Справа №588/656/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/788/231/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Клопотання слідчого, прокурора, сторони кримінального провадження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 588/656/16-к за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 03 червня 2016 року, якою накладено арешт на автомобіль «Mercedes-Benz C-180» р.н. НОМЕР_1 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:
В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу слідчого судді, оскільки підозра у кримінальному провадженні, в рамках якого був накладений арешт на автомобіль, нікому не пред`являлась, в санкції ч.1 ст.190 КК України не передбачено додаткового покарання у виді конфіскації майна, вказаний транспортний засіб не може бути предметом імовірного злочину, відсутні будь-які докази завдання кому-небудь шкоди та даних про наявність цивільного позову. Вказує на необґрунтованість висновків слідчого судді про те, що даний автомобіль є знаряддям злочину і його арешт необхідний для запобігання можливості втрати та збереження речових доказів. Крім того зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_10 мав умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою.

01.06.2016 р. до Тростянецького районного суду Сумської області з клопотанням про арешт майна, звернувся слідчий СВ Тростянецького ВП Охтирського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_11 , яке обґрунтував тим, що ОСОБА_10 31.05.2016 р. близько 10-30 години, на автомобілі «Mercedes-Benz C-180» р.н. НОМЕР_1 заїхав на автозаправну станцію №1 ТОВ «Баер груп» по вул. Сумській, 35 в с. Боромля Тростянецького району Сумської області, підійшов до оператора станції ОСОБА_12 , попросив його заправити автомобіль пальним та надав банківську карту. Після того, як в автомобіль було залите пальне на загальну суму 1235,01 грн., ОСОБА_10 не підходячи до терміналу для здійснення розрахунку за отримане пальне, сів до автомобіля та поїхав в напрямку м. Сум, де в ході проведення огляду місця події на узбіччі автодороги по вул. Першотравневій, 21 було виявлено та вилучено зареєстрований на ОСОБА_13 вказаний автомобіль.

01.06.2016 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000254 були внесені відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Оскільки вказаний автомобіль є тимчасово вилученим майном та є достатні підстави вважати, що він використаний як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберіг на собі його сліди, і у разі повернення вилученого автомобіля збережені на ньому сліди кримінального правопорушення можуть бути змінені, що може призвести до втрати речових доказів і не встановлення об`єктивної істини, то слідчий просив накласти на нього арешт.

Ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 03.06.2016 р. вказане клопотання було задоволене і накладений арешт на автомобіль «Mercedes-Benz C-180» р.н. НОМЕР_1 . Своє рішення слідчий суддя вмотивувала наявністю достатніх підстав вважати, що даний автомобіль є знаряддям злочину, зберіг (чи може зберігати) на собі його сліди, які можуть бути використані як доказ кримінального правопорушення, і накладення арешту з метою запобігання можливості його втрати (приховування, відчуження) є необхідним для збереження речових доказів.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи адвоката ОСОБА_8 , який підтримав свою апеляційну скаргу і просив скасувати ухвалу слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_7 , яка заперечила проти апеляційної скарги та просила залишити ухвалу слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а згідно ч.2 вказаної статті, арешт майна допускається з метою забезпечення, крім іншого: 1) збереження речових доказів.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст.98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

Розглянувши клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя дійшла висновку, що автомобіль є знаряддям злочину, зберіг чи може зберігати на собі його сліди, які можуть бути використані як доказ злочину, і накладення арешту з метою запобігання можливості його втрати, приховування або відчуження є необхідним для їх збереження.

Такі висновки слідчого судді, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та належним чином ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону.

Зокрема, колегія суддів вважає, що при вирішенні зазначеного вище питання слідчий суддя в повній мірі дотрималася вимог ст.ст.170-173 КПК України, з`ясувала і дослідила всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні тощо.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 31.05.2016 р. близько 10-30 години ОСОБА_10 на автомобілі «Mercedes-Benz C-180» р.н. НОМЕР_1 заїхав на автозаправну станцію №1 ТОВ «Баер груп» по вул. Сумській, 35 в с. Боромлі Тростянецького району Сумської області, попросив оператора станції заправити автомобіль пальним та надав банківську карту, а після того, як в автомобіль було залите пальне на загальну суму 1235,01 грн., він, не підходячи до терміналу для здійснення розрахунку за отримане пальне, поїхав в напрямку м. Суми, де транспортний засіб і був тимчасово вилучений.

01.06.2016 р. до ЄРДР за № 0000254 по вказаному факту були внесені відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає достатніми наявні правові підстави для арешту автомобіля «Mercedes-Benz C-180» р.н. НОМЕР_1 , а використання його як доказу у кримінальному провадженні цілком можливим, оскільки даний транспортний засіб може бути знаряддям вчинення злочину, зберіг на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому доводи адвоката щодо необґрунтованого визнання автомобіля знаряддям злочину та відповідно його арешту не заслуговують на увагу.

Колегія суддів вважає необґрунтованими і доводи апеляційної скарги про відсутність у даному кримінальному провадження повідомлення про підозру у вчиненні злочину, в тому числі і володільцю автомобіля як головної підстави для накладення арешту на майно, оскільки згідно приписів ч.ч.2 і 3 ст.170 та п.3 ч.2 ст.173 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів арешт може бути накладений на майно будь-якої фізичної особи з тих підстав, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу, про які вже було зазначено вище. При цьому в даному конкретному випадку наявність обґрунтованої підозри не є обов`язковою та вирішальною і слідчий суддя при вирішенні такого питання мав право не враховувати її взагалі.

Відсутність в санкції ч.1 ст.190 КК України додаткового покарання у виді конфіскації майна та доказів завданої внаслідок кримінального злочину шкоди (цивільний позов) також, на думку колегії суддів, не впливає на можливість накладення арешту на автомобіль.

Не заслуговують на увагу і твердження апеляційної скарги про те, що арештований транспортний засіб не може бути предметом злочину, оскільки такий факт слідчим суддею не встановлювався та відповідний висновок з цього приводу зроблений не був.

Крім того, на даній стадії кримінального провадження, тобто на стадії застосування заходів забезпечення, слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які обставини вчинення злочину та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення, а тому доводи адвоката про відсутність в матеріалах кримінального провадження будь-яких доказів того, що ОСОБА_10 мав умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою є передчасними та не відповідають вимогам закону.

У зв`язку з цим, ухвалу слідчого судді про накладення арешту на автомобіль, колегія суддів вважає законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга адвоката без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 03 червня 2016 року щодо накладення арешту на автомобіль «Mercedes-Benz C-180» р.н. НОМЕР_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.л

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4