У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі головуючий суддя ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Білоцерківської ВК № 35 щодо засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, освіта середня, не одруженого, до засудження не працював, раніше судимого: 1) 6.02.1996 р. Ленінградським районним судом м. Києва за ст. 140 ч.3,46-1 КК України до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку; 2) 28.02.1997 р. Ленінградським районним судом м. Києва за ст. 141 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 20.07.2000 р. умовно-достроково на невідбутий строк 3 місяці 11 днів; 3) 28.10.2002 р. Святошинським районним судом м. Києва за ст. 186 ч.2,3, 70 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 25.11.2005 р. умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 17 днів; 4) 20.10.2008 р. Шевченківським районним судом м. Києва за ст. 186 ч.2,71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 15.08.2012 р. умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 9 днів; 5) 17.09.2014 р. Святошинським районним судом м. Києва за ст. 185 ч.3,71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, проживаючого АДРЕСА_1 , у теперішній час відбуває покарання у Білоцерківській ВК № 35, початок строку 14 серпня 2014 р., кінець 6 серпня 2017 р. про умовно-дострокове звільнення,

У С Т А Н О В И В:
Із Білоцерківської виправної колонії надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування невідбутої частини покарання ОСОБА_4 , мотивоване тим, що згідно ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосоване після фактичного відбуття не менше 3/4 строку покарання. Відбута частина покарання на 2.11.2016 р. становить 2 роки 4 місяці 27 днів. Відбуваючи покарання ОСОБА_4 зарекомендував себе позитивно. До роботи відношення добре, має 5 заохочень, стягнень не має. Заходи виховного характеру відвідує, робить для себе позитивні висновки. Засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд, заслухавши засудженого ОСОБА_4 , який просить задовольнити клопотання, прокурора, який вважає клопотання підлягає задоволенню, дослідивши матеріали, приєднанні до клопотання, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 74,81 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання…, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. До осіб, що відбувають покарання у виді … позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-дострокове звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., звернути увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд визнає, що начальником Білоцерківської ВК № 35 при зверненні із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування невідбутої частини покарання ОСОБА_4 не повною мірою враховано особу засудженого.

Згідно із ст. 50 ч.1, ст. 63 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Суд зазначає, що призначене особі покарання у виді позбавлення волі, яке відбуває особа у кримінально-виконавчій установі закритого типу (виправній колонії) має на меті також запобігання вчиненню нових злочинів як цим засудженим, так і іншими особами.

Із подання, приєднаних до нього документів витікає, що ОСОБА_4 неодноразово раніше судимий.

Так, вироком від 28.02.1997 р. Ленінградського районного суду м. Києва він був засуджений за ст. 141 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі.

Суд проявляючи до нього гуманізм, застосував до нього ст. 81 КК України та звільнив його 20.07.2000 р. з місць позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий строк 3 місяці 11 днів;

Однак через не тривалий час ОСОБА_4 знову вчинив тяжкі злочини, за що був 28.10.2002 р. засуджений Святошинським районним судом м. Києва за ст. 186 ч.2,3, 70 КК України до 6 років позбавлення волі.

Суд знову проявляючи до нього гуманізм, застосував до нього ст. 81 КК України, звільнивши з місць позбавлення волі 25.11.2005 р. умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 4 місяці 17 днів.

Незважаючи на це ОСОБА_4 в період умовно-дострокового звільнення вчинив новий тяжкий злочин, за що засуджений 20.10.2008 р. Шевченківським районним судом м. Києва за ст. 186 ч.2,71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Суд знову проявляючи до нього гуманізм, застосував до нього ст. 81 КК України, звільнивши з місць позбавлення волі 15.08.2012 р. умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 3 місяці 9 днів.

Незважаючи на це ОСОБА_4 в період умовно-дострокового звільнення знову вчинив новий тяжкий злочин, за що засуджений 17.09.2014 р. Святошинським районним судом м. Києва за ст. 185 ч.3,71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Вищевказане дає підстави суду визнати, що кожного разу під час відбування покарання ОСОБА_4 у місцях позбавлення волі покарання у виді позбавлення волі, відносно нього не повною мірою була досягнута мета покарання, передбачена ст. 50 КК України: запобігання вчиненню нових злочинів засудженим. Оскільки кожного разу, після звільнення з місць позбавлення волі умовно-достроково: 20.07.2000 р., 25.11.2005 р., 15.08.2012 р., засуджений ОСОБА_4 на шлях виправлення не став та знову вчинив нові тяжкі злочини.

За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення клопотання Білоцерківської ВК № 35 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , оскільки саме на таке Пленумом Верховного Суду України звернуто увагу судів у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р.

Суд вважає неприпустимим звільнення умовно-достроково з місць позбавлення засудженого який, порушував раніше двічі умови умовно-достроково звільнення, адже вказаним підривається у цілому сутність такого звільнення, оскільки це свідчить про ігнорування засудженим та адміністрацією кримінально-виконавчої установи закритого типу поняття покарання як заходу примусу від імені держави за вироком суду до особи, мети покарання - виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд також зазначає, що у статті ст. 81 КК України зазначено, що до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зазначена норма надає право суду, а не покладає на нього обов`язок, щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання.

При прийнятті такого рішення щодо особи, яка засуджена від імені держави за вироком суду до покарання у виді позбавлення волі, суд має обов`язково також враховувати мету покарання: запобігання вчиненню нових злочинів, як цією особою (тобто цим засудженим) так і іншими особами.

Суд зобов`язаний врахувати вищезазначене при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення особи з місць позбавлення волі, чи відмову у цьому, адже певною мірою від суду, який вироком від імені держави призначив покарання особі у виді позбавлення волі на певний строк, інший суд своєю ухвалою від імені держави, вирішує чи виправилася за час покарання ця особа, чи не вчинить нового злочину.

Відповідно до ст. 371 ч.3 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, ухвала постановляється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 50,74,81 КК України, керуючись ст.ст. 537,539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
У задоволені клопотання начальника Білоцерківської ВК № 35 щодо засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення з місць позбавлення волі, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

Білоцерківського міськрайонного суду

Київської області