У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.10.2016 Справа №607/10493/15-к

Тернопільський міськрайонний суд в складі головуючого судді ОСОБА_1 з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 під час підготовчого судового засідання, на підставі обвинувального акта стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про обвинувачення за ч.1 ст.28 - ч.2 ст.125 КК України, ОСОБА_6 про обвинувачення за ч.1 ст.126 КК України,-

встановив:
Під час підготовчого судового засідання прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому засіданні.

Захисник ОСОБА_8 заявив клопотання повернути обвинувальний акт прокурору, тому що він не відповідає вимогам ст.291 КПК України. У клопотанні вказано, що 9 червня 2015 року був складений обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . В обвинувальному акті не повністю викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, а також відсутній такий важливий елемент, як формулювання обвинувачення. Замість цього обвинувальний акт фактично дублює повідомлення про підозру, що є неприпустимим. Обвинувальний акт базується на припущення, а не на встановлених на досудовому слідстві обставинах. В обвинувальному акті правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак. Обвинувальний акт містить правову кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.126 КК України, але обвинувачення в цій частині належним чином не сформульоване, не вказана об`єктивна сторона злочину, обвинувачення дублює обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за ч.1 ст.28 - ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження вчинене групою осіб без попередньої змови, що є недопустимим.
Оскільки, обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_5 і ОСОБА_4 є ідентичним, то і правова кваліфікація не повинна відрізнятися.
З даних питань слід керуватися практикою ЄСПЛ. Відтак, у рішенні від 9.10.2008 pоку прийнятому у справі «Абрамян проти Росії» вказано: «Деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення». В цьому ж рішенні ЄСПЛ вказав, що положення п.«а» п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та відповідно правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.
Обвинувальний акт в порушення вимог п.9 ч.2 ст.291 КПК України не містить вказівки на точне місце його складання, вказано лише, що складений він у м.Тернополі.
Датою складання обвинувального акту є 9.06.2015 року, а відомості про вчинення злочину внесено в Єдиний реєстр досудового розслідування 19.11.2015 року (так вказано в заголовку обвинувального акту), тобто після складання обвинувального акту.
Чисельні порушення містяться і в реєстрі матеріалів досудового розслідування.
Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування.
Згідно ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Реєстр матеріалів в даному кримінальному провадженні не містить такого процесуального рішення, як внесення відповідних відомостей в ЄРДР, тобто фактично слід вважати, що досудове розслідування було розпочато без внесення відомостей в ЄРДР.
Реєстр матеріалів не містить належного опису найменування процесуальних дій, проведені дії описані не повно. Під номером 34 переліку проведених в ході досудового розслідування процесуальних дій в реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначено про проведення одночасного допиту без відображення яких осіб було допитано. Всі вище викладені недоліки, які містяться в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування не дозволяють суду призначити справу до розгляду. Беззаперечно обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування підлягає поверненню для усунення вказаних недоліків.
Захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, посилаючись на те, що він не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Так, відповідно до п.13 ч. 1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч.4 ст.110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 цього Кодексу.

Обвинувальний акт, відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.293 КПК України має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Частини 1, 2 ст.91 КПК України передбачено обов`язкові обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, встановлення точної відповідності між фактичними обставинами й зафіксованими в кримінальному законі ознаками складу злочину, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення полягає у детальному описі об`єктивної сторони, а також суб`єктивних ознак інкримінованого підозрюваному його злочину.
Невідповідність обвинувального акта вимогам закону робить неможливим здійснення обвинуваченим належного захисту, чим грубо порушуються гарантовані йому законом процесуальні права на захист, передбачені п.1 ч.3 ст.42 КПК України. Обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні підлягає поверненню прокурору у зв`язку з порушенням вимог ч.5 ст.291 КПК.

Обвинувачені підтримали клопотання захисників.

Згідно із вимогами ст.291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.

Суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, належного формулювання обвинувачення, елементів складу кримінального правопорушення суб`єктивної та об`єктивної сторони злочину, при висунені обвинувачення ОСОБА_6 чітко не викладено.

Зокрема, в обвинувальному акті в частині обвинувачення ОСОБА_4 вказано:

-на сторінці 4 - «За деякий час, коли присутні у приміщенні бухгалтерії люди почали виходити з нього, ОСОБА_6 , побачивши ОСОБА_9 , який рухався в напрямку виходу із кабінету, вирішив помститися останньому за нахабну поведінку під час зібрання, нанісши йому тілесні ушкодження»;

-на сторінці 5 «Внаслідок нанесених ударів ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 потерпілий окрім того, що отримав ушкодження від ударів, вдарився до поверхні протилежної стіни коридору приміщення Довжанківської сільської ради лівою половиною обличчя, отримавши при цьому тілесні ушкодження у вигляді синців лівої половини обличчя і спини, які за сступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень».

Аналогічно, в обвинувальному акті в частині обвинувачення ОСОБА_5 вказано:

-на сторінці 6 «За деякий час, коли присутні у приміщенні бухгалтерії люди почали виходити з нього, ОСОБА_6 , побачивши ОСОБА_9 , який рухався в напрямку виходу із кабінету, вирішив помститися останньому за нахабну поведінку під час зібрання, нанісши йому тілесні ушкодження»;

-на сторінці 6 - «Внаслідок нанесених ударів ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 потерпілий окрім того, що отримав ушкодження від ударів, вдарився до поверхні протилежної стіни коридору приміщення Довжанківської сільської ради лівою половиною обличчя, отримавши при цьому тілесні ушкодження у вигляді синців лівої половини обличчя і спини, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень».

Також в обвинувальному акті в частині обвинувачення ОСОБА_6 вказано:

-на сторінках 7, 8 «За деякий час, коли присутні у приміщенні бухгалтерії люди почали виходити з нього, ОСОБА_6 , побачивши ОСОБА_9 , який рухався в напрямку виходу із кабінету, вирішив помститися останньому за нахабну поведінку під час зібрання, нанісши йому тілесні ушкодження»;

-на сторінці 8 - «Внаслідок нанесених ударів ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 потерпілий окрім того, що отримав ушкодження від ударів, вдарився до поверхні протилежної стіни коридору приміщення Довжанківської сільської ради лівою половиною обличчя, отримавши при цьому тілесні ушкодження у вигляді синців лівої половини обличчя і спини, які за сступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень».

Однак, на цій же сторінці - 8 вказано «Реалізуючи свій злочинний намір, близько 11 години 40 хвилин 19 листопада 2014 року ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні коридору Довжанківської сільської ради, розташовано в с.Довжанка Тернопільського району Тернопільської області, біля лівого одвірку вхідних дверей в кабінеті секретаря сільської ради, під час того, коли ОСОБА_9 проходив повз нього, на грунті особистих неприязних відносин умисно наніс один удар кулаком в потиличну ділянку голови потерпілого, спричинивши при цьому йому сильну фізичну біль без заподіяння будь-яких тілесних ушкоджень».

Тобто, із змісту обвинувального акта слідує, що у ньому є суперечності. З окремих вище наведених його частин вбачається, що ОСОБА_6 своїми діями разом з іншими особами заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_9 , а в іншій вище наведеній частині обвинувального акта вказано, що він тілесних ушкоджень потерпілому не заподіяв.

Крім цього, вказавши в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження прокурором його дії кваліфіковано лише за ч.1 ст.126 КК України.

Відповідно до ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право бути детально проінформованим про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Отже, дія статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюється на обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень пред`явлених у встановленому Законом порядку.

Суд вважає, що право на захист особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, гарантоване п.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становить одну з головних підвалин справедливого правосуддя, а вище зазначені недоліки є суттєвими, тому що відсутність чіткого та конкретного формулювання обвинувачення із зазначенням всіх складових, передбачених ст.291 КПК України, порушують право обвинуваченого на захист, а це в подальшому може негативно вплинути на судовий розгляд, який, відповідно до вимог ст.337 КПК України здійснюється лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Суд прийшов до переконання, що зазначені недоліки обвинувального акта є суттєвими, тому що відсутність чіткого та конкретного формулювання обвинувачення із зазначенням всіх складових, передбачених ч.1 ст.91 КПК України порушують права обвинуваченого на захист, перешкоджають суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження, оскільки згідно з вимогами ст.377 КПК України розгляд справи здійснюється лише в межах висунутого обвинувачення.

За наведених обставин обвинувальний акт необхідно повернути прокурору.

Керуючись статтями 291, 314 КПК України, суд,-

постановив:
Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про обвинувачення за ч.1 ст.28 - ч.2 ст.125 КК України, ОСОБА_6 про обвинувачення за ч.1 ст.126 КК України повернути старшому прокурору відділу процесуального керівництва при розслідуванні органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення прокуратури Тернопільської області ОСОБА_3 .

На ухвалу може бути подана апеляція через Тернопільский міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

Головуючий суддяОСОБА_1