АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 липня 2016 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 ,захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,законних представників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 апеляційні скарги заступника прокурора Чернівецької області ОСОБА_14 та адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 13 травня 2016 року у кримінальному провадженні №0000337 по обвинуваченню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Шляхова Бершадського району, Вінницької області, жительки АДРЕСА_1 за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 304 ч.1 КК України; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки та жительки АДРЕСА_2 , за ст.ст. 185 ч.3 КК України; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , за ст.ст. 185 ч.3 КК України; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , за ст.ст. 185 ч.3 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 13 травня 2016 року ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень та призначене покарання: за ст. 185 ч.2 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ст. 185 ч.3 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ст. 304 ч.1 у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначене покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Провадження№11-кп/794/238/16 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_15
Категорія:ст.185 ч.2,3, 304 ч.1 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Кельменецького районного суду Чернівецької області від 11 січня 2016 року та за вироком Новодністровського міського суду Чернівецької області від 13 січня 2016 року і остаточно призначене покарання ОСОБА_8 у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
ОСОБА_9 визнана винуватою за ч. 3 ст. 185 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України їй призначене покарання у виді штрафу у розмірі 70 (сімдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1190 гривень.
На підставі ч. 4 ч. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарання за даним вироком у виді штрафу в розмірі 70 (сімдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1190 (однієї тисячі сто дев`яносто) гривень та покарання, призначеного за вироком Новодністровського міського суду Чернівецької області від 13 січня 2016 року у виді штрафу 40 (сорок) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 680 (шістсот вісімдесят) гривень, кожне з яких виконувати окремо.
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визнані винуватим за ч. 3 ст. 185 КК України та призначене кожному покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від відбування призначеного їм основного покарання з випробуванням із річним іспитовим строком та покладені обов`язки, передбачені ст. 76 ч.1 п.п.2-4 КК України.
Стягнуто із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 солідарно на користь держави 738 гривень 64 копійки процесуальних витрат за проведення експертизи в кримінальному провадженні.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 залишений у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.Строк відбування покарання обчислений з 16 лютого 2016 року.Вирішено долю речових доказів.
На вказаний вирок надійшли апеляційні скарги заступника прокурора Чернівецької області ОСОБА_14 та адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Так, прокурор у апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеності винуватості та кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,просить скасувати вирок в частині призначення їм покарання та ухвалити новий.Посилається на те,що районний суд,призначаючи покарання,зокрема, ОСОБА_8 ,неправильно застосував кримінальний закон,а саме-не застосував вимоги ст.70 ч.4 КК України,оскільки один епізод злочину,передбаченого ст.185 ч.3 КК України та злочин,кваліфікований за ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_8 вчинила до ухвалення вироків Кельменецьким р/с Чернівецької області 11.01.2016 та Новодністровським р/с Чернівецької області 13.01.2016 року.Вважає,що районному суду слід було керуватись вимогами ст.ст.70 ч.1,70 ч.4,71 КК України та правовими позиціями Верховного Суду України,викладеними у п.23 Постанови Пленуму №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання«.Просив призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Також прокурор у апеляційній скарзі посилається на неправильність застосування кримінального закону судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 ,оскільки суд не врахував,що на момент ухвалення вироку 13.05.2016 року попередня судимість ОСОБА_9 була погашена.Отже,суд безпідставно застосовував вимоги ст.70 ч.4 КК України,призначаючи обвинуваченій покарання

