В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.07.2016 Справа №607/5151/16-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104 від 04.07.2015 року про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянинаУкраїни, солдата, телефоніста телефонного відділення взводу зв`язку батареї управління військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), з середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора- ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника- ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 17 березня 2015 року згідно Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року №15/2015, затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року №113-VIII, призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку з 23 квітня 2015 року згідно наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 963 проходить у в/ч пп НОМЕР_1 на посаді телефоніста телефонного відділення взводу зв`язку батареї управління вказаної військової частини в званні «солдат».

16 червня 2015 року о 07 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини пп НОМЕР_1 (крім строкової служби), всупереч вимог ст.ст. 9, 11,12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи зі злочинним наміром - тимчасово ухилитися від проходження військової служби, умисно, без поважних причин та за відсутності дозволу відповідного командування військової частини пп НОМЕР_1 , самовільно залишив розташування військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та, не виконуючи свої службові обов`язки в період до 16 год. 00 хв. 21 квітня 2016 року, проводив час на власний розсуд за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не вжив жодних заходів для повернення у розташування військової частини та не заявив про своє місцезнаходження до правоохоронних органів чи органів державного управління, маючи реальну змогу це зробити.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України визнав повністю та суду пояснив, що 17 березня 2015 року він був мобілізований на військову службу, яку з 23 квітня 2015 року проходить у в/ч пп НОМЕР_1 на посаді телефоніста телефонного відділення взводу зв`язку батареї управління вказаної в/частини в званні «солдат».

16 червня 2015 року о 07 год. 00 хв. він самовільно, без дозволу командування, залишив розташування військової частини та в період до 16 год. 00 хв. 21 квітня 2016 року проводив час на власний розсуд за місцем постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 з метою ухилитися від проходження військової служби. У вчиненому щиро розкаюється та просить його суворо не карати.

Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився зі всіма доказами по справі, що були зібрані в процесі досудового слідства і підтверджують його винність у вчиненні інкримінованих злочинів, відмовившись від їх дослідження в ході судового розгляду.

Оскільки фактичні обставини справи не оспорюються учасниками судового провадження, показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, з`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим фактичних обставин справи, не маючи сумнівів у добровільності його позиції, суд приходить до висновку, що у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України дослідження фактичних обставин справи слід обмежити допитом обвинуваченого та дослідженням даних у справі, що характеризують його особу.

Таким чином, оцінивши в сукупності всі фактичні обставини справи, суд приходить до переконання про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, який слід кваліфікувати за ч.4 ст.407 КК України - самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій цієї статті- військовослужбовцем не строкової служби.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до статей 50,65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та вважає, що йому слід обрати покарання у виді позбавлення волі.

Із врахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину, щиросердечно розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем проживання, приймаючи до уваги його сімейний стан неодружений, на утриманні мати пенсіонер, 1940 року народження та стан її здоров"я, суд вважає за можливе застосувати ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбуття призначеного покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 76 КК України та ст.163 КВК України.

Суд вважає, що дане покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів.

Керуючись статями 349 ч.3, 369, 373, 374, п.1 ч.1 ст.392, п.2 ч.2 ст.395 КПК України, суд,-

З А С У Д И В:

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у виді 3(трьох) років 6(шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 2(два) роки.

Відповідно до ст.163 КВК України та ч.1 ст. 76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_3 покласти такі обов`язки:

-не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу командира військової частини та кримінально-виконавчої інспекції;

-повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий :