Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
11 травня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі:
Головуючого: ОСОБА_1
Суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Секретаря судового засідання: ОСОБА_4 , ОСОБА_5
З участю прокурора: ОСОБА_6
Потерпілої: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в м. Рівне кримінальне провадження №0000761 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Застав`я Рівненського району Рівненської області, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 18 січня 2016 року, за ч.1 ст.125 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 18 січня 2016 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання 120 годин громадських робіт.
Як установив суд, 02.06.2015 року ОСОБА_8 близько 18 год. перебуваючи по АДРЕСА_1 під час словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно застосував фізичне насильство до колишньої дружини ОСОБА_7 , завдавши тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №495 від 05.06.2015 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. При цьому вказує, що вирок повинен бути скасований, а провадження закрите на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із не встановленням достатніх доказів для доведення вини. Зазначає, що зміст вироку не відповідає вимогам статті 374 КПК України, оскільки в мотивувальній частині не зазначено мотиви неврахування окремих доказів, на які покликалась сторона захисту. Також доводить, що висновок експерта, протокол проведення слідчого експерименту та протокол проведення додаткового експерименту є недопустимим доказом, оскільки отриманий з порушенням норм КПК України. Крім цього зазначає, що в даному кримінальному провадженні не було призначено прокурора, який є однією із сторін обвинувачення. При цьому вважає, що висновок експерта №495 від 05.06.2015 року повинен бути визнаний судом як недопустимий доказ, оскільки складений з порушенням ст.102 КПК України.

Окрім того, доводить, що висновок суду про доведеність вини не підтверджується дослідженими під час судового розгляду справи доказах та ґрунтується на припущеннях. Вказує, що тілесні ушкодження виникли внаслідок самостійного нанесення потерпілою тілесних ушкоджень про що підтвердила в судовому засіданні. При цьому доводить, що оскільки в потерпілої від найменшого дотику з`являються синці, факт щодо умисного нанесення тілесних ушкоджень повністю виключається. Даний факт також підтвердив в судовому засіданні експерт, який зазначив, що індивідуальні особливості можуть впливати на час вчинення тілесних ушкоджень. Зазначає, що місцевим судом не вірно викладено пояснення експерта, при цьому останнього перед допитом не приводили до присяги. Вважає, що призначене йому покарання не відповідає суте пню тяжкості та його особі, оскільки судом враховано, що останній неодноразово притягувався до адмінвідповідальності за вчинення насильства в сім`ї.

Просить вирок скасувати та закрити дане провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої ОСОБА_7 про залишення вироку без зміни, думку прокурора ОСОБА_6 , про залишення вироку місцевого суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні заподіяному потерпілій ОСОБА_7 , суд першої інстанції зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених ним із дотриманням вимог чинного кримінально-процесуального законодавства, про що у вироку навів докладні мотиви згідно зі ст.374 КПК України.
Зокрема, суд обґрунтовано поклав в основу вироку сукупність таких доказів, як: послідовні показання потерпілої ОСОБА_7 про те, що 02.06.2015 року її колишній чоловік приїхав до неї та почав збирати дітей до басейну, на що остання заперечила, оскільки її син на той момент хворів та мав сильний кашель. У відповідь обвинувачений штовхнув її об двері, після чого потерпіла відвела сина до сусідки. Обвинувачений наздогнав її та почав шарпати за одяг, виривати сина з рук та вдарив в грудну клітину.Вихопивши сина, він посадив його в автомобіль та хотів виїхати з двору, однак потерпіла закрила ворота. Вийшовши з машини обвинувачений схопив потерпілу, заламав їй руку та штовхнув у паркан головою, після чого вона відчула що їй стало погано в той час, як обвинувачений ще раз штовхнув і вона вдарилась обличчям об асфальт;
свідка ОСОБА_8 (яка була очевидцем події, оскільки знаходились в самому будинку) та підтвердила покази потерпілої ОСОБА_7 щодо події яка сталась 02 червня 2015 року;
свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що неодноразово була свідком суперечок між обвинуваченим та потерпілою. 02.06.2015 року близько 18 год. побачила, як на дорозі стоїть потерпіла з сином, а обвинувачений шарпав її за одяг та ударив у грудну клітину. Що сталось далі вона не бачила, проте пізніше у потерпілої на обличчі був великий синець, око було підпухле, і по тілу були садна;
експерта ОСОБА_10 , який проводив судово-медичну експертизу від 05.06.2015 року та пояснив, що наявні на тілі потