Справа № 449/386/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/865/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддів апеляційного судуОСОБА_3 та ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

у об`єднаних кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000108 від 02.03.2016 рокупро обвинувачення Стефанії Дацій за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, за участі

прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_7 на вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 травня 2016 року,

встановила:
вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 травня 2016 року обвинувачену

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Кореличі Перемишлянського району Львівської області, мешканку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, з середньо-спеціальною освітою, пенсіонерку, раніше не судиму,
визнано винною за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та призначено покарання:
- за ч. 2 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік, з позбавленням права виконувати організаційно-розпорядчі функції строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України обвинувачену ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного судом покарання з визначенням іспитового строку тривалістю на 1 рік з покладенням на обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.
- за ч. 1 ст. 366 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 грн. з позбавленням права виконувати організаційно-розпорядчі функції строком на 1 рік.
На підставі ст. 70, ч. 3 ст. 72 КК України обвинуваченій ОСОБА_9 визначено покарання шляхом часткового складання призначених покарань за сукупністю скоєних кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі строком на 1 рік з позбавленням права виконувати організаційно-розпорядчі функції строком на 1 рік 2 місяці та штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 грн.
Зазначеним вироком встановлено, що обвинувачена ОСОБА_10 , працюючи на посаді начальника абонентського відділу МКП «Перемишляниводоканал», будучи службовою особою, на яку відповідно до посадової інструкції покладено виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в січні 2015 року умисно внесла до офіційного документу ? «табеля обліку використання робочого часу за січень 2015 року» завідомо неправдиву інформацію про вихід на роботу контролера абонентського відділу МКП «Перемишляниводоканал» ОСОБА_11 , хоч фактично в період з 02.01.2015 року по 12.01.2015 року остання перебувала за межами території України у зв`язку з виїздом за кордон та, відповідно, свої функціональні обов`язки не виконувала.
Крім цього встановлено, що ОСОБА_10 працюючи на посаді начальника абонентського відділу МКП «Перемишляниводоканал», будучи службовою особою, на яку відповідно до посадової інструкції покладено виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, використовуючи своє службове становище, діючи умисно, в інтересах третіх осіб, вчинила розтрату коштів комунального підприємства, призначених для оплати праці працівників підпорядкованого їй відділу. Так в січні 2015 року ОСОБА_10 достовірно знаючи. що контролер абонентського відділу МКП «Перемишляниводоканал» ОСОБА_11 в період з 02.01.2015 року по 12.01.2015 року на роботу не виходила та свої функціональні обов`язки не виконувала, внесла до «табеля обліку використання робочого часу за січень 2015 року» завідомо неправдиву інформацію, в результаті чого ОСОБА_11 було незаконно нараховано заробітну плату в сумі 585,00 грн, чим нанесла МКП «Перемишляниводоканал» матеріальну шкоду на суму 585,00 грн.
Не погоджуючись із вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 травня 2016 року заступник прокурор Львівської області ОСОБА_12 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким: визнати винною ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 191 КК України та призначити їй покарання 1 рік позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків, строком на 1 рік 2 місяці; визнати винною ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 366 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 грн., з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, призначити обвинуваченій ОСОБА_13 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 1 року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 1 рік 2 місяці.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком на 1 рік. У решті вирок залишити без змін.

Апелянт, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченої та правильності кваліфікації дій, вважає, що оскаржуване судове рішення першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції, призначивши покарання лише за один злочин, що входить до сукупності, застосував ст. 75 КК України, звільнивши обвинувачену від відбування як основного, так і додаткового покарання; у подальшому призначаючи остаточне покарання за сукупністю злочинів, застосував принцип часткового складання, однак основні покарання за ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України склав повністю, не вказавши про самостійність виконання покарання у вигляді штрафу.

Заслухавши доповідача, прокурора про скасування оскаржуваного вироку в частині призначення покарання та постановлення нового вироку з призначенням покарання обвинуваченій ОСОБА_13 відповідно до апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні докази і оцінюючи їх в сукупностісуд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_13 у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та розтрати чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем і правильно кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України.
Однак, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_13 , суд першої інстанції правильно врахувавши обставини справи, ступінь тяжкості вчинених нею злочинів, дані про особу обвинуваченої ОСОБА_13 і обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно ч. 3 ст. 72 КК України, основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Таким чином, коли за злочини, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання.

Також відповідно до ч. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду та розміру.

Відповідно до вимог ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Згідно з ч. 1 п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише до основного покарання. Звільнення від призначеного судом додаткового покарання не допускається.

Проте суд першої інстанції вищевказані вимоги закону не виконав. Зокрема, суд, призначивши обвинуваченій ОСОБА_13 покарання лише за один злочин, що входить до сукупності, застосував ст. 75 КК України, звільнивши обвинувачену від відбування як основного, так і додаткового покарання; у подальшому призначаючи обвинуваченій ОСОБА_13 остаточне покарання за сукупністю злочинів, застосував принцип часткового складання, однак основні покарання за ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України склав повністю, не вказавши про самостійність виконання покарання у виді штрафу.

Таке рішення суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є незаконним та суперечить таким засадам кримінального провадження, як верховенство права та законності, а тому відповідно до вимог ст. 409 КПК України зазначене вище неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України суд апеляційної інстанції вправі змінити чи скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

Оскільки в цілому прокурор у своїй апеляційній скарзі просить призначити обвинуваченій ОСОБА_13 покарання м`якше чим покарання призначене їй судом першої інстанції, то в задоволенні апеляційної скарги прокурора в частині постановлення нового вироку необхідно відмовити.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку про доцільність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора, зміни оскаржуваного вироку в частині призначення обвинуваченій ОСОБА_13 покарання за вчинення нею інкримінованих їй злочинів за ч. 2 ст. 191 та ч. 1 ст. 366 КК України.

Керуючись ст. 404-405, 407-409, 374, 376 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:
апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_7 задовольнити частково, а вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 травня 2016 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_9 , в частині призначення покарання змінити.

Стефанію ОСОБА_14 вважати засудженою за ч. 2 ст. 191 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих обов`язків строком на 1 рік 2 місяці; за ч. 1 ст. 366 КК України вважати ОСОБА_9 засудженою до призначеного судом першої інстанції покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510,00 грн., з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, призначити обвинуваченій ОСОБА_9 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків, строком на 1 рік 2 місяці.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням та встановленням іспитового строку на 1 рік.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення і її можна оскаржити в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 місяців.

Судді:
підпис підпис підпис
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .
Копія відповідно до оригіналу.
Суддя апеляційного суду ОСОБА_2 .
Ухвала вступила в законну силу «28» жовтня 2016 року.

Копію виготовлено «_____» _________ 2016 року

Помічник судді ОСОБА_15