АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 11-1912/10 Головуючий у 1 й інстанції - Іщенко Доповідач - Косенко Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2010 року м. Дніпропетровськ

24 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у

кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

у складі:

головуючого Косенка Л.М.

суддів Литвиненка 0.0., ОСОБА_1

з участю прокурора Заворотної О.В.

засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3p; С.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті

Дніпропетровську кримінальну справу за апеляціями прокурора,

який затвердив обвинувальний висновок, засуджених ОСОБА_3

і ОСОБА_2 на вирок Петриківського районного суду

Дніпропетровської області від 25 червня 2010 року.

Цим вироком засуджені:

ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2

Дніпропетровської області,

українець, раніше судимий,-

за ч.З ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі

на строк три роки, ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на

строк один рік шість місяців, ч.1 ст.263 КК України на два роки

позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів призначено

покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків остаточно

призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири

роки шість місяців.

ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_3,

уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4

Дніпропетровської області,

українець, раніше судимий,-

за ч.З ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі

на строк три роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків остаточно

призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки

шість місяців.

Постановлено на відшкодування матеріальної шкоди стягнути

із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1572 грн. 50 коп. , на

користь ОСОБА_5 із ОСОБА_2 і ОСОБА_3

солідарно 1572 грн. 50 коп.

Згідно з вироком ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визнано

винними у вчиненні злочинів за таких обставин.

В період часу з 05 по 14 лютого 2009 року на вулиці

Радянській,123-а в с. Магдалинівка Дніпропетровської області

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 за попередньою змовою між собою з

метою крадіжки чужого майна проникли в приміщення булочного

цеху, яке належить на праві спільної власності ОСОБА_4 та

ОСОБА_5, звідки таємно викрали металеву плитку у

кількості 71 штуки на загальну суму 3145 грн., чим заподіяли

потерпілим матеріальну шкоду в зазначеному розмірі.

05 вересня 2009 року в с. Магдалинівка ОСОБА_2,

перебуваючи в гостях в будинку № 16 на вулиці Ювілейній, таємно

викрав належні ОСОБА_6 мобільний телефон «Самсунг» й інше

майно на загальну суму 1328 грн.

На початку серпня 2009 року в Магдалинівці в лісосмузі

поблизу території цегельного заводу ТОВ «Керамік» ОСОБА_2

знайшов 28 патронів до вогнепальної зброї, запал до ручної

гранати та димний порох, які переніс за місцем свого проживання

в будинок № 163 на вулиці Партизанській вказаного селища і без

передбаченого законом дозволу зберігав їх до того часу, коли 21

листопада 2009 року зазначені бойові припаси не були вилучені

співробітниками міліції.

Прокурор, який затвердив обвинувальний висновок, в апеляції

просив до вироку щодо ОСОБА_3 внести зміни, вказавши в

мотивувальній та резолютивній його частинах про те, що покарання

засудженому призначено із застосуванням правил ст.72 КК України.

В доповненнях до апеляції прокурор, посилаючись на

неповноту судового слідства і допущені судом істотні порушення

вимог кримінально-процесуального закону, просив вирок щодо

засуджених скасувати, а справу повернути на новий судовий

розгляд.

В апеляційній скарзі й доповненнях до неї ОСОБА_2

зазначає, що по епізоду крадіжки металевих плиток із булочного

цеху в лютому 2009 році органи досудового слідства й суд

неправильно кваліфікували його дії за ч.З ст.185 КК. Засуджений

посилається на те, що на досудовому слідстві він обмовив

ОСОБА_3 в цьому злочину із-за того, що до нього працівники

міліції застосовували фізичну силу, а тому стверджує, що

зазначену крадіжку він вчинив без участі ОСОБА_3 і без

проникнення в приміщення. Вказує ОСОБА_2 і на те, що у цій

справі порушувалося його право на захист. Крім того, він

посилається на порушення кримінально-процесуального закону, які,

на його думку, допустили слідчі та суд при розслідуванні справи

та її розгляді в судовому засіданні. Скаржиться ОСОБА_2

також на необ'єктивність слідства та суду по його справі, а

також на однобічність і неповноту досудового та судового

слідства.

Виходячи з цього засуджений ОСОБА_2 просить, як це

видно з апеляційної скарги і доповнень до неї, про скасування

вироку і направлення справи на додаткове розслідування.

ОСОБА_3 у своїй апеляції та доповненнях до неї

посилається на те, що злочину, за який він засуджений, не

вчиняв. Вважає, що його обмовив на слідстві ОСОБА_2

внаслідок того, що до нього застосували недозволені методи

слідства. Вказує на відсутність у справі об'єктивних доказів

його вини у злочину. Зазначає, що під час слідства на нього

також чинився тиск з метою отримання показань, які були потрібні

слідчому. Вказує ОСОБА_3 і на те, що у справі порушувалося

його право на захист. Стверджує він і про те, що суд не дав

належної оцінки показанням ОСОБА_2 в судовому засіданні

про його непричетність до злочину і показанням свідків, які на

слідстві давали суперечливі свідчення. Посилається ОСОБА_3

і на численні порушення вимог кримінально-процесуального закону,

які, на його погляд, допустили слідчі та суд. Він звертає увагу

на необ'єктивність та упередженість слідчого й суду, а також

скаржиться на однобічність і неповноту досудового і судового

слідства, на причетність до зазначеної крадіжки інших осіб.

Як видно з апеляційних скарг, ОСОБА_3 просив вирок

щодо нього скасувати, а справу повернути на додаткове

розслідування, а в останніх доповненнях до апеляції просив вирок

змінити, перекваліфікувати його дії з ч.З ст.185 КК на ч.1

ст.185 КК та призначити йому покарання, передбаченого цим

законом.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду

Дніпропетровської області, міркування прокурора Заворотної О.В.,

яка підтримала апеляційні вимоги прокурора, який затвердив

обвинувальний висновок, про скасування вироку і направлення

справи на новий судовий розгляд, показання засуджених ОСОБА_2

С.Ю. і ОСОБА_3, які,підтримавши вимоги своїх апеляцій

просили вирок щодо них скасувати, а справу повернути на

додаткове розслідування, перевіривши матеріали справи та

обговоривши доводи поданих апеляцій, колегія суддів приходить

до наступного.

Відповідно до вимог от.22 КПК прокурор, слідчий і особа,

яка проводить дізнання, зобов'язані вжити всіх передбачених

законом заходів для всебічного, повного й об'єктивного

дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 323 КПК вирок суду

повинен бути законним і обгрунтованим.

Проте ці вимоги закону під час досудового слідства і

розгляду справи в судовому засіданні не були виконані,

обставини, які мають істотне значення для вирішення питання, чи

справді ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в лютому 2009 року вчинили

крадіжку належного ОСОБА_4 і ОСОБА_5 майна на

загальну суму 3145 грн. , і якщо так, то за яких обставин,

належно не з'ясовані.

На обгрунтування свого висновку про винність ОСОБА_2 й

ОСОБА_3 у вчиненні зазначених у вироку злочинів суд послався:

на явку ОСОБА_3 з повинною і деякі показання ОСОБА_2 та

ОСОБА_3, дані ними під час досудового слідства, зокрема, на

дані очних ставок між ними, ОСОБА_3 і ОСОБА_7, на

показання обвинуваченого ОСОБА_2 на допиті 18 вересня 2009

року, на показання потерпілих і свідків, допитаних на досудовому

слідстві, дані протоколів огляду місця події та висновки

проведених по справі експертиз.

В судовому засіданні ОСОБА_3 не визнав себе винуватим

у крадіжці чужого майна і стверджував, що цього злочину не

вчиняв, а лише одного разу на вулиці допомогав ОСОБА_2 і

ОСОБА_8 повантажити металеву плитку в автомобіль, про що його

попросив ОСОБА_2.

Останній в суді також засвідчив, що крадіжку майна ОСОБА_4

Л.Д. вчинив самостійно, без участі ОСОБА_3.

