Дата документу Справа № 310/1759/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1010/16 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/1759/16-к Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст. 185 ч. 3 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2016 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000671 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженніна вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 березня 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянськ Запорізької області, громадянина України, який має вищу освіту, одруженого, працює ПАТ «Бердянські жниварки» - покрівельником дахів, на утриманні дітей не має, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Дмитрівка Бердянського району Запорізької області, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, не одруженого, який не працює, на утриманні дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Слов`янськ, Донецької області, громадянина України, який має професійно -технічну освіту, одруженого, працює ПАТ «Бердянські жниварки» - підсобний робітник, на утриманні має малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзіпрокурор вважає, що вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30.03.2016 підлягає зміні у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження з наступних підстав.

Згідно вироку суду 1 інстанції розгляд кримінального провадження відбувся в скороченому порядку, тобто у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, натомість судом у вироку зазначено, що судом досліджувались письмові докази, що не відповідає дійсності. Відповідно посилання суду на дослідження письмових доказів є безпідставним.

Крім того судом 1 інстанції у вироку зазначено, що обвинуваченим повинно бути призначене покарання не пов`язане з позбавленням волі, відповідно мотивувальна частина вироку суперечить його резолютивній частині. Вказане посилання необхідно виключити з мотивувальної частини вироку.

Твердження суду щодо відшкодування завданої шкоди не відповідає дійсності і суперечить показам потерпілого ОСОБА_10 , а також показам обвинувачених.

Призначення покарання за ч. 1 ст. 70 КК України судом 1 інстанції невірно трактовано, оскільки не передбачено вказаною статтею «повного» поглинання менш суворого покарання більш суворим.

У зв`язку з викладеним, прокурор просить вирок Бердянського міськрайонного суду від 30.03.2016 відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 змінити.

Виключити із мотивувальної частини вироку посилання суду на дослідження письмових доказів, а також на кваліфікацію судом дій обвинувачених.

Виключити із мотивувальної частини оскаржуємого вироку посилання на призначення судом покарання не пов`язаного із позбавленням волі.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частин вироку стосовно кожного з обвинувачених посилання суду на призначення покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом «повного» поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Виключити із мотивувальної частини вироку посилання суду про відшкодування завданої шкоди.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 березня 2016 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 року обмеження волі;

- за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання по цим злочинам у виді 3 (трьох)років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

У відповідності до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання:

*за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року обмеження волі,

*за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання по цим злочинам у виді 3 (трьох)років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуття призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

У відповідності до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання:

*за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 1 року обмеження волі,

*за ч. З ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання по цим злочинам у виді 3 (трьох)років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбуття призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

У відповідності до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід щодо обвинувачених не обирався.

Вирішена доля речових доказів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачені не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Вислухавши доповідача, прокурора, обвинувачених, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вироку, 16 лютого 2016 року, у нічний час, знаходячись в автомобілі ВАЗ -2108, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на зупинці громадського транспорту COT «Надія», розташованого на території Дмитрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, ОСОБА_7 , під час спілкування з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запропонував їм скоїти крадіжку чужого майна з території дачних ділянок СОТ «Слов`яни», на що вони погодились, тим самим вступили між собою у злочинну змову на вчинення крадіжок.

Після цього, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , залишивши вищевказаний транспортний засіб на зупинці громадського транспорту прийшли на територію СОТ «Слов`яни», розташованого на території Дмитрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, де проходячи біля дачної ділянки АДРЕСА_5 вирішили скоїти крадіжку металевих виробів, які знаходились на цій дачній ділянці.

З цією метою, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , реалізуючи спільний злочинний намір, діючи умисно, з метою таємного викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, підійшли до металевої калитки, яка належить ОСОБА_10 вартістю 150 грн., де за допомогою фізичної сили зняли її з петель та з метою подальшого викрадення поклали на землю.

Відразу після цього, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 зайшли на територію вказаної дачної ділянки, де продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на таємне викрадення чужого майна, діючи з єдиним умислом, підійшли до металевої чистки для взуття, яка належить ОСОБА_10 вартістю 100 грн., де за допомогою фізичної сили витягли її та з метою подальшого викрадення поклали на землю.

