У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2016 року,

в с т а н о в и в:
За вироком Харківського районного суду Харківської області від 18 січня 2016 року визнано винуватим та засуджено

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 11 листопада 2011 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, звільнений від відбування покарання 28 травня 2014 року на підставі ст. 7 Закону України « Про амністію в 2014 році»

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2-4 ст. 76 КК України.

Вирішені питання про долю речових доказів та розподіл процесуальних витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

За вироком місцевого суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він, в травні 2015 року близько 01:00 год. умисно через хвіртку зайшов на територію домоволодіння, належного ОСОБА_5 , що по АДРЕСА_2 , проник до погрібної ями, звідки таємно викрав майно на загальну суму 6580, 80 грн, яке відніс до лісу, розташованого неподалік. У той же день, ОСОБА_4 , продовжуючи свій єдиний злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, через невеликі проміжки часу повертався до вищевказаного домоволодіння ОСОБА_5 , та проникши до сараю, таємно викрав майно потерпілого на загальну суму 1620 грн, а потім зайшовши через хвіртку, проник до приміщення літньої кухні, звідки таємно викрав майно потерпілого на загальну суму 3780, 50 грн. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 була завдана матеріальна шкода на загальну суму 11971,30 гривень.

У касаційній скарзі прокурор посилається на незаконність ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_4 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції, формально розглянувши кримінальне провадження, не перевірив належним чином доводи апеляції прокурора, в якій порушувалося питання про те, що при призначенні ОСОБА_4 покарання місцевим судом не повною мірою врахована тяжкість вчиненого злочину, дані про особу засудженого. Посилається на невідповідність ухвали вимогам ст. 419 КПК України. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та призначити новий розгляд цього кримінального провадження у суді апеляційної інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Прокурором не оскаржуються доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненому злочині та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК України.

Із наданих копій судових рішень убачається, що судом при призначенні ОСОБА_4 покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України ураховано тяжкість вчиненого ним злочину, дані про його особу, пом`якшуючі покарання обставини.

Зокрема, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке законом віднесено до категорії тяжких злочинів, дані про особу засудженого, який раніше судимий, за місцем проживання характеризувався посередньо, не перебував на обліку у лікарів нарколога та психіатра. Пом`якшуючими покарання обставинами судом визнано: щире каяття ОСОБА_4 у вчиненому злочині та активне сприяння у його розкритті.

Як убачається із копії ухвали, твердження прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості злочину та даним про його особу внаслідок м`якості, аналогічні тим, які висловлювались в суді апеляційної інстанції і були перевірені, а висновки апеляційного суду про голослівність цих доводів сторони обвинувачення належним чином обґрунтовані.
У суду касаційної інстанції не має підстав не довіряти зазначеним висновкам суду апеляційної інстанції, які детально викладені в ухвалі, що відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки в ній, окрім іншого, зазначені обґрунтовані мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали про залишення без задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, а обвинувального вироку щодо ОСОБА_4 без зміни.
Зокрема, суд апеляційної інстанції врахував позицію потерпілого ОСОБА_5 , який цивільний позов не заявляв, матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_4 не має, на реальному позбавленні волі останнього не наполягав, про що подав письмову заяву. Також суд зважив і те, що частину викраденого майна повернуто, а потерпілий ОСОБА_5 є чоловіком сестри ОСОБА_4 і покаранням, призначеним останньому погодився.
У скарзі прокурором не наведено належних доводів на спростування цих висновків суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що всі указані вище обставини у сукупності, а також конкретні обставини вчиненого злочину, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають підстави для призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, проте свідчать про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства в умовах контролю за поведінкою ОСОБА_4 , звільненого від відбування покарання.

Таким чином, призначене засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

У касаційній скарзі не наведено обґрунтованих доводів щодо наявності таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, та були б підставами для його скасування, як про це зазначає вимогу особа, що подала касаційну скаргу.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що переконливих доводів про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення щодо ОСОБА_4 із мотивів, наведених у касаційній скарзі прокурора, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для відкриття провадження немає.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 428 КПК України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2016 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3