Засуджені показали, що явка з повинною і дані ними

показання на досудовому слідстві не відповідають дійсності,

оскільки вони давали їх внаслідок застосування до них незаконних

методів слідства. Те ж саме вони зазначали і в своїх апеляціях

на вирок суду.

Як видно з матеріалів справи, суд хоча за клопотанням

прокурора в порядку, передбаченому ст.315-1 КПК, і давав

доручення прокурору перевірити заяви підсудних про застосування

до них незаконних методів слідства, проте результатам цієї

перевірки не надав будь-якої оцінки і без приведення мотивів

визнав достовірними показання підсудних лише на досудовому

слідстві.

Однак під час постановления обвинувального вироку суд

повинен був зазначити, чому він не взяв до уваги показання

засуджених про те, що ОСОБА_2 не проникав у приміщення під час

крадіжки плитки і що ОСОБА_3 зовсім не брав участь у злочині, а

визнав правдивими лише їх показання на досудовому слідстві про

те, що вони вчинили крадіжку за попередньою змовою.

Зазначені обставини мають істотне значення для правильного

вирішення справи, тому що винність ОСОБА_2 й ОСОБА_3 в

зазначеному злочині фактично обгрунтована лише окремими

показаннями цих осіб під час досудового слідства.

За таких обставин суд мав допитати потерпілих і свідків,

показання яких є важливими, оскільки саме за їх повідомленнями

ОСОБА_2 й ОСОБА_3 стали підозрюваними у вчиненні зазначених

злочинів.

Як видно з матеріалів справи, під час судового розгляду

було допитано лише підсудних ОСОБА_2 й ОСОБА_3. Суд обмежився

лише дослідженням показань потерпілих і свідків, які вони давали

під час досудового слідства, чим істотно обмежив право

засуджених в судовому засіданні задавати цим особам запитання

для з'ясування або доповнення відповідей, даних ними на

досудовому слідстві.

Необхідність у допиті потерпілих і свідків в судовому

засіданні була й тому, що в показаннях засуджених, потерпілих і

свідків про обставини вчинення злочинів є суперечності й сумніви

щодо причетності ОСОБА_3 до вчинення злочину, які залишилися не

усунутими у справі, а також є пояснення відносно причетності до

цього злочину інших осіб, про що обгрунтовано зазначається в

скаргах засуджених.

Так, згідно з вироком ОСОБА_2 та ОСОБА_3

визнано винними в крадіжці 71 металевих плиток на загальну суму

3145 грн. в період з 05 по 14 лютого 2009 року з приміщення

булочного цеху, розташованого в с. Магдалинівка.

Проте з показань потерпілої ОСОБА_9 на досудовому

слідстві про дату й обставини крадіжки належного їй майна

вбачається, що будівля бувшого булочного цеху, як ці показання

сформульовано у вироку, «стоїть пустою і будівлю ніхто не

охороняє з самого придбання, у приміщенні, крім бувших у

використуванні плит ДВП та ДСП і різного сміття, нічого не має.

Іноді разів два-три на місяць туди навідується її син ОСОБА_9

О.Ю. для перегляду цілісності будівлі».

Крім того, потерпілій ОСОБА_4, як вона пояснювала на

слідстві, нічого невідомо про кількість та вартість металевих

плиток, що були в будівлі на момент крадіжки, а також про час і

обставини крадіжки, оскільки «вона на цьому не розуміється».

Таким чином, наведені у вироку показання ОСОБА_4 не

містять даних про те, що саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3

вчинили зазначену крадіжку.

Що стосується показань потерпілого ОСОБА_5 на

досудовому слідстві, то відповідно до ст.257 КПК суд взагалі не

мав права посилатися на них у вироку, оскільки вони не

досліджувалися під час судового розгляду справи.

Як видно з показань свідка ОСОБА_10, на які є

посилання у вироку, приміщення бувшого булочного цеху ніхто не

охороняв, в двох його кімнатах підлога покрита металевою

плиткою. 04 лютого 2009 року під час перевірки ОСОБА_10

виявив сліди проникнення невстановлених осіб через вікно до

вказаного приміщення цеху і демонтування з полу частини

металевих плиток. 14 лютого 2009 року, коли він знову навідався

до приміщення, то виявив подальше демонтування напільної

металевої плитки, після чого його мати ОСОБА_4 з приводу

вчинення злочину звернулась в міліцію. Отже, зазначені показання

ОСОБА_10 також не свідчать про те, яка кількість напільної

металевої плитки, її розмір та вартість була викрадена.

