Справа № 569/103/16-к
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2016 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

В особі судді ОСОБА_1

При секретарі ОСОБА_2

З участю прокурора ОСОБА_3

Обвинуваченого ОСОБА_4

Захисника-адвоката ОСОБА_5

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0007316 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого , неодруженого, раніше судимого 16.04.2010 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 та ст.. 304 КК України до 4 років та 8-ми місяців позбавлення волі,

у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

02 грудня 2015 року біля 12.30 год., ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні залізничного вокзалу станції Рівне, що по вул.. Привокзальна площа, 1, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, відкрито викрав жіночу сумочку, у якій знаходились грошові кошти у сумі 100 доларів США, що належали ОСОБА_6 , що станом на 02.12.2015 року згідно офіційного курсу НБУ становить 2384,15 грн., чим завдав останній майнової шкоди на вищевказану суму.

Крім того, 2 грудня 2015 року, біля 16.00 год., ОСОБА_4 за попередньою змовою з невстановленою особою ( матеріали відносно якої виділено в окреме провадження), перебуваючи на території парку « Молоді», що в м. Рівне, по вул.. Драгоманова, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, шляхом обману та зловживання довірою заволоділи грошовиими коштами потерпілої ОСОБА_6 .. Так невстановлена особа ( матеріали відносно якої виділено в окреме провадження) висловила останній незаконну пропозицію передати їй грошові кошти. ОСОБА_6 будучи введена в оману, добровільно передала невстановленій особі( матеріали відносно якої виділено в окреме провадження) 150 доларів США, що станом 02.12.2015 року становить згідно офіційного курсу НБУ 3576, 22 грн. та 600 грн.

Своїми незаконними діями ОСОБА_4 та невстановленою особою ( матеріали відносно якої виділено в окреме провадження) завдано потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 4176,22 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 , своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна ( грабіж), вчиненим повторно, вчинив кримінальний злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України та своїми умисними діями, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою ( шахрайство), вчиненим повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинив кримінальний злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 вину свою у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не визнав, а вважає, що у його діях наявні ознаки кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і показав, що 02 грудня 2015 року він перебував на станції залізничного вокзалу м. Рівне, де познайомився з сестрами ОСОБА_7 . При розмові з ними у нього виник умисел викрасти з сумочки яка була у ОСОБА_6 грошові кошти, так як знав про їх наявність. Порозмовлявши з ними, вони всі разом пішли на продуктовий ринок м. Рівне, і коли остання відвернулась, він таємно викрав з її сумочки 100 доларів США. Зразу ж на вказаному ринку він розміняв 100 доларів США на гривні. Походивши по ринку, вони разом пішли гуляти в гідропарк м. Рівне, де до них підійшов незнайомий чоловік, і представившись працівником поліції, почав розпитувати чи у них все добре. ОСОБА_6 сказала, що у неї викрали 100 доларів США, і тоді вказаний працівник поліції наказав віддати йому кошти які залишились. Тоді остання віддала йому всі грошові кошти, і отримавши їх, працівник поліції кинувся втікати. Він, ОСОБА_4 кинувся за ним, однак вказаний працівник поліції втік. Після цього вони з дівчатами розпрощались, і він їх більше не бачив. Просить суд суворо не карати, та перекваліфікувати його дії з грабежу на крадіжку.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_4 вини, його вина у скоєнні кримінальних правопорушеннь, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК України підтверджується зібраними в ході досудового слідства та дослідженими й перевіреними у судовому засіданні по справі доказами, а саме показами потерпілої, показами свідка та іншими письмовими доказами наданими прокурором.

Так, будучи допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що 02 грудня 2015 року біля 12.30 год. вона із сестрою знаходились на залізничному вокзалі м. Рівне, щоб їхати додому в Сарненський район. Перебуваючи в приміщенні вокзалу, до них підсів на ОСОБА_4 і вони почали між собою спілкуватись. Поговоривши деякий час між собою, останній ривком вихопив вказану сумочку яка стояла на ногах сестри, і вибіг з пасажирського приміщення вокзалу в приміщення, де знаходяться білетні каси. Отямившись через декілька хвилин вона з сестрою побігли за ним, і зупинившись за метрів двадцять від нього, обвинувачений повернув їй відкриту сумочку з відкритим гаманцем, в якому були відсутні 100 доларів США. Спочатку ОСОБА_4 повідомив що він взяв вказані кошти, однак потім відмовився від своїх слів. Після цього останній запропонував їм пройти на продовольчий ринок, і він їм поверне вказані кошти. Пройшовши по ринку, вони далі пішли в гідропарк. По дорозі ОСОБА_4 дав їй мобільний телефон і назвав номер по якому необхідно подзвонити до знайомого працівника поліції, який проведе розслідування по даному факту. В гідропарку їх вже чекав незнайомий чоловік, одягнутий в цивільну форму, який представився працівником поліції, і показав посвідчення. Вказане посвідчення він не відкривав, і вона його належним чином не читала, вважала, що перед нею дійсно працівник поліції. Вказана особа та ОСОБА_4 між собою не розмовляли, однак при розмові, вона зрозуміла, що вони між собою знайомі. Після цього вказана особа наказала віддати їй всі грошові кошти для ідентифікації, а потім вони разом підуть в поліцію, де вказані кошти їй повернуть. Тоді вона добровільно віддала даній особі 150 доларів США та 600 грн.. Отримавши вказані кошти, дана особа кинулась втікати, за нею побіг ОСОБА_4 .. Однак через пару хвилин останній повернувся, і повідомив, що даний працівник поліції втік. Поговоривши декілька хвилин вони розійшлись, а вона негайно викликала працівників поліції. Просить суд застосувати до обвинуваченого міру покарання у виді позбавлення волі.

