Провадження № 1-в/317/1141/2016
Справа № 317/3471/16-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

представника органу виконання покарань Лаптєва

засудженого ОСОБА_4

адвоката ОСОБА_5

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Біленьківською виправною колонією № 99 УДПтС України в Запорізькій області в приміщенні Запорізького районного суду Запорізької області клопотання про застосування пільги у вигляді умовно - дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, українця, гр.України, освіта незакінчена вища, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя за ст.115 ч.1 КК України до 13 років позбавлення волі. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 15.02.2016 року зараховано строк тримання під вартою з 01.09.2006 року по 11.06.2007 року (включно) на підставі ст. 72 КК України ,-

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення.

ОСОБА_4 засуджений 10.04.2007 р. Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ст.115 ч.1 КК України до 13 років позбавлення волі.

Початок строку: 01.09.2006 року

Кінець строку: 22.11.2018 року.

Згідно наданої на вимогу суду характеристики, засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 08.09.2006 року. Під час тримання у Запорізькому слідчому ізоляторі УДПтС України в Запорізькій області характеризувався негативно. Вчинив порушення режиму тримання, яке виразилось у зберіганні заборонених предметів, за що притягувався один раз правами начальника СІЗО. Стягнення накладене до набранням вироком законної сили. В Біленьківській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області № 99 відбуває покарання з 17.06.2007 року. За період відбування покарання порушення режиму відбування покарання не допускав. За сумлінну поведінку та ставлення до праці заохочувався п`ять разів правами начальника відділення СПС та один раз правами начальника установи. Стягнень не має. На виробництві установи офіційно не працевлаштований. За вироком суду позову не має. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. За характером спокійний, врівноважений. Підтримує рівні взаємовідносини із засудженими позитивної і негативної спрямованості, адекватно реагує на критику. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом з метою встановлення з ними неслужбових стосунків. Намагається утримувати спальне місце та при ліжкову тумбочку у чистоті і порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приділяє необхідної уваги до дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійсненням за ними належного догляду, використанням їх тільки за призначенням. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Підтримує зв`язки з рідними шляхом листування та побачень. Провину в скоєному визнає повністю але робить це з метою отримання до себе поблажливості.

В судовому засіданні представник адміністрації Біленьківської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області №99 Лаптєв заперечував проти задоволення клопотання засудженого, оскільки вважає, що ОСОБА_4 не довів свого виправлення.

Засуджений ОСОБА_4 підтримав своє клопотання, зазначив, що він розкаюється, усвідомлює свою провину. Вважає що довів своє виправлення, а адміністрація установи прискіпується до нього.

Адвокат засудженого ОСОБА_5 підтримав клопотання свого підзахисного, просить суд його задовольнити, оскільки ОСОБА_4 дійсно став на шлях виправлення та визнав свою провину в повному обсязі і дуже про це шкодує.

Прокурор ОСОБА_3 висловив думку про необхідність відмовити в заявленому клопотанні, оскільки засуджений не довів своє виправлення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_4 представника адміністрації колонії, висновок прокурора, думку адвоката,суд вважає, що в клопотанніслід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Водночас, суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання. Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Згідно наданої суду характеристики, підписаної начальником відділення СПС Біленьківської ВК № 99, узгодженої з заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи і затвердженої начальником установи, ОСОБА_4 покарання в Біленьківській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області відбуває з 17.06.2007р. На виробництві на даний час офіційно не працевлаштований. В матеріалах особової справи, що вивчені судом відсутні відомості щодо працевлаштування засудженого ОСОБА_4 з моменту його прибуття до БВК УДПтС України в Запорізькій області (№99). Крім того, в характеристиці зазначається, що ОСОБА_4 не приділяє необхідної уваги до дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійсненням за ними належного догляду, використанням їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. До виконання робіт із благоустрою ставиться безвідповідально, оскільки не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Порушень вимог пожежної безпеки та безпеки праці не допускає.

Взагалі відсутні будь які підтвердження щодо отримання спеціальності та навчання ОСОБА_4 в період відбування покарання. В виховних заходах особа забажала приймати участь лише з вересня 2016 року, тобто посилання в клопотанні нічим не підтверджені.

14.03.2013 р. комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України, у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації, так як не стає на шлях виправлення.

15.05.2015 р. комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 82 КК України, у вигляді заміни не відбутої частини строку покарання більш м`яким.

31.03.2016р. комісією установи відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України, у вигляді умовно-дострокового звільнення, так як не в повній мірі довів свого виправлення.

Судом встановлено, що поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною. Незважаючи на те, що на теперішній час стягнення погашено у встановленому законом порядку, проте враховується судом як характеристика поведінки засудженого протягом всього періоду відбування покарання.

З січня 2012 рок у по червень 2016 року ОСОБА_4 себе ніяк не проявив, заохочень не мав.

Суд не може не врахувати, що у судовому засіданні представник адміністрації ОСОБА_6 зазначив, що поведінка засудженого дійсно не була стабільно позитивною протягом усього часу відбування покарання.

Таким чином, суд констатує, що засуджений ОСОБА_4 не у повній мірі виконує обов`язки, визначені у ч. 3 ст.107, ст. 118 КВК України та розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, а його поведінка протягом часу відбування покарання не була стабільно позитивною та активною.

При визначених обставинах та зважаючи на тяжкість злочину, який був вчинений засудженим ОСОБА_4 , а саме умисне вбивство своєї ж матері з розчленуванням. Особа зазначає, що прийняла на себе чужу провину, тобто про розкаяння взагалі не має мови. На теперішній час суд не знаходить достатніх підстав для його умовно-дострокового звільнення, оскільки встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не свідчать про виправлення та перевиховання засудженого.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1