Одразу після чого, перебуваючи на території дачної ділянки АДРЕСА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зірвавши вхідні двері разом із луткою проникли до дачного будинку, звідки таємно викрали належні ОСОБА_11 4 пластикових бочки, об`ємом 30 літрів кожна, вартістю 40 грн. кожна, загальною вартістю 160 грн.

Відразу після цього, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перенесли викрадене майно до автомобілю ВАЗ 2108, та розпорядились ним на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 410 грн.

Крім того, 16 лютого 2016 року, у нічний час, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , реалізуючи спільний злочинний намір на крадіжку майна ОСОБА_12 , діючи умисно, повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, підійшли до металевих воріт дачної ділянки № НОМЕР_2 СОТ «Слов`яни» Дмитрівської сільської ради, Бердянського району, Запорізької області, де скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає за допомогою фізичної сили зняли з петель одну створку металевих воріт, яка належить ОСОБА_12 , вартістю 1000 грн. та з метою подальшого викрадення поклали на землю.

Відразу після цього, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 зайшли на територію вказаної дачної ділянки, де продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на таємне викрадення чужого майна, діючи з єдиним умислом, за допомогою фізичної сили зірвавши вхідні двері разом із луткою проникли до літньої кухні, звідки таємно, викрали майно, яке належить ОСОБА_12 , а саме: металеву кришку підвалу, вартістю 100 грн., металеві сходи, вартістю 100 грн., які приготували для викрадення та винесли у двір.

Продовжуючи свій злочинний намір направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , перебуваючи на території дачної ділянки підійшли до дверей дачного будинку де за допомогою фізичної сили вирвали їх разом із луткою та проникли до дачного будинку, звідки таємно, викрали належні ОСОБА_12 чавунну плиту з засувкою, загальною вартістю 400 грн., а також металевий стіл, вартістю 100 грн.

Відразу після цього, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перенесли викрадене майно до автомобілю ВАЗ 2108, після чого розпорядилися ним на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 1700 грн.

Крім того, 16 лютого 2016 року, у нічний час, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , реалізуючи спільний злочинний намір, діючи умисно, з метою таємного викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, підійшли до металевих воріт дачної ділянки №80 СОТ «Слов`яни» Дмитрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, де скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає за допомогою фізичної сили зняли та таємно, повторно, викрали належні ОСОБА_13 сітку рабіця у кількості 50 метрів, вартістю 500 грн. та 4 металевих стовпи, вартістю 20 грн. кожний, загальною вартістю 80 грн.

Відразу після цього, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перенесли викрадене майно до автомобілю ВАЗ 2108, після чого розпорядилися ним на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_13 майнову шкоду на загальну суму 580 грн.

Згідно вироку суду 1 інстанції розгляд кримінального провадження відбувся в скороченому порядку, тобто у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, натомість судом у вироку зазначено, що судом досліджувались письмові докази, що не відповідає дійсності. Відповідно посилання суду на дослідження письмових доказів є безпідставним.

Крім того судом 1 інстанції у вироку зазначено, що обвинуваченим повинно бути призначене покарання не пов`язане з позбавленням волі, відповідно мотивувальна частина вироку суперечить його резолютивній частині. Вказане посилання необхідно виключити з мотивувальної частини вироку.

Твердження суду щодо відшкодування завданої шкоди не відповідає дійсності і суперечить показам потерпілого ОСОБА_10 , а також показам обвинувачених.

Призначення покарання за ч. 1 ст. 70 КК України судом 1 інстанції невірно трактовано, оскільки не передбачено вказаною статтею «повного» поглинання менш суворого покарання більш суворим. Тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 змінити.

Виключити із мотивувальної частини вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 посилання на призначення судом покарання не пов`язаного із позбавленням волі.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частин вироку стосовно кожного з обвинувачених посилання суду на призначення покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом «повного» поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Виключити із мотивувальної частини вироку посилання суду про відшкодування завданої шкоди.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4