АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 617/157/16-к Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1384/16 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Злочини проти власності
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016р. колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

- головуючого судді ОСОБА_2

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

- при секретарі ОСОБА_5

- за участю прокурора ОСОБА_6

- обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області на вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 30.03.2016 року, матеріали кримінального провадження №617/157/16-к за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вовчанськ Харківської області, громадянин України, українець, з середньо освітою, розлучений, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 14.01.2016 року Вовчанським районним судом Харківської області за ч.1 ст.185 КК України до 200 год. громадських робіт,

засуджений за ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України ОСОБА_8 призначено остаточне покарання в 4 (чотири) роки 25 (двадцять п`ять) днів позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обмеження, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Питання про речові докази вирішене.

Згідно вироку, в середині жовтня 2015 р., точної дати в ході слідства встановити не представилось можливим, близько 21год. ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, проник, а саме - переліз через паркан, яким огороджено територію, та тим самим обмежено доступ сторонніх осіб до дачного домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_9 , де діючи умисно, таємно від сторонніх осіб, скоїв крадіжку пропанового газового балону ємкістю 50л., який стояв поряд з надвірною будівлею вказаного домоволодіння, чим завдав ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 198 грн., після чого з місця події зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції заступник прокурора Харківської області подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме, застосування закону, який не підлягає застосуванню - ст. 75 КК України, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, через м`якість.

Апелянт просить ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_8 засудженим до покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України остаточно призначити покарання у виді 4 років 25 днів позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор вказує, що судом не приділено належної уваги п.1 та п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», і при призначенні покарання ОСОБА_8 не враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, та характер вчинення ним дій, а саме те, що він повторно скоїв тяжкий злочин проти власності, не працює.

На думку апелянта, наведене характеризує ОСОБА_8 як суспільно-небезпечну особу, яка наполегливо не бажає становитись на шлях виправлення та перевиховання, а його каяття у вчиненні злочину не є щирим.

Крім того, як вказує заступник прокурора Харківської області, за вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 14.01.2016 року ОСОБА_8 за ч.1 ст.185 КК України призначено покарання у вигляді 200 год. громадських робіт, яке на момент винесення вироку того ж суду від 30.03.2016 року засудженим не відбуте.

Апелянт також зазначає, що суд призначив покарання ОСОБА_8 за правилами ч.4 ст.70, ст.72 КК України за сукупністю вироків, і застосувавши положення ст.75 КК України, звільнив обвинуваченого і від відбування не відбутого покарання за вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 14.01.2016 року у виді громадських робіт.

Але, як вважає прокурор, положення ст.75 КК України не передбачає звільнення особи від відбування покарання у виді громадських робіт з випробуванням.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судові рішення згідно із ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Дане рішення суду першої інстанції колегія суддів переглядає відповідно до ст.404 КПК України, тобто, в межах апеляційної скарги.
Фактичні обставини правопорушення та порушення норм КПК України ніхто із учасників судового засідання не оскаржує, то в цьому об`ємі вирок суду не перевіряється.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України підтверджується сукупністю доказів, які були представлені суду стороною обвинувачення, підтверджуються сукупністю зібраними по провадженню та перевірених у судовому засіданні доказів в установлено кримінальним процесуальним законодавством порядку, та яким надана належна правова оцінка.
Суттєвих порушень норм КПК України, які б були істотними та безумовними підставами для скасування вироку, не встановлено.
Юридична кваліфікація дій обвинуваченого відповідає скоєному ним, і є правильною.
Покарання обвинуваченому призначено у відповідності до ст.65 КК України та в межах санкції ч.3 ст.185 КК України.
Але, призначаючи ОСОБА_8 покарання за вчинення злочину, передбаченому ч.3 ст.185 КК України, суд першої інстанції не врахував, що він вироком цього ж суду від 14.01.2016 року був засуджений до покарання за ч.1 ст.185 КК України до 200 год. громадських робіт, яке на момент постановлення вироку Вовчанським райсудом Харківської області від 30.03.2016 року не відбуте.
Крім того, суд першої інстанції, призначаючи покарання у виді 4 років позбавлення волі, не обґрунтував призначення такого покарання, коли сума крадіжки є не значною, та не може бути визнана як такою, що причинила значну шкоду потерпілому.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання за правилами ст.70 ч.4 за сукупністю злочинів застосував до остаточного покарання ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання у виді 200 год. громадських робіт.
Фактично суд першої інстанції застосував закон, який не повинен бути застосований, тобто, ст.75 КК України до громадських робіт.
Таким чином, оскільки вирок суду першої інстанції в частині застосування ст.75 КК України є необґрунтованим і підлягає скасуванню, тому, згідно вимогам п.3 ч.1 ст.407 КПК України колегія суддів зобов`язана ухвалити новий вирок в частині призначеного покарання відносно ОСОБА_8 , скасувавши вирок від 30.03.2016 року.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів враховує його щире каяття, повернення потерпілому вкраденого, ступінь тяжкості скоєного.
Особливо колегія суддів враховує вартість вкраденого обвинуваченим та відсутність тяжких наслідків скоєного.
Відповідно до цього та враховуючи особу винного колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання в межах мінімальної санкції ч.3 ст.185 КК України, з відбуванням покарання в містах позбавлення волі, і, на думку колегії суддів, це покарання буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Крім того, відповідно до п. «г» ч.1 ст.72 КК України до призначеного судом покарання необхідно приєднати покарання у виді 200 год. громадських робіт, які відповідають 25 дням позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404,405,407,409,418,420 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити частково.
Вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 30.03.2016 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України покарання у виді 3(трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70, 72 КК України до призначеного ОСОБА_7 покарання приєднати покарання у виді 25 днів позбавлення волі згідно вироку Вовчанського районного суду Харківського області від 14.01.2016 року, і остаточно йому призначити покарання у виді 3 (трьох) років 25 днів позбавлення волі.
В іншій частині цей вирок залишити без змін.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту його фактичного затримання.
Вирок може бути оскаржений у Вищій спеціалізований суд України по розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий суддя
Судді -