Адвокат ОСОБА_6 у апеляційній скарзі в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 просить вирок скасувати та закрити провадження за відсутністю у їх діях складу кримінального правопорушення.Посилається на те,що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 були введені в оману обвинуваченою ОСОБА_8 , яка запевнила, що є власником магазину « ІНФОРМАЦІЯ_5 », однак загубила чи забула ключі,а тому,проникаючи 16.02.2016 року у магазин,обвинувачені не мали умислу на крадіжку.Визнання обвинуваченими винуватості у вчиненні злочину у судовому засіданні районного суду,за твердженням апелянта,є наслідком переконання їх у цьому працівниками поліції під час досудового слідства. Також вказує,що районний суд,покладаючи на обвинувачених відповідно до вимог ст.76 КК України певні обов`язки ,контроль за їх виконанням поклав на орган кримінально-виконавчої системи,а не кримінально виконавчої інспекції,як передбачено чинною редакцією цієї норми закону.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,їх адвоката ОСОБА_6 ,а також законних представників,які підтримали подану захисником в інтересах обвинувачених апеляційну скаргу та на розгляд суду залишили вирішення апеляційної скарги прокурора,позицію ОСОБА_8 ,яка заперечувала проти апеляційної скарги захисника в інтересах обвинувачених та не заперечувала проти апеляційної скарги прокурора,доводи адвоката ОСОБА_7 ,який просив відхилити апеляційні скарги та призначити новий розгляд у суді першої інстанції,доводи прокурора,яка підтримала подану стороною обвинувачення апеляційну скаргу та просила залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника,перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до вироку районного суду, 18 липня 2015 року приблизно о 21 годині ОСОБА_8 та неповнолітня ОСОБА_9 з метою таємного викрадення чужого майна,розбивши каменем скло вхідних дверей будинку ОСОБА_16 у с. Вовчинець Кельменецького району Чернівецької області,проникли у житло потерпілої,звідки таємно викрали належне їй майно на загальну суму 1608 гривень 70 копійок.
Також, 07 лютого 2016 року біля 23 години 30 хвилин ОСОБА_8 ,повторно,з метою вчинення крадіжки проникла до літньої кухні господарства ОСОБА_17 у с. Вовчинець Кельменецького району,звідки таємно викрала майно потерпілої на суму 391 грн.: алюмінієву каструлю об`ємом 7 літрів вартістю 219 гривень, емалеву каструлю об`ємом 4 літра вартістю 118 гривень, пляшку соняшникової олії об`ємом 1,5 літра вартістю 54 гривні.

Окрім того, 16 лютого 2016 року біля 00 годин 30 хвилин ОСОБА_8 втягнула у злочинну діяльність неповнолітніх ОСОБА_10 , 1999 року народження та ОСОБА_11 , 2000 року народження, за попередньою змовою із якими повторно таємно,із проникненням до магазину«Візит» що в АДРЕСА_3 , викрали майно потерпілої ОСОБА_18 продукти харчування та гроші на загальну суму 7370 гривень. При цьому ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 руками витягли скло із віконної рами підсобного приміщення магазину, після чого ОСОБА_10 через заґратоване вікно проник до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та передавав майно ОСОБА_8 та ОСОБА_11 які залишились зовні, спостерігали за обстановкою, щоб їх злочинні дії ніхто не помітив.
Крім цього, 17 вересня 2015 року біля 14 години, ОСОБА_8 , перебуваючи у житловому будинку ОСОБА_19 у с. Вовчинець Кельменецького району,повторно, шляхом вільного доступу таємно викрала майно потерпілої-золоті каблучки на загальну суму 9600 гривень.
Також ОСОБА_8 10 жовтня 2015 року біля 14 години,повторно, перебуваючи у господарстві жителя с. Вовчинець Кельменецького району, ОСОБА_20 , де тимчасово проживала, шляхом вільного доступу із приміщення господарського сараю таємно викрала майно потерпілого-мотокосу вартістю 3000 гривень.
Окрім того,15 грудня 2015 року ОСОБА_8 , повторно,перебуваючи у житловому будинку жительки с. Вовчинець Кельменецького району, ОСОБА_19 , у якої проживала,таємно, шляхом вільного доступу викрала накопичувальну картку "Ощадбанк",що належала потерпілій,із якої у смт. Кельменці через банкомат зняла,тим самим викрала гроші ОСОБА_19 в сумі 1180 гривень.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок районного суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів,за які вони засуджені,є правильним,сторонами не оспорюється ,а тому апеляційний суд не наводить в ухвалі доводів на підтвердження висновків суду першої інстанції в цій частині.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ,аналогічні показанням обвинувачених у апеляційному суді, про те,що у їх діях був відсутній умисел на крадіжку,а тому вирок щодо них підлягає скасуванню із закриттям провадження із реабілітуючи підстав,судова колегія вважає неспроможними із наступних підстав.

Із показань обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у районному суді встановлено,що вони повністю визнали винуватість у скоєному та показали,що 16.02.2016 року їх знайома ОСОБА_8 запропонувала вчинити крадіжку із магазину «Візит» у с.Вовчинець Кельменецького району.Приблизно о 00-30 год.зняли скло із вікна приміщення , ОСОБА_10 приник всередину магазину та передавав назовні ОСОБА_11 та ОСОБА_8 майно-продукти харчування-яке попередньо складав у пакети.Також викрали гроші,які ОСОБА_8 розділила між ними усіма.
Визнання ОСОБА_11 та ОСОБА_10 винуватості суд врахував при призначенні покарання як обставину,що його пом`якшує.
Із послідовних показань обвинуваченої ОСОБА_8 у суді першої та апеляційної інстанції встановлено,що 16.02.2016 року запропонувала ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вчинити крадіжку чужого майна із магазину «Візит» в с. Вовчинець Кельменецького району у нічний час ,на що неповнолітні погодились. Витягнувши спільними зусиллями скло із віконної рами, ОСОБА_10 через заґратоване вікно проник до приміщення магазину та передавав майно,яке попередньо складав у пакети,їй та ОСОБА_11 ,також викрали гроші,які розділили.Викрадене перенесли у незавершений будівництвом будинок,звідки частина у подальшому була вилучена працівниками поліції.У апеляційному суді ОСОБА_8 категорично наполягала на тому,що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 були обізнані про те,що вчиняють саме крадіжку.Про те,що ніби-то є власником магазину,їм не розповідала.Версію обвинувачених щодо обставин вчинення злочину 16.02.2016 року,викладену захисником у апеляційній скарзі,заперечує.
Як вбачається із протоколів слідчих експериментів від 02.04.2016 року,обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у присутності понятих,захисників,законних представників вказали на місці,яким чином вчинили крадіжку майна потерпілої ОСОБА_18 16.02.2016 року(т.2 а.с.145-149,166-169) і перевірені під час слідчого експерименту обставини відповідають фактичним обставинам,встановленим судом першої інстанції,в тому числі із показань у районному суді ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,які суд сприймав безпосередньо у судовому засіданні під час судового розгляду.
Викладені вище докази узгоджуються між собою,що свідчить про їх достовірність та об`єктивність,обґрунтовано прийняті судом в основу обвинувального вироку та спростовують доводи,викладені в апеляційній скарзі захисника,а також показання обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у апеляційному суді про відсутність у їх діях складу злочину,що є способом захисту. Отже,підстав для задоволення апеляційної скарги адвоката в цій частині судова колегія не вбачає.
Призначене ОСОБА_11 та ОСОБА_10 покарання відповідає вимогам ст.ст.65,103 КК України.Судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,що є тяжким злочином,дані про особу обвинувачених,які є неповнолітніми,в районному суді повністю визнали вину,щиро розкаялись,частково відшкодували збитки.Отже,суд призначив обвинуваченим покарання,яке є необхідним і достатнім для їх виправлення,а доводи,викладені захисником в апеляційній скарзі,таких висновків не спростовують.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те,що при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 районний суд неправильно застосував кримінальний закон,колегія суддів вважає слушними із наступних підстав.

Так,за змістом резолютивної частини вироку,суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винуватою у вчиненні злочинів,передбачених ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 304 ч.1 КК України,призначив покарання за кожною із статей,а також за сукупністю злочинів(ч.1 ст.70 КК України) та за сукупністю вироків (ст..71 КК України.

При цьому суд не зважив на те,що крадіжки,кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, а також крадіжку,кваліфіковану за ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_8 вчинила до ухвалення вироків 11.01.2016 року Кельменецьким районним судом Чернівецької області та 13.01.2016 року Новодністровським міським судом Чернівецької області,а інші злочини-передбачені ст.304 ч.1 та крадіжки,кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України-після.
Згідно вимог ст.70 ч.4,71 КК України та відповідно до правових позицій,викладених у п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 зі змінами,коли після постановлення вироку у справі буде встановлено,що засуджений винен ще в кількох злочинах,одні із яких вчинено до,а інші-після постановлення першого вироку,покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70,так і ст.71 КК України: спочатку-за правилами ч.1 ст.70 КК за сукупністю злочинів ,вчинених до постановлення першого вироку,після цього-за правилами ч.4 ст.70 КК,потім-за сукупністю злочинів,вчинених після постановлення першого вироку,і остаточно-за сукупністю вироків.
За таких обставин судова колегія ,керуючись вимогами кримінального закону та відповідно до правових позицій Верховного Суду України ,вважає,що ОСОБА_8 слід було призначити покарання за ст.185 ч.2 та ч.3 ст.185 КК України,потім-за сукупністю цих злочинів(ч.1 ст.70 КК України),а відтак-із застосуванням ч.4 ст.70 КК України,оскільки ці злочини були скоєні до ухвалення вироків 11.01.2016 року Кельменецьким районним судом Чернівецької області та 13 січня 2016 року Новодністровським міським судом Чернівецької області; потім призначити покарання окремо за ст.ст.304 ч.1,185 ч.3 КК і сукупністю цих злочинів,та остаточно -із застосуванням вимог ст.71 КК України,оскільки останні із зазначених злочинів скоєні після ухвалення вироків 11.01.2016 року Кельменецьким районним судом та 13.01.2016 року Новодністровським міським судом Чернівецької області.
Враховуючи викладене,судова колегія вважає,що вирок районного суду щодо ОСОБА_8 слід змінити з підстав,передбачених ст.ст407,408 ч.1 п.4,409 ч.1 п.4,413 КПК України в частині призначення покарання,а не скасувати ,як про те просить прокурор у апеляційній скарзі,оскільки заявлені ним вимоги стосуються правильності застосування положень кримінального закону,зокрема,ст.ст.70,71 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання та не погіршують її становища,а остаточне покарання прокурор просив призначити обвинуваченій у виді 5 троків 6 місяців позбавлення волі,тобто таке ж,як призначив остаточно районний суд.Передбачених ст.420 КПК України підстав для ухвалення нового вироку немає.

Також обґрунтованими колегія вважає доводи прокурора про неправильність застосування кримінального закону судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_9 .

За змістом вироку,суд призначив обвинуваченій покарання у даному провадженні за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 70 (сімдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1190 гривень,а також за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ч. 70 КК України шляхом повного складання покарання за цим вироком та покарання за вироком Новодністровського міського суду Чернівецької області від 13 січня 2016 року у виді штрафу 40 (сорок) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 680 (шістсот вісімдесят) гривень, кожне з яких ухвалив виконувати окремо.
При цьому суд не врахував,що у відповідності з вимогами п.1 ч.2 ст.108 КК України такими,що не мають судимості,визнаються неповнолітні,засуджені до покарання,не пов`язаного із позбавленням волі,після виконання цього покарання.

Із матеріалів провадження встановлено,що неповнолітня ОСОБА_9 17.02.2016 року сплатила штраф у розмірі 680 грн.,отже є виконаним покарання,призначене вироком Новодністровського міського суду Чернівецької області від 13 січня 2016 року.
Зазначене свідчить про те,що на момент ухвалення вироку,який наразі переглядається у апеляційному порядку,судимість обвинуваченої ОСОБА_9 була погашена,а тому підстав застосовувати вимоги ч.4 ст.70 КК України при призначенні їй покарання суд не мав.

Отже,із врахування викладеного ,вирок районного суду щодо ОСОБА_9 слід змінити з підстав,передбачених ст.ст407,408 ч.1 п.4,409 ч.1 п.4,413 КПК України,скасувавши його в частині призначення обвинуваченій покарання із застосуванням ч.4 ст.70 КК України,оскільки в цій частині районний суд неправильно застосував кримінальний закон.Передбачених ст.420 КПК України підстав для ухвалення нового вироку,як просив прокурор,немає.

Із врахуванням викладеного вище апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Підстав для призначення нового розгляду у суді першої інстанції,на що звертав увагу захисник ОСОБА_21 у апеляційному суді,колегія суддів не вбачає ,оскільки клопотань про залучення захисника у судовому засіданні районного суду обвинувачена ОСОБА_8 не заявляла(що підтвердила у апеляційному суді),а участь захисника у даному випадку не є ,відповідно до положень ст.52 КПК України,обов`язковою.

Судова колегія вважає,що районний суд,вирішуючи питання щодо стягнення процесуальних витрат із обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у розмірі 738грн.64 коп.за проведення товарознавчої експертизи,неправильно ухвалив стягнути такі у солідарному порядку,оскільки відповідно до правових позицій Верховного Суду України,викладених у п.11 Постанови Пленуму`Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи,яка потерпіла від злочину та судових витрат» від 07.07.1995 року(зі змінами) ,у справі в якій засуджено декілька осіб,судові(процесуальні) витрати мають визначатись в певних частках із врахуванням ступеню вини та майнового стану кожного із засуджених.

За таких обставин колегія вважає,що із обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 слід стягнути процесуальні витрати в рівних частках- по 369,32 грн,змінивши вирок районного суду в цій частині,відповідно до ч.2 ст.404,408 ч.1 п.4 КПК України,оскільки цим не погіршується становище обвинувачених.

Слушними судова колегія вважає доводи апеляційної скарги захисника в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те,що суд першої інстанції,визначаючи відповідно до ст.76 КК України обов`зки,які покладає на обвинувачених у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням,неправильно зазначив орган,який уповноважений здійснювати контроль за їх поведінкою,вказавши «орган кримінально-виконавчої системи» замість передбаченого чинною редакцією ст.76 КК України формулювання: «кримінально-виконавча інспекція» у відповідних відмінках.

В цій частині вирок районного суду слід змінити,задовольнивши часткового апеляційні вимоги адвоката в інтересах ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .Інші доводи апеляційної скарги захисника не дають підстав для зміни судового рішення.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України судова колегія вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання строк її попереднього ув`язнення у цьому провадженні з 16.02.2016 по 19.07.2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404,405, 407, 408,413,418, 419 КПК України колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Чернівецької області,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернівецької області ОСОБА_14 задовольнити частково.

Вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 13 травня 2016 року змінити в частині призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Вважати засудженою ОСОБА_8 до покарання:
-за ст.185 ч.2 КК України у виді 2(двох) років позбавлення волі, -за ст.185 ч.3 КК України -у виді 3(трьох) років позбавлення волі.

-на підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим- на 3(три) роки позбавлення волі.

-на підставі ст.70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироками Кельменецького районного суду Чернівецької області від 11.01.2016 та Новодністровського міського суду Чернівецької області від 13.01.2016 року-на 4(чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.
-за ст.185 ч.3 КК України-на 3 (три) роки позбавлення волі,
-за ст.304 ч.1 КК України- на 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань-до покарання у виді 4(чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання за даним вироком невідбутої частини покарань за вироками Кельменецького районного суду Чернівецької області від 11.01.2016 та Новодністровського міського суду Чернівецької області від 13.01.2016 року вважати засудженою ОСОБА_8 остаточно на 5(п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.
Вважати засудженою ОСОБА_9 за ст.185 ч.3 КК України із застосуванням вимог ст.69 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 70 (сімдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1190 гривень,скасувавши вирок в частині призначення ОСОБА_9 остаточного покарання за сукупністю злочинів із застосуванням ч.4 ст.70 КК України.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 13 травня 2016 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 змінити, замінивши у резолютивній частині вироку словосполучення «орган кримінально-виконавчої системи» на «кримінально-виконавча інспекція» у відповідних відмінках.

Стягнути із ОСОБА_8 процесуальні витрати за залучення експерта у розмірі 369грн.32 коп. на користь держави.,а також стягнути із ОСОБА_9 процесуальні витрати за залучення експерта у розмірі 369грн.32 коп. на користь держави,змінивши вирок Кельменецького районного суду Чернівецької області від 13 травня 2016 року в цій частині.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк покарання за цим вироком строк її попереднього ув`язнення з 16 лютого 2016 по 19 липня 2016 року із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення,а обвинуваченою ОСОБА_8 -у той же строк з дня вручення їй копії ухвали.

Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3