№ 336/8626/15-к
Пр. № 1-кп/336/89/2016
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, батька неповнолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 , приватного підприємця, що зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого,

обвинуваченого за ч. 1, ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений в період часу з 1 липня по 16 листопада 2015 року вчинив п`ять епізодів шахрайства за таких обставин.

О 12-00 годині 1 липня 2015 року в квартирі АДРЕСА_2 обвинувачений, керуючись умислом на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_5 , отримав у останнього 1700 грн. для купівлі матеріалів для заміни шпалер в житлі потерпілого, повідомивши ОСОБА_5 про намір виконати договір про виконання ремонтних робіт протягом кількох наступних днів.

Між тим умови зазначеної домовленості обвинувачений не виконав, обернувши отримані від потерпілого грошові кошти на свою користь.

Описаними діями потерпілому спричинено майнову шкоду у сумі 1700 грн.

Продовжуючи вчинення епізодів заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, о 17-00 годині 4 вересня 2015 року в квартирі АДРЕСА_3 обвинувачений, керуючись умислом на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_6 , отримав у останнього 7000 грн. для купівлі будівельних матеріалів, необхідних для виконання демонтажу конструкцій балкона та встановлення нових конструкцій, запевнивши потерпілого в тому, що 7 вересня 2015 року, придбавши необхідні матеріали і обладнання, стане до виконання вказаних робіт.

Зазначене зобов`язання ОСОБА_4 не виконав, привласнивши отримані ним у потерпілого 7000 грн.

30 вересня 2015 року, близько 11-00 години, обвинувачений, керуючись умислом на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, в квартирі АДРЕСА_4 отримав у потерпілого ОСОБА_7 700 грн. під приводом закупівлі будівельних матеріалів і обладнання для заміни водопровідних кранів в ванній та кухні вказаної квартири, але не виконав умови домовленості та обернув отримані грошові кошти на свою користь.

Близько 17 години 30 хвилин 24 жовтня 2015 року ОСОБА_4 біля під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_5 під приводом закупівлі матеріалів для проведення ремонту сантехніки, який він пообіцяв виконати наступного дня, а саме: 25 жовтня 2015 року, з умислом на вчинення шахрайства отримав у потерпілої ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 1200 грн., які, не надавши послуг з ремонту сантехніки, обернув на власну користь.

Продовжуючи вчинення злочинів проти чужої власності, обвинувачений о 12-00 годині 16 листопада 2015 року в квартирі АДРЕСА_6 з умислом на шахрайство отримав у потерпілої ОСОБА_9 1700 грн. для заміни віконного блоку, яку (заміну) пообіцяв виконати 19 листопада 2016 року, проте вказаного зобов`язання не виконав, привласнивши грошові кошти потерпілої.

В судовому засіданні 23 лютого 2016 року обвинувачений повністю визнав винуватість у заволодінні майном потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 за вказаних в обвинуваченні обставин і дав детальні показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караних діянь.

Щодо подій інкримінованих йому злочинів пояснив, що в час, до якого відносяться ці події, він виготовив кілька оголошень з пропозицією виконання різних видів ремонтно-будівельних робіт і розмістив їх на дверях під`їздів жилих будинків. Йому телефонували різні особи, в тому числі і потерпілі, з проханням надати допомогу в організації ремонтів, демонтажі, монтажі віконних і балконних блоків, виконанні сантехнічних робіт. За вказаних в обвинуваченні обставин він заволодів зазначеними сумами грошей, заздалегідь не маючи наміру фактично виконувати замовлення, а також повертати потерпілим грошові кошти. Коли потерпілі починали телефонувати йому з вимогами виконати договір або повернути гроші, він зазвичай відключав телефон.

У вчиненні злочинів щиро розкаявся. Пояснив, що повністю усвідомив протиправність вчиненого.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 визнав повністю.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи по цим епізодам не досліджувалися, при цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Винуватість у вчиненні шахрайства щодо потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні 23 лютого 2016 року обвинувачений не визнав і показав суду, що він домовився з потерпілим про виконання низки ремонтних робіт в житлі потерпілого. Фактично ремонтні роботи виконувалися обвинуваченим і особами, з якими домовився обвинувачений, пообіцявши оплатити їх працю. Він отримав у потерпілого 1700 грн. для купівлі шпалер, але не встиг цього зробити через необхідність вирішення термінових проблем, пов`язаних з народженням сина. Так як потерпілий на його прохання не повідомив йому номер банківської карти, на яку можна було б перерахувати отримані кошти, обвинувачений був позбавлений можливості повернути гроші, як не міг і продовжувати підрядні роботи у зв`язку із згаданими сімейними обставинами.

В судовому засіданні 21 жовтня 2016 року обвинувачений заявив, що повністю визнає винуватість у вчиненні і цього епізоду і пояснив суду, що по мірі набуття грошей у потерпілого наміру віддавати їх він не мав, а використав їх за власною потребою, як і у випадках з іншими потерпілими.

Власну заяву про те, що не мав можливості повернути кошти через необізнаність про номер карти, оцінює як неправдиву, пояснивши, що за бажання міг повернути гроші ОСОБА_5 , з`явившись до потерпілого додому.

Показання в судовому засіданні 23 лютого 2016 року у зв`язку з цим пояснює як вияв бажання пом`якшити відповідальність за вчинене правопорушення.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні цього епізоду підтверджують надані стороною обвинувачення фактичні дані, зокрема, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_5 серед чотирьох осіб на наданих йому для впізнання фотознімках беззаперечно визнає ОСОБА_4 як хлопця, який на початку липня 2015 року отримав у потерпілого 1700 грн. для купівлі шпалер, проте не зробив цієї покупки (а. с. 89).

Оскільки показання обвинуваченого в силу кримінального процесуального законодавства є джерелом доказів, суд, оцінюючи їх у відповідності до ст. 94 КПК України у співставленні з іншими фактичними даними, які навів, знаходить показання ОСОБА_4 в судовому засіданні 23 лютого 2016 року щодо непричетності до протиправного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_5 хибними, так як вони спростовуються сукупністю інших доказів.

Зокрема, такі його доводи суперечать його показанням в судовому засіданні 21 жовтня 2016 року, показанням потерпілого під час проведення впізнання за фотознімками; самі по собі ці показання є нелогічними і такими, що суперечать фактичним обставинам справи.

У зв`язку з викладеним достовірними показаннями обвинуваченого суд вважає ті, які він давав в судовому засіданні 21 жовтня 2016 року, а його попередні свідчення оцінює як вияв позиції захисту від обвинувачення, яку особа, що не є суб`єктом кримінального переслідування за давання неправдивих показань, вправі обирати на власний розсуд.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого:

- за ч. 1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство);

- за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайства), що вчинене повторно.

При призначенні покарання суд виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, враховує думку потерпілих про вид і розмір покарання для обвинуваченого.

ОСОБА_4 вперше скоїв кілька епізодів кримінально караних діянь невеликої і середньої тяжкості.

У вчиненому обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, і не вбачає обставин, що обтяжують його покарання.

Сукупність згаданих пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, відомості про особу винного, який має постійне місце проживання, сім`ю, в якій виховується малолітня дитина, є соціально зайнятою особою, до кримінальної відповідальності притягується вперше, дають суду підстави для призначення покарання у вигляді обмеження волі в межах санкцій частин статті обвинувачення, а також для призначення покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого, що, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання.

З описаних міркувань суд знаходить за можливе звільнення винної особи від відбування покарання з випробуванням.

Ухвалюючи зазначене рішення суд, як вказано, враховує і прохання потерпілих про застосування несуворого покарання для обвинуваченого.

Цивільні позови у кримінальному провадженні є обгрунтованими, так як їх ціну утворює вартість спричиненої потерпілим майнової шкоди, їх визнає обвинувачений, тому суд знаходить всі підстави для прийняття визнання позовів і їхнього задоволення.

Оскільки майнову шкоду не відшкодовано, разом з тим в кримінальному провадженні є чотири цивільних позови, суд вважає за необхідне накладений на мобільні телефони обвинуваченого арешт не скасовувати, а під час виконання вироку в частині цивільного позову звернути стягнення на це майно.

Речові докази, долучені до матеріалів справи, підлягають зберіганню з матеріалами кримінального провадження.

Процесуальних витрат в кримінальному провадженні немає.

У зв`язку з тим, що учасники кримінального провадження не клопочуться про обрання запобіжного заходу, строк дії якого сплив, суд не знаходить підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, що передбачені ч. 1, ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити покарання:

- за ч. 1 ст.190 КК України - у вигляді одного року обмеження волі;

- за ч. 2 ст.190 КК України - у вигляді трьох років обмеження волі.

Покарання за сукупністю злочинів призначити шляхом поглинення більш суворим менш суворого у вигляді трьох років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнити, якщо обвинувачений протягом іспитового строку тривалістю в два роки не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього в силу ст. 76 КК України обов`язки з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації, повідомляти кримінально-виконавчій інспекції про зміни в місці проживання та роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Цивільні позови задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , у відшкодування майнової шкоди на користь ОСОБА_8 1400 грн., ОСОБА_9 1700 грн., ОСОБА_6 7000 грн., ОСОБА_7 700 грн.

Речові докази аркуші паперу з об`явами про виконання будівельних робіт, які долучені до матеріалів кримінального провадження, - зберігати з матеріалами кримінального провадження.

У рахунок відшкодування майнової шкоди звернути стягнення на мобільні телефони обвинуваченого « ОСОБА_10 » і «Fly», які піддані арешту на підставі ухвали слідчого судді від 26.11.2015 року і зберігаються в камері зберігання речових доказів Шевченківського відділення Дніпровського відділу ГУНП в Запорізькій області.

На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1