем мешкання, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної та адміністративної, відповідальності не притягувався, має на утриманні жінку та малолітню дитину. Більш того, обвинувачений ОСОБА_8 оспорює фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди та докази обвинувачення.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та йогозахисника ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, а також прокурора та потерпілу ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з оскаржуваного вироку та даних кримінального провадження, Орджонікідзевський районний суд м. Харкова при розгляді кримінального провадження застосував норми ч.3 ст.349 КПК України і, обмежившись допитом ОСОБА_8 та даними про його особу, не досліджував докази сторони обвинувачення щодо обставин злочину, у вчиненні якого останній обвинувачувався.

Отже, колегія суддів при перегляді вироку стосовно ОСОБА_8 враховує вимоги ч.2 ст.394 КПК України про те, що судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

При цьому належить врахувати те, що матеріали кримінального провадження, в тому числі звукозапис судового засідання, зроблений за допомогою технічного засобу та розміщений на відповідному носії інформації, свідчать про те, що при визначенні обсягу досліджуваних доказів, суд дотримався процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України, вислухавши думку прокурора, потерпілої та обвинуваченого і його захисника.

На протязі всього судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_8 беззаперечно визнавав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, і не оспорював обставини ДТП, що трапилося 11 жовтня 2014 року, близько 09 години 45 хв. з його участю . Як пояснював в судовому засіданні обвинувачений, він керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 2106», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , на якому рухався по вул. 17-го Партз`їзду у напрямку вул. Миру в м. Харкові зі швидкістю близько 50-60 км/год. На перехресті вул. Миру та 17-го Партз`їзду, ОСОБА_8 не виконав вимоги знаку пріоритету 2.1 - «Дати дорогу», тим самим грубо порушив вимоги п.п. 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху України та виїхавши на перехрестя допустив зіткнення з автомобілем «ГАЗ-2705», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався по вул. Миру, тобто по головній дорозі, зліва направо по ходу руху автомобіля «ВАЗ-2106» під керуванням ОСОБА_8 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ГАЗ - 2705», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_14 , від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_3 помер в Комунальному закладі охорони здоров`я "Харківська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Міщанінова".
Згідно об`єктивних даних, що є наявними у кримінальному провадженні, головуючий у судовому засіданні роз`яснював ОСОБА_8 суть обвинувачення, з`ясував, чи правильно він розуміє зміст обставин, згідно обвинувачення, тобто усвідомлення ОСОБА_8 щодо вчинених ним порушень вимог Правил дорожнього руху України, внаслідок чого трапилося ДТП з заподіянням тілесних ушкоджень та спричиненням смерті потерпілому; а також роз`яснив йому наслідки процесуальних дій суду, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, а ОСОБА_8 та його захисник не заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів стосовно обставин, які ніким не оспорювалися.

При цьому колегія суддів, також бере до уваги пояснення потерпілої ОСОБА_9 , які вона надавала під час апеляційного розгляду, стосовно добровільності показань та висловлення ОСОБА_8 в суді першої інстанції щирого каяття у вчиненому злочині та заподіянні смерті її чоловіка, який був єдиним годувальником її родини. Вважала, що спосіб захисту, обраний ОСОБА_8 в апеляційній інстанції є аморальним, а суд у вироку дійшов обґрунтованого висновку про необхідність позбавлення волі обвинуваченого в умовах його реального відбуття.

Отже, на думку колегії суддів, апелянт та його захисник безпідставно вважають необґрунтованим застосування судом ч.3 ст.349 КПК України, посилаючись на неповноту судового розгляду, відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні порушень вимог Правил дорожнього руху України, внаслідок чого було заподіяно тілесні ушкодження та спричинено смерть потерпілого, а тому дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом за ч.2 ст.286 КК України.

При здійсненні кримінального провадження забезпечено дотримання права обвинуваченого на захист. ОСОБА_8 не заявляв в суді будь-яких клопотань з приводу істотних порушень КПК України під час досудового розслідування, а навпаки вказував про визнання винуватості за пред`явленим обвинуваченням, не заперечував щодо участі захисника ОСОБА_15 в судовому розгляді, на запитання головуючого щодо вручення пам`ятки про права та обов`язки відповів, що вони є зрозумілими ( а.с.126), всі інші звернення чи заяви обвинуваченого розглядалися об`єктивно. Суд допитав ОСОБА_8 , з`ясовував його думку та захисника відносно процесуальних дій, пов`язаних з процедурою судового розгляду.

Разом з цим належить взяти до уваги те, що апеляційні доводи обвинуваченого стосовно невірно обраної тактики захисту в суді першої інстанції не можуть вважатися істотними порушеннями КПК України, допущеними судом. Згідно пояснень самого ОСОБА_8 він не звертався з відповідними скаргами на дії його захисника ОСОБА_15 з приводу надання неефективної правової допомоги, та в решті не оспорює своєї причетності до події ДТП, внаслідок якої настала смерть потерпілого.

Процесуальна позиція обвинуваченого в суді першої інстанції щодо визнання вини та не оспорювання доказів щодо обставин події ДТП, яку він висловлював суду самостійно, не будучи позбавленим усвідомлення процесуальних наслідків своїх дій - не може бути підставою вважати, що суд першої інстанції порушив вимоги норм ч. 3 ст.349 КПК України, оскільки така інтелектуально-вольова спрямованість поведінки ОСОБА_8 в судовому засіданні не викликала будь-які сумніви а ні у суду, а ні у інших учасників процесу. Апеляційні доводи обвинуваченого та захисника, в цій частині, в повному обсязі спростовуються змістом звукозапису судового засідання, в якому суд послідовно та достеменно виконав вимоги ст.348 КПК України, роз`яснивши суть обвинувачення та з`ясував його зрозумілість ОСОБА_8 , а також зміст норм ч. 3 ст.349 КПК України та процесуальні наслідки для обвинуваченого у разі застосування спрощеного порядку дослідження доказів, з`ясувавши належне усвідомлення ним фактичних обставин і добровільність його позиції. Додатково істинність процесуальної позиції обвинувачений продемонстрував суду під час свого допиту, коли розповів про обставини події ДТП. Про це об`єктивно свідчить зміст даних звукозапису судового засідання, що міститься на технічному носії інформації.

Більш того, колегія суддів бере до уваги той факт, що ОСОБА_8 не був позбавлений будь-якої можливості подавати заяви та клопотання з приводу порушення його прав, заперечувати повністю або частково проти пред`явленого йому обвинувачення під час судового розгляду, але на всіх його стадіях він підтримував стабільну та послідовну позицію щодо визнання вини та не оспорювання будь-яких фактичних обставин події ДТП, а судовий розгляд відбувався із значними перервами в судовому засіданні, які надавали достатньо часу для з`ясування чіткої позиції для захисту. Разом з цим належить врахувати те, що суд, виконуючи свої процесуальні обов`язки достеменно роз`яснив обвинуваченому наслідки його процесуальних дій, отримав згоду ОСОБА_8 та інших учасників процесу щодо спрощеного порядку дослідження доказів, що підтверджується даними звукозапису судового засідання, а тому у колегії суддів відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції не дотримався вимог ч.3 ст.349 КПК України, або в інший спосіб порушив процесуальні права обвинуваченого. З огляду на викладене, апеляційні доводи обвинуваченого про наявність істотних порушень КПК України, внаслідок неповноти судового розгляду - є безпідставними, а зміст таких тверджень апелянта стосовно призначення нового розгляду в суді першої інстанції не узгоджуються з нормами ч.1 ст.415 КПК України, яка містить вичерпний перелік підстав для призначення нового судового розгляду.

Решта апеляційних доводів сторони захисту пов`язана з оспорюванням фактичних обставин дорожньо-транспортної пригоди та доказів обвинувачення, однак, враховуючи ту обставину, що справа розглядалася в суді першої інстанції у спрощеному порядку із застосуванням норм ч.3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не може взяти їх до уваги внаслідок відсутності процесуальної можливості у обвинуваченого та його захисника оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Перевіривши законність вироку в частині призначення обвинуваченому покарання, колегія суддів вважає, що суд дотримався вимог ст.65 КК України: призначив покарання у мінімальних межах, установлених у санкції ч.2 ст.286 КК України. Враховано ступінь тяжкості злочину, який згідно класифікації у статті 12 КК України є тяжким, дані про особу винного, об`єктивно враховано у судовому рішенні, наявність обставин, які пом`якшують покарання, - щире каяття і сприяння у розкритті злочину , а також відсутність обставин, що обтяжують покарання. Обвинувачений судимостей не має. За таких обставин, призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції як основне, так і додаткове покарання за ч.2 ст.286 КК України є необхідним і достатнім для виправлення його та попередження вчинення нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого вироку, не вбачається.

Тому судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 ч.1 п.1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2015 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 в той самий строк з дня отримання ним копії мотивованої ухвали.

Судді

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_16 ОСОБА_4