Будучи допитана в якості свідка сестра ОСОБА_6 - ОСОБА_8 дала аналогічні покази показам потерпілої ОСОБА_6 .

Таким чином, суд вважає, що покази потерпілої є логічними, послідовними та узгоджуються з показами свідка, іншими доказами по справі, і повністю спростовують покази ОСОБА_4 щодо наявності в його діях складу кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Суд вважає, що обвинувачений таким чином намагається уникнути кримінальної відповідальності за більш тяжкий кримінальний злочин.

Також вина ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК України підтверджується зібраними та перевіреним на предмет законності письмовими та речовими доказами, а саме:

протоколом огляду та приєднання до кримінального провадження у якості речових доказів від 11.12.2015 року - 2300 грн., які були вилучені у ОСОБА_4 ( а.к.п. 22-30 );

згідно повідомлення НБУ від 14.12.2015 року, станом на 02.12.2015 року офіційний курс НБУ гривні до 100доларів США становить 2384,1563. ( а.к.п 46) ;

протоколом пред`явлення для впізнання від 03.12.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_6 впізнала ОСОБА_4 , як особу яка викрала в неї грошові кошти ( а.к.п. 49-50);

протоколом слідчого експерименту від 30.12.2015 року, згідно якого, потерпіла ОСОБА_6 відтворила механізм вчинення ОСОБА_4 відносно неї грабежу ( а.к.п. 54-59);

протоколом слідчого експерименту від 30.12.2015 року, згідно якого, ОСОБА_4 відтворив механізм вчинення ним грабежу відносно ОСОБА_6 ( а.к.п. 60-71);

У відповідності до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеному в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна ( грабіж), вчиненими повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Однак суд вважає, що дії ОСОБА_4 , необхідно кваліфікувати як за ч. 2 ст. 186 КК України, як своїми умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна ( грабіж), вчиненими повторно так і за ч. 2 ст. 190 КК України як своїми умисними діями, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою ( шахрайство), вчиненим повторно, за попередньою змовою групою осіб.

В даному випадку потребує тільки зміна правової кваліфікації дій ОСОБА_4 .

З об"єктивної сторони грабіж є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилученням майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Грабіж вважається закінченим, коли майно вилучене і винний має реальну, хоча б початкову можливість розпорядитися ним як власним ( винести, сховати, передати, викинути тощо).

Як встановлено судом, ОСОБА_4 відкрито викрав гаманець потерпілої, в якому знаходились грошові кошти, і перебуваючи деякий час поза межами видимості потерпілої та свідка розпорядився вказаним коштами, а саме заховав їх при собі.

Відповідно до ст.. 190 КК України шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Обман ( повідомлення потерпілому неправдивих відомостей ( дія) або приховування певних обставин) чи зловживання довірою ( недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього. Обман може виражатись в усній, письмовій формі та інше.

Шахрайство вважається закінченим злочином з моменту фактичного заволодіння майном чи правами на нього.

Суд вважає, що в даному випадку у ОСОБА_4 який достовірно знав про те, що в потерпілої наявні грошові кошти ) разом з невстановленою особою ( матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) був прямий умисел шляхом обману заволодіти коштами потерпілої.

З цього суд робить висновок, що добровільність в діях потерпілої по передачі грошових коштів невстановленій особі ( матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) мала уявний характер, оскільки була обумовлена обманом, який суд вважає способом вчинення цього шахрайства.

Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном чи придбання права на таке майно полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого. Такими відомостями, на думку суду є повідомлення невстановленої особи ( матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) про наявність у неї повноважень працівника поліції , і у даному випадку дії ОСОБА_4 та невстановленої особи ( матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) мають активний характер.

Крім того, суд критично відноситься до показів обвинуваченого про наявність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 185 КК України, оскільки крім його показів, які не заслуговують до уваги, інших належних та допустимих доказів, якими б ОСОБА_4 спростував доводи отримані під час судового розгляду справи не надав.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд вважає часткове визнання своє вини та часткове відшкодування завданої шкоди
Обтяжуючих обставин суд не встановив.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних злочинів, які відносяться до злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочину.
Що стосується особи обвинуваченого то суд враховує, що він має постійне місце проживання в Івано-Франківаський області, де народився в повноцінній сім`ї, однак ріс і виховувався без батьків, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не одноразово судимий за корисливі злочини, і в квітні 2014 року звільнився з місць позбавлення волі.
Враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого, а обтяжуючих обставин суд не встановив, та враховуючи те, що ОСОБА_4 схильний до вчинення кримінальних злочинів, то суд вважає, що останньому має бути призначене покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, з ізоляцією від суспільства в межах санкцій інкримінуємих статтей Кримінального Кодексу України.
Крім того, суд вважає застосувати до ОСОБА_4 вимоги ст.72 КК України, відповідно до якої зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, особам, що відбувають покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 перебуває у Рівненському слідчому ізоляторі з 04.12.2015 року, у зв`язку з попереднім ув`язненням, а тому останньому необхідно зарахувати один день за два попереднього ув`язнення, що становить дев`ять (9) місяців і дванадцять (12) днів.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 370,374 КПК України , ст. 72 КК України , суд, -
ЗАСУДИВ :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 2 ст. 190 КК України та призначити покарання:
за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки і два місяці ;
за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк чотири (4) роки і два (2) місяці.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 залишити попередню у виді тримання під вартою.
Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання, починаючи з 04.12.2015 року, з моменту утримання під вартою з розрахунку один день за два дня попереднього ув`язнення , що становить дев`ять (9) місяців і дванадцять (12) днів.
Речові докази, а саме, грошові кошти у сумі 2300 грн. вважати повернутими потерпілій ОСОБА_8 .
На вирок суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
ОСОБА_4 та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя : ОСОБА_1