Справа № 359/3177/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/962/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 25.07.2016

УХВАЛА
Іменем України
25 липня 2016 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8
представника
Бориспільської ВК №119 ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року, якою клопотання засудженого ОСОБА_8 про звільнення від подальшого відбування покарання умовно достроково залишено без задоволення.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_8 засуджений за вчинення тяжкого злочину до 5 (п`яти) років 7 (семи) місяців позбавлення волі, невідбута ним частина покарання є значною, раніше допускав порушення режиму утримання, які хоча і погашені у встановленому законом порядку, але одне з них є злісним, за місцем відбування покарання характеризується посередньо, а наявність у засудженого лише 1 одного заохочення, не надає можливості однозначно зробити висновок про те, що засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення. Посилання захисника ОСОБА_7 на стан здоров`я ОСОБА_8 , наявність у останнього малолітньої дитини та християнських поглядів, суд першої інстанції не взяв до уваги, оскільки вказані обставини не є підставою для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від покарання, в розумінні ст.81 КК України.

Також судом першої інстанції враховано, думку адміністрації колонії, згідно якої застосування до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є недоцільним, оскільки останній має не достатній ступінь виправлення, що підтверджується випискою із протоколу комісії від 26.04.2016 року (а.с. 187-188 матеріалів особової справи засудженого).

В апеляційній скарзі із доповненнями захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити ОСОБА_8 умовно-достроково від відбування покарання, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_8 відбув 2/3 призначеного покарання, хворий на трофічну виразку лівої ноги (гомілкова частина), враховуючи наявне захворювання не може брати активну участь у соціальному житті колонії та бути працевлаштованим, під час відбування покарання одружився, має на утриманні доньку.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, позицію представника ВК № 119, який покладався на розсуд суду, думку прокурора, який вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 засуджений за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.12.2012р., за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 5 років 7 місяців. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 28.03.2013р. вирок змінено і за сукупністю злочинів за двома вироками, на підставі ч.4 ст.70 КК України, призначено покарання у виді 5 років 7 місяців позбавлення волі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2016 р. зараховано час попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі як 6 місяців 6 днів. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 24.03.2016р. Ухвалу змінено та зараховано час попереднього ув`язнення 1 рік 3 місяці 26 днів.

Початок відбування покарання 01.08.2012 року.

Кінець строку відбування покарання 03.07.2017 року.

Згідно ч.2, п.2 ч.3 ст.81 КК України та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким", умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише після повного, всебічного вивчення даних про особу засудженого та після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційні злочини середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

А тому, враховуючи дану норму закону та виходячи з загального строку покарання призначеного вироком суду, на час розгляду справи судом першої інстанції, ОСОБА_8 2/3 строку призначеного покарання відбув.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як убачається з матеріалів провадження ОСОБА_8 відбуває покарання в виді позбавлення волі в Бориспільській ВК №119, раніше судимий, до нього застосовувався іспитовий строк, за місцем відбування покарання характеризується посередньо, загалом мав одне заохочення, два стягнення, які погашені у встановленому законом порядку, однак вказана обставина свідчить про схильність засудженого до порушення правил відбування покарання, не бере участі у роботі самодіяльних організації, не проявляє розумну соціально-корисну активність, за місцем відбування покарання не працевлаштований (а.п. 22-23). Із огляду на наявне захворювання (хронічний тромбофлебіт глибоких вен обох нижніх кінцівок, у вигляді трофічної виразки нижньої третини лівої гомілки розміром 16 см х 14 см без ознак наявності регенеруючої тканини) засудженого ОСОБА_8 працевлаштувати в умовах установи виконання покарань не можливо (а.п. 62).

Також суд апеляційної інстанції взяв до уваги думку адміністрації колонії, згідно якої застосування до ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є недоцільним оскільки останній має недостатній ступінь виправлення, у зв`язку із чим йому було відмовлено у застосуванні до нього умовно-достарокового звільнення. Вказане підтверджується даними характеристики на засудженого ОСОБА_8 від 26.04.2016 року та виписки із протоколу комісії від 26.04.2016 року (а.с. 187-188 матеріалів особової справи засудженого).

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості та підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 необхідно відмовити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Головуючий:
Судді: