УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №290/284/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.121, ч.2 ст.296, ч.1 ст.185 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №290/284/15-к за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , і захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , та апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 і обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Романівського районного суду Житомирської області від 18 травня 2016 року відносно
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 04.01.2016 р. Богунським райсудом м. Житомира за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185 КК України на 1 рік обмеження волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.296, ч.1 ст.185 КК України, та
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просить змінити вирок суду першої інстанції, виправдати ОСОБА_9 за ч.2 ст.121 КК України в зв`язку з недоведеністю наявності в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення, та визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.296 КК України та призначити останньому покарання в межах санкції вказаної статті з врахуванням всіх обставин справи та його особи. Вважає оскаржуваний вирок незаконним і необґрунтованим, а висновки суду не відповідними фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому, посилаючись на показання ОСОБА_9 і ОСОБА_10 даними ними під час судового розгляду щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, висновків судово-медичних експертиз, події які відбулися після побиття потерпілого та дату вчинення обвинуваченими правопорушення, вважає, що ОСОБА_9 і ОСОБА_10 не можуть бути причетними до нанесення потерпілому тілесних ушкоджень за обставин встановлених у вироку. На тілі потерпілого виявлено велику кількість інших тілесних ушкоджень, спричинення яких не інкримінується обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , хоча ці тілесні ушкодження у вигляді перелому грудини з крововиливами в органи переднього середостіння, утворилися в проміжок часу до 0,5-1 години до моменту смерті, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, а особа чи особи, які спричинили зазначені тілесні ушкодження не відомі, заходи по їх встановленню органом досудового розслідування не вживались. Також, не погоджується з висновком суду про те, що від нанесених тілесних ушкоджень потерпілий відчував особливі мучення та нестерпного фізичного болю, оскільки в ході судового розгляду об`єктивно встановлено, що потерпілий самостійно рухався, вчиняв активні дії - рубав дрова, ходив по населеному пункту, продовжував вживати спиртне та з його боку не було скарг на нестерпний біль. Вважає, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України є недоведеною.
В апеляційній скарзі ОСОБА_9 , наводячи аналогічні доводи як його захисник щодо заподіяння ушкоджень потерпілому, часу їх утворення, поведінку потерпілого після пригоди, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим.
Захисник ОСОБА_7 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , просить скасувати частково вирок суду першої інстанції, та ухвали новий вирок, яким виправдати ОСОБА_10 за ч.2 ст.121 КК України за відсутністю в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення. Вважає оскаржуваний вирок незаконним і необґрунтованим, а висновки суду не відповідними фактичним обставинам кримінального провадження. При цьому, посилається на те, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 були заподіяні в період 03-08 січня 2015 року при невстановлених, ні досудовим слідством, ні судом обставинах, які помилково інкримінуються його підзахисному. Звертає увагу на показання ОСОБА_10 про те, що той наніс 3 удари рукою в обличчя потерпілому та 2 удари ногою, що унеможливлює заподіяння таких тяжких тілесних ушкоджень у вигляді численних переломів ребер. Наголошує на тому, що виключає заподіяння ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , з врахуванням того, що після конфлікту з останнім, той виконував фізичну роботу (рубав дрова, тощо).
Обвинувачений ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі також не погоджується із вироком суду та наголошує на своїй невинуватості. Судом першої інстанції не були в повній мірі досліджені докази, а його показання не взяті до уваги.
Прокурор в своїх запереченнях на апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників, вважає вирок суду законним та обґрунтованим, кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 правильною, за відсутності підстав для скасування чи зміни вироку Романівського районного суду Житомирської області від 18.05.2016 р.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.296, ч.1 ст.185 Кримінального кодексу України та призначено покарання:
-за ч.2 ст.121 КК України - 7 років позбавлення волі;
-за ч.2 ст.296 КК України - 2 роки позбавлення волі;
-за ч.1 ст.185 КК України - 1 рік позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Обрано ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили запобіжний захід - тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 обчислено з 18.05.2016 р.
Вирок Богунського районного суду м.Житомира від 04.01.2016 р., згідно якого ОСОБА_10 засуджено за ст. 15.4.3, 185 ч.2 КК України, до одного року обмеження волі, із звільненням в порядку ст.ст.75, 76 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік, вирішено виконувати самостійно.
Цим же вироком, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України та призначити покарання:
-за ч.2 ст.121 КК України - 7 років позбавлення волі;
-за ч.2 ст.296 КК України - 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Обрано ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили запобіжний захід - тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання за даним вироком у виді позбавлення волі ОСОБА_9 обчислено з 18.05.2016 р.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави вартість проведення експертиз у розмірі 196,56 грн.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до положень ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 01 січня 2015 року, близько 24 год., в с. Костянтинівка Романівського району Житомирської області, ОСОБА_10 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в приміщенні житлового будинку ОСОБА_12 , що розташований по АДРЕСА_3 , діючи в групі з ОСОБА_9 , грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що проявилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, виражаючи при цьому особливу зухвалість, безпричинно умисно наніс не менше 55 ударів руками та ногами по різних частинах тіла ОСОБА_11 .
В результаті цього, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_9 умисно нанесли не менше восьми ударів руками та ногами по різних частинах тіла ОСОБА_11 і заподіяли йому тяжкі тілесні ушкодження, вчинені способом, що має характер особливого мучення, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді рани в ділянці лівого лобного бугра, рани над лівою надбрівною дугою, садна лівої лобно-тім`яно-потиличної ділянки, садна лівої тім`яної ділянки, рани правої тім`яно-скроневої ділянки, садна правої лобно-тім`яно-потиличної ділянки, 2-х саден лівої біля вушної ділянки, садна спинки носа, крововиливу в м`які тканини голови в лівій лобній ділянці, по краях рани правої тім`яно-скроневої ділянки, крововиливу під тверду мозкову оболонку, що покриває праву тім`яно-скронево-потиличну долі, ліву тім`яно-скронево-потиличну долі, крововиливу під м`які мозкові оболонки лівої потиличної долі.
Крім того, в ході таких хуліганських дій ОСОБА_11 , ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_9 заподіяно легкі тілесні ушкодження, у вигляді синця по задній боковій поверхні правого ліктьового суглобу і передпліччя, 6 саден по задній поверхні правого ліктьового суглобу, З саден по зовнішній поверхні правого передпліччя, синця правого передпліччя, садна тильної поверхні правої кисті, в ділянці яремної вирізки, синця лівого ліктьового суглобу, 4-х саден лівого передпліччя, 3-х саден тильної поверхні лівої кисті, синця в епігастральній ділянці, синця лівої поперекової ділянки, синця лівої поперекової ділянки і лівої сідниці, синця крижової ділянки, 5 саден крижової ділянки, саден лівої поперекової ділянки, 3 саден спини по праві біля хребетній лінії, саден в ділянці лівої лопатки, а також середньої тяжкості тілесні ушкодження, у вигляді синця лівої бокової поверхні грудної клітки, синців на передній стінці грудної клітки зліва по середньо-ключичній лінії на рівні 4-5-6 ребер, синця під правою реберною дугою, синця правої реберної дуги, синця правої бокової поверхні грудної клітки, саден під нижнім кутом лівої лопатки, крововиливу в м`які тканини грудної клітки ліворуч, правої половини грудної клітки, крововиливу в праву легеню, перелому лівої реберної дуги по передньо-підпахвинній лінії, перелому 4-5-6-7-8-9-10 ребер по заднє-підпахвинній лінії без ушкодження реберної плеври, перелому 2-3-4-5-6 ребер праворуч по середньо-підпахвинній лінії та правої реберної дуги без ушкодження реберної плеври, перелому 5-6-7-8-9-10 ребер праворуч по передньо-підпахвинній лінії без ушкодження реберної плеври.
Від нанесених ударів та отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 відчував особливі мучення та нестерпний фізичний біль.
06 січня 2015 року, близько 17 год., ОСОБА_10 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в приміщенні житлового будинку ОСОБА_13 по АДРЕСА_2 , вирішив викрасти належний ОСОБА_13 мобільний телефон. З метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_10 , користуючись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, за відсутності сторонніх осіб таємно викрав з полички дивана мобільний телефон Г`ЮКІА-2690, вартістю 525 грн., заподіявши потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 525 грн.
Своїми умисними діями, які виразилися в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, вчиненому способом, що має характер особливого мучення, та вчинене групою осіб, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.
Своїми умисними діями, які виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.296 КК України.
Своїми умисними діями, які виразилися таємному викраденні чужого майна, ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисників та обвинувачених, які просили задовольнити їх апеляційні скарги, думку прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу
Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно ч.3 ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Вказаних вимог закону суд першої інстанції при ухваленні вироку про визнання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, не дотримався.
Обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України в судовому засіданні суду першої інстанції категорично заперечували, з цього приводу давали відповідні показання. Однак, суд доводи обвинувачених у вироку мотивовано не спростував.
Мотивувальна частина вироку містить формальний виклад доказів, які як вважає суд першої інстанції, підтверджують вину обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів. Проте, у вироку відсутнє будь-яке обґрунтування та аналіз цих доказів, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, згідно встановлених судом першої інстанції у вироку обставин, 01 січня 2015 року, близько 24 год., ОСОБА_10 , діючи в групі з ОСОБА_9 , умисно наніс не менше 55 ударів руками та ногами по різних частинах тіла ОСОБА_11 . В результаті цього, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_9 умисно нанесли не менше восьми ударів руками та ногами по різних частинах тіла ОСОБА_11 і заподіяли йому тяжкі тілесні ушкодження, вчинені способом, що має характер особливого мучення, небезпечні для життя в момент заподіяння, легкі тілесні ушкодження, середньої тяжкості тілесні ушкодження. Від нанесених ударів та отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 відчував особливі мучення та нестерпний фізичний біль.
На підтвердження вище вказаних обставин, як на доказ вини обвинувачених, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку послався на висновки судово-медичних експертиз.
Відповідно до висновків судово-медичних експертиз №7 від 05.03.2015 року та №278 від 05.03.2015 року виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_11 тілесні ушкодження, заподіяння яких інкримінується обвинуваченим, утворилися не менше як за 7-8 днів до моменту проведення судово-медичної експертизи трупа.
Згідно до висновків судово-медичної експертизи №151 від 25.12.2015 року виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_11 тілесні ушкодження утворилися близько 5-8 днів до моменту смерті.
За матеріалами кримінального провадження смерть потерпілого ОСОБА_11 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , внаслідок тілесних ушкоджень, спричинення яких не інкримінується обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у вигляді перелому грудини з крововиливами в органи попереднього середостіння, що утворилися в проміжок часу до 0,5-1 години до моменту смерті, мають ознаки тілесних ушкоджень з критерієм небезпеки для життя. Судово-медична експертиза трупа потерпілого ОСОБА_11 була розпочата 12.01.2015 року.
За вище наведених обставин, висновки судово-медичних експертиз в частині часу заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 суттєво суперечать встановленому вироком часу вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, що викликає обґрунтовані сумніви в їх винності.
Таким чином, висновки суду першої інстанції достатньо не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків щодо вини обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КПК України, суд першої інстанції необґрунтовано взяв до уваги одні докази без будь-якої належної оцінки інших доказів, які їх заперечують.
Задля усунення вище наведених протиріч та встановлення дійсних фактичних обставин провадження необхідно провести дослідження доказів, про що ніхто з учасників кримінального провадження з таким клопотанням до апеляційного суду не звернувся.
За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що згідно п.3 ч.1 ст.409 КПК України, є підставою для його скасування, а з огляду на ч.6 ст.9, ст.404, ч.1 ст.415 КПК України, з подальшим призначенням кримінального провадження до нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_9 і ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Романівського районного суду Житомирської області від 18 травня 2016 року скасувати, а по кримінальному провадженню призначити новий судовий розгляд в Романівському районному суді Житомирської області.
Запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 залишити без змін, продовживши їх дію до 15 жовтня 2016 року.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді :