АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2621/16-к Номер провадження 11-кп/786/759/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
за участі
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000983 від 21.04.2016 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Брянка Луганської області, тимчасово проживаючого в Центрі адаптації для бездомних осіб та осіб звільнених з місць позбавлення волі БО «Світло Надії» за адресою: вул. Шевченка 5-а, м. Полтава, , раніше судимого,
за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 22.06.2016 року
В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_7 засуджено:
-за ч.2 ст. 185 КК України на один рік позбавлення волі;
-за ч.1 ст.263 КК України на три роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного ОСОБА_7 вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 16.06.2016 року більш суворим покаранням, призначеним новим вироком, остаточно призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1407,36 грн.
Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.
Зі змісту апеляційної скарги ОСОБА_7 вбачається, що він вважає призначене судом покарання занадто суворим та просить його пом`якшити. Крім того вбачається, що апелянт вважає себе непричетним до скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржили.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , в середині березня 2016 року, перебуваючи на тимчасово окупованій території у м. Брянка Луганської області, шляхом присвоєння знайденого, незаконно придбав гранату РГД-5, який містить вибухову речовину - тротил. Крім цього ОСОБА_7 зберігав запал до ручної протипіхотної гранати УЗРГМ-2, що до категорії бойових припасів не відноситься, є засобом підриву, містить вибухову речовину. При спорядженні ручної гранати РГД-5 запалом типу УЗРГМ-2, вона буде відноситися до категорії боєприпасів.
20.04.2016 року, близько 20:00 год., поблизу будинку №1, що за адресою: пров. Шевченка у м. Полтава, при огляді особистих речей ОСОБА_7 , працівниками поліції виявлено та вилучено із поліетиленового пакету гранату РГД-5 із запалом типу УЗРГМ-2.
Крім того, 29.04.2016, близько 16:00 год., ОСОБА_7 , перебуваючи у громадському транспорті, який рухався за маршрутом «Кільцевий» у м. Полтава, діючи умисно, повторно, таємно, із правої кишені куртки викрав шкіряний гаманець чорного кольору вартістю 128 грн. в якому знаходились грошові кошти в сумі 430 грн., який належать ОСОБА_9 , розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знайшла підстав для її задоволення, виходячи з такого.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за які він засуджений, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, стосовно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції докази не досліджувались. У відповідності до зібраних в провадженні доказів, дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч.2 ст.185 КК України та ч.1 ст. 263 КК України.
Так, відповідно до ч.3 ст. 349 КК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме заяви ОСОБА_7 (а.с.23), журналу судового засідання (а.с.46) та технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції - обвинувачений ОСОБА_7 після роз`яснення положень ч.3 ст.349 КК України погодився на спрощений порядок дослідження доказів, свою вину у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України та ч.1 ст. 263 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, визнав, а тому доводи апеляційної скарги щодо недоведеності вини обвинуваченого по епізоду крадіжки апеляційним судом не перевіряються.
В той же час, переглянувши вирок суду в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів не знайшла підстав для їх задоволення.
Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених,а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
За змістом ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначає покарання з урахуванням ступню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.
Так, обґрунтовуючи своє рішення щодо виду та міри покарання за вчинене, суд врахував, як ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, так і конкретні обставини справи, а також дані про особу винного, який посередньо характеризується, ніде не працює, частково відшкодував заподіяну шкоду, вік обвинуваченого. Також суд врахував, що обвинувачений вже неодноразово засуджувався за аналогічні злочини, але не зробив для себе належних висновків та не став на шлях виправлення.
Обставиною, що пом`якшує покарання винного суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав рецидив злочинів.
Належним чином обґрунтувавши своє рішення суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі визначеному санкціями ч.1 ст.185 та ч.1 ст.263 КК України. При цьому остаточне покарання за сукупністю злочинів, на підставі ч.1 ст.70 КК України було визначене шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Оскільки злочини вчинені ОСОБА_7 до постановлення вироку Октябрського районного суду м. Полтава від 16.06.2016 року, яким йому було призначено покарання у виді одного року позбавлення волі суд, при призначенні покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України поглинув менш суворе покарання більш суворим.
Таким чином, при призначенні покарання обвинуваченому суд, дотримався вимог статей 50,65,70 КК України та належним чином обґрунтував своє рішення щодо виду та розміру покарання. За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання.
З урахуванням вище наведеного, апеляційні вимоги не підлягають до задоволення.
В цьому кримінальному провадженні запобіжний захід ОСОБА_7 не обирався. Початок строку покарання у виді позбавлення волі визначений з моменту його затримання в Октябрському районному суді м. Полтава 16.06.2016 р, а тому цей строк, у відповідності до вимог ч.5 ст.72 КК України, підлягає зарахуванню у строк відбування покарання, як строк попереднього ув`язнення.
Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404, 407, 419 КПК України колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 22.06.2016 року щодо ОСОБА_7 без змін.
На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 16.06.2016 року по 04.10.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
С У Д Д І:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12