Справа № 495/4224/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2016 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
слідчого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Білгород-Дністровському клопотання старшого слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кагарлик Біляївського району Одеської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз 20.09.2012 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за ст.187 ч.2, на підставі ст.69 КК України до 5 років позбавлення волі; мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 ч.2, ст.15 ч.2 ст.186 ч.2 КК України,
В С Т А Н О В И В :
30.05.2016 року старший слідчий Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Білгород-дністровського міськрайонного суду Одеської області з погодженим прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 .
В клопотанні зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що 04 квітня 2016 року о 09 годині 45 хвилин ОСОБА_5 , разом з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи по вул. Радянській у м. Білгород-Дністровський, підійшли до припаркованого автомобілю марки «ВАЗ 21011» державний НОМЕР_1 , що знаходився біля будинку №21 по вул. Радянська у м. Білгород-Дністровський, та знаючи і розуміючи, що за їх діями ніхто не стежить, у останніх виник злочинний корисливий умисел, направлений на таємне заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій злочинний намір, розподіливши ролі, ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом пошкодження запірного пристрою водійської двері, проник до салону вказаного автомобіля. При цьому ОСОБА_5 знаходився неподалік від автомобіля та спостерігав за навколишньою обстановкою, з метою щоб їх неправомірні дії не були побачені. Далі, ОСОБА_5 підійшовши до водійської двері автомобіля, де ОСОБА_7 перебуваючи у салоні вищевказаного транспортного засобу вийняв з приборної панелі автомагнітолу, вартістю 450 гривень, з USB накопичувачем на 4GB вартістю 50 гривень, що належить потерпілому ОСОБА_8 , та передав ці речи ОСОБА_5 .

В свою чергу, ОСОБА_5 , узявши майно що належить потерпілому ОСОБА_8 почав відходити з місця скоєння кримінального правопорушення.

Тим часом, ОСОБА_7 вийшов з автомобіля та разом із ОСОБА_5 , з місця скоєння кримінального правопорушення зникли у невідомому напрямку, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим заподіяв матеріальну ОСОБА_9 на загальну суму 500 гривень.

Таким чином, встановлено достатньо підстав для підозри ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що цього ж дня, 04 квітня 2016 року о 13 годині22 хвилини ОСОБА_5 ,, разом з ОСОБА_7 , продовжуючи свої злочині дії, проходячи по вул. Радянська вм. Білгород-дністровський Одеської області,помітили автомобіль марки «ЗАЗ 110207» державний номер НОМЕР_2 , що знаходився біля будинку №19 повул. Радянська ум. Білгород-Дністровський, та знаючи і розуміючи, що за їх діями ніхто не стежить, у останніх виник злочинний корисливий умисел, направлений на таємне заволодіння чужим майном.
Реалізуючи свій злочинний намір, розподіливши ролі, ОСОБА_7 повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом пошкодження запірного пристрою водійської двері, проник до салону вказаного автомобіля.
Тим часом, ОСОБА_5 з метою щоб їх неправомірні дії не були побачені, став неподалік спостерігаючи за навколишньою обстановкою. Після чого, ОСОБА_5 підійшов до водійської двері, де ОСОБА_7 перебуваючи у салоні вищевказаного транспортного засобу знявши з лобового скла відео регістратор «Digital», вартістю 450 гривень, з карткою пам`яті 16 GB вартістю 200 гривень, що належить потерпілому ОСОБА_10 , передав ці речи ОСОБА_5 , який взяв ці речи та почав відходити з місця скоєння кримінального правопорушення. Після чого, відразу ж, ОСОБА_5 побачив працівників поліції, які зупинили ОСОБА_7 з іншим викраденим майном та почали переслідувати ОСОБА_5 наказуючи останньому зупинитись.

Але проігнорувавши законні вимоги працівників поліції - зупинитись, ОСОБА_5 під час втечі від поліцейського ОСОБА_5 діставши із під куртки відео регістратор «Digital» з карткою пам`яті 16 GB викинув на землю майно потерпілого ОСОБА_10 та з місця скоєння злочину зник.

Таким чином, встановлено достатньо підстав для підозри ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, тобто замах на відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинений повторно, який є закінченим так як особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні підтримали клопотання.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, посилаючись на відсутність підстав щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, підозрюваний зазначив, що взагалі не скоював злочинів, що йому інкримінують, а навпаки намагався запобігти їх скоєнню.

Вивчивши матеріали клопотання, заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 05.04.2016 року Білгород-Дністровським ВП ГУНП в Одеський області було розпочато досудове розслідування внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000887 ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст.185 ч.2, ст.15 ч.2 ст.186 ч.2 КК України.

20.05.2016 ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у скоєнні злочинів передбачених ст.185 ч.2, ст.15 ч.2 ст.186 ч.2 КК України.
Допитаний в якості підозрюваного ОСОБА_5 повідомив про обставини скоєння ним кримінальних правопорушень.

Вина ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами.
В діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбаченихст.185 ч.2, ст.15 ч.2 ст.186 ч.2 КК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 вчинив злочин середньої тяжкості та тяжкий злочин, найбільша санкція за котрий передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років, не працює, за місцем мешкання не проживає, характеризується негативно, раніше неодноразово судимий, має не зняту та не погашену в установленому порядку судимість за скоєння майнових злочинів, на путь виправлення не став, 04.04.2016 року знову вчинив майнові злочини.
Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконному впливу на свідків, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, а також запобігання скоєння інших кримінальних правопорушень.

За твердженням слідчого, існує вірогідність того, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Все це свідчить про неможливість запобігання вищезазначеним ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; до підозрюваного раніше не застосовувались запобіжні заходи; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Прокурором та слідчим вищевказані обставини доведено, а саме, те що ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у скоєні кримінальних правопорушень, передбаченихст.185 ч.2, ст.15 ч.2 ст.186 ч.2 КК України, яке кваліфікується як тобто замах на відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), вчинений повторно, який є закінченим так як особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Вказане вище дає підстави вважати, що саме такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою, зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, а тому клопотання підлягає задоволенню.

Крім цього, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , враховує підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України та вважає за доцільне згідно ч.5 ст. 182 КПК України визначати розмір застави - сорок розмірів мінімальної заробітної плати, оскільки він підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень, передбаченихст.185 ч.2, ст.15 ч.2 ст.186 ч.2 КК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176-178, 182, 183, 193, 194, 196 Кримінального процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В :
Клопотання старшого слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_4 про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Ізмаїльській установі виконання покарань (№ 22) УДДУВП в Одеській області по відношенню до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб, тобто до 23.10.2016 року.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вираховувати з 25.08.2016 року.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваного ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України в розмірі 40 (сорок) розмірів мінімальної заробітної плати, що станом на 26.08.2016 року складає 58 000 (п`ятдесят вісім тисяч) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що у разі внесення застави в визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі Ізмаїльського слідчого ізолятора Державного департаменту України з питань виконання покарань в Одеській області.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1