Дата документу Справа № 317/3585/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1538/16
Єдиний унікальний № 317/3585/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційними скаргами процесуального прокурора, адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_9 , засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 02 вересня 2016 року, якою
відмовлено у задоволенні подання начальника Біленківської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 99) щодо умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Дніпропетровськ, до арешту мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, засудженого: 05.09.2008 р. Апеляційним судом Дніпропетровської області за п. 6, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ст. ст. 304, ст. 70 КК України до 13 років позбавлений волі з конфіскацію майна.

Згідно ухвали, до суду надійшло подання адміністрації Біленківської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 99), в якому порушено питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 , яке обґрунтовано тим, що останній відбув 3/4 частини строку покарання, своєю сумлінною поведінкою довів своє виправлення та заслуговує на застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Відмовляючи у задоволенні подання суд мотивував своє рішення наступним.

Як вбачаться з матеріалів справи, ОСОБА_9 , був засуджений та відбуває покарання у вигляді 13 років позбавлення волі з конфіскацію майна за скоєння умисного особливо тяжкого злочину. На день розгляду подання засуджений дійсно відбув більш 3/4 строку покарання, що згідно ст.81 КК України свідчить про наявність формально-юридичної підстави для умовно-дострокового звільнення.

Проте, розглядаючи подання, суд також враховує, що згідно з положеннями ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов для звільнення засудженого. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Судом встановлено, що засуджений з 25.05.2016 року відбуває покарання в Біленьківській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області №99, допустив 5 порушення установленого порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення погашені. За сумлінну поведінку та ставлення до праці має 10 заохочень.

Крім того, дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_9 , суд з`ясував, що засуджений свою провину у скоєному злочині не визнавав. Згідно вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області, свою провину у скоєному злочині, засуджений визнав тільки для того щоб пом`якшити покарання.

Також, з особової справи засудженого вбачається, що засудженого ОСОБА_9 неодноразово (148 а.с. та 170 а.с.) було притягнуто до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії за вживання та зберігання алкогольних напоїв. Враховуючи, що злочин засудженим було скоєно в стані алкогольного сп`яніння, суд прийшов до висновку про небажання засудженого стати на шлях виправлення.

За вироком суду має позов у сумі 125,20 грн.

17.07.2014 року комісією Біленківської виправної колонії № 99 було відмовлено в застосуванні заохочувальної норми у вигляді переведення до дільниці соціальної реабілітації, як особі що не що не стає на шлях виправлення (199 а.с).

25.02.2016 року комісією Біленківської виправної колонії № 99 було відмовлено в застосуванні заохочувальної норми передбаченої ст. 82 КК України, у вигляді зміни не відбутої частини покарання більш м`яким, за заявою засудженого (а.с.230).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання. При цьому зазначив, що наведені у поданні твердження про те, що ОСОБА_9 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, є сумнівними, оскільки відношення останнього до праці протягом певного періоду часу пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі, а тому відмовив у задоволенні подання.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, вказує, що судом безпідставно відмовлено в поданні начальника установи, оскільки ОСОБА_9 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці дійсно довів своє виправлення. В обґрунтування своїх доводів, посилається на наступне: ОСОБА_9 працює на підприємстві установи на дільниці «Кузня»; за час відбуття покарання отримав 10 заохочень за сумлінну поведінку; дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом; приймає участь у програмах диференційованого-виховного впливу; прагне підвищення свого загальноосвітнього рівня; підтримує зв`язок з рідними, спокійний, врівноважений, у скоєному злочині вину визнає повністю. З урахуванням вищевикладеного просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою подання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_10 задовольнити.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_9 , також вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання. Вказує, що ОСОБА_11 має заохочення і немає непогашених стягнень, своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою клопотання задовольнити.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_9 також посилаючись на незаконність судового рішення зазначає, що за час відбування покарання зарекомендував себе лише з позитивного боку, має заохочення, приймає участь у суспільному житті установи та в реалізації програми по підготовці до звільнення, працює на виробництві, вину у вчинених злочинах визнав повністю, щиросердно розкаявся у скоєному. Тому просить за наслідками розгляду його скарги на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково звільнити його від відбування покарання.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який не підтримав апеляційні скарги і просив ухвалу суду залишити без змін; захисників, які підтримали апеляційні скарги, та просили їх задовольнити, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Як зазначено в поданні адміністрації колонії, ОСОБА_9 приймає особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом; приймає участь у програмах диференційованого-виховного впливу; прагне підвищення свого загальноосвітнього рівня; підтримує зв`язок з рідними, спокійний, врівноважений, у скоєному злочині вину визнає повністю.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином вмотивував прийняте рішення, дійшов обґрунтованого висновку про передчасність подання адміністрації виправної колонії щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, як такого, що довів своє виправлення, а тому оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню, а скарга засудженого не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційні скаргу прокурора, адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_9 , засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 02 вересня 2016 рокувідносно засудженого ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4