На обгрунтування висновку про доведеність вини засуджених у

зазначеному злочину суд посилався на показання свідків ОСОБА_8

О.В., ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які вони давали

на стадії досудового слідства.

Однак в показаннях цих свідків про час, обставини вчинення

злочину, кількість викрадених плит і участь в ньому конкретних

осіб вбачається непослідовність та суперечливість, на що в

апеляціях обгрунтовано наголошують засуджені.

Крім того, 16 березня та 29 квітня 2010 року суд ухвалив

постанови про примусовий привід потерпілої ОСОБА_4 та

свідків ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_14, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 у

судове засідання, мотивуючи своє рішення тим, що без їх допиту

об'єктивно розглянути справу неможливо. Проте він все ж таки

розглянув її по суті без допиту зазначених потерпілої та

свідків, що свідчить про його необ'ктивність.

Вироком суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано винними в тому,

що вони вчинили крадіжку металевих плит шляхом проникнення в

будівлю бувшого булочного цеху, виставивши віконне скло.

Проте з протоколу огляду місця події не вбачається, що в

зазначеній будівлі виявлені будь-які сліди проникнення в

приміщення. Крім того, в цьому протоколі відсутні дані про те,

яка кількість металевих плиток та якого розміру зберігалася за

вказаною адресою на момент крадіжки, а яку кількість плитки було

викрадено. Наведені дані в протоколі не дають відповіді на таке

питання, як: на підставі яких доказів органи досудового

слідства, а потім і суд прийшли до висновку, що в період з 05

по 14 лютого 2009 року було викрадено саме 71 металеву плитку.

Приймаючи до уваги показання свідка ОСОБА_10 про те,

що станом на 04 лютого 2009 року, тобто ще до крадіжки, вже було

проникнення в будівлю і викрадення частини плиток, кількість

якої органами досудового слідства не встановлено, і що після

цього він «декілька ночей підряд ночував у приміщенні булочного

цеху з метою виявлення злочинців», а також ту обставину, що

протокол огляду місця події складено неповно і недбало, оскільки

в ньому відсутні дані, які мають істотне значення для

встановлення того, чи саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 викрали металеву

плитку у тій кількості і таким способом, як це визнав доведеним

суд у вироку, органам досудового слідства необхідно було б

уточнити дату вчинення злочину і кількість викрадених плиток,

для чого слід більш ретельніше допитати потерпілу, свідків та

обвинувачених про ці обставини та усунити зазначені недоліки і

суперечності.

Наведені в показаннях засуджених і свідків дані про

обставини вчинення злочину, які суд виклав увироку на

обгрунтування винуватості ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у крадіжці

металевих плиток, теж не містять дані про те, що саме засуджені

у вказаний час проникли в будівлю і скоїли злочин за обставин,

викладених у вироку.

Крім того, 04 листопада 2009 року слідчий в клопотанні про

продовження строків досудового слідства і в поданні про

продовження строку тримання ОСОБА_2 , під вартою до суду

посилався на те, що без допиту свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_15,

відтворення обстановки й обставин події за участю обвинувачених

неможливо об'єктивно закінчити розслідування справи. Проте він

закінчив досудове слідство без виконання цих слідчих дій, хоча

необхідність в цьому була.

Більше того, 07 грудня 2009 року на порушення вимог ст.26

КПК слідчий ухвалив постанову про виділення матеріалів справи

щодо ОСОБА_15 для перевірки його причетності до вказаної

крадіжки, хоча і зазначив в ній, що ОСОБА_15 брав участь у цьому

злочині(т.2 а.с.2).

З огляду на те, що в судовому засіданні ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 відмовилися від своїх показань на досудовому

слідстві і навели доводи про обставини заволодіння металевими

плитками, проведення відтворення обстановки й обставин події за

участю засуджених було б край необхідне для перевірки наведених

ними доводів. Зокрема, потребують перевірці показання засуджених

і свідків по цьому епізоду в тій частині, де йдеться про вагу

цих плит, їх демонтаж, перенесення і навантаження у транспортні

засоби.

Оскільки в показаннях зазначених осіб були суттєві

суперечності щодо часу, місця, способу, участі конкретних осіб

та інших обставин вчинення злочину, які не були усунуті під час

досудового слідства, це свідчить про його неповноту й

необ'єктивність.

Як видно з показань потерпілої ОСОБА_4 та її сина

ОСОБА_10, викрадені металеві плити вже були у

використуванні. При цьому вони неоднаково повідомляли про

вартість викраденої плитки.

У матеріалах справи є довідка про вартість бувшої у

використуванні металевої плитки, яка надана приватним

підприємцем ОСОБА_16 (т.1 а.с.31) . Хто ця особа і чи

мала вона право оцінювати таке майно як експерт, такі дані у

справі відсутні, а сам ОСОБА_16 не був допитаний з

цього приводу.

Слід звернути увагу й на те, що дані про вартість плитки,

які надані у довідці, мають розбіжності з вартістю плитки,

зазначеної в обвинувальному висновку й вироку суду. Однак докази

в цій частині досудовим слідством, а пізніше і судом, належним

чином не досліджено й не проаналізовано.

За таких обставин вартість викраденого майна визначається

за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент

вчинення злочину, а розмір заподіяних потерпілим матеріальних

збитків належить визначати за відповідними цінами на час

вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно

його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної

експертизи.

Приймаючи до уваги, що вартість викраденого майна при

певних умовах може мати суттєве значення для кваліфікації дій

винуватої особи та при відшкодуванні завданих злочином збитків,

висновок органів досудового слідства про вартість металевої

плитки і про заподіяння потерпілим матеріальної шкоди у розмірі,

як це визначено у вироку, не можна визнати обгрунтованим.

Про неповноту досудового слідства свідчать і показання

слідчого Завийбороди Д.І. під час судового розгляду справи, в

яких він визнав, що не перевіряв, з якого місця було вчинено

крадіжку - з приміщення будівлі чи на подвір'ї (т.2 а.с.139),

хоча дослідження цієї обставини може мати істотне значення при

кваліфікації дій винних осіб.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що вирок суду

щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постановлений без повного і

всебічного дослідження обставин справи і зібраних доказів, а

тому не може бути визнаний законним і обгрунтованим, оскільки

органи досудового слідства і суд допустили істотні порушення

вимог кримінально-процесуального закону, яке суттєво вплинуло на

правильність прийняття рішення, що відповідно до ч.І ст.368 і

ст.369 КПК є підставою для скасування вироку в повному обсязі з

направленням справи на додаткове розслідування.

Під час нового розслідування необхідно з'ясувати фактичні

обставини справи, усунути наведені в ухвалі недоліки досудового

слідства. Залежно від встановленого прийняти законне та

обгрунтоване рішення щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Питання, що стосуються обгрунтованості засудження ОСОБА_2

С.Ю. та ОСОБА_3 за ч.З ст.185 КК, достовірності показань

потерпілих і свідків, правильності кваліфікації дій засуджених,

застосування щодо них недозволених методів слідства, призначення

покарання тощо, про що йдеться в апеляційних скаргах прокурора

та засуджених, підлягають перевірці при новому розслідуванні і

розгляді справи в суді.

Виходячи з обставин справи і даних про особу кожного із

засуджених, колегія суддів не знайшла підстав для скасування чи

зміни раніше обраного щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3

запобіжного заходу у виді взяття під варту.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляції прокурора, який затвердив обвинувальний висновок,

засуджених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частково

задовольнити.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської

області від 25 червня 2010 року щодо ОСОБА_2

та ОСОБА_3 скасувати, а справу повернути на

додаткове розслідування.

Залишити щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 раніше

обраний судом запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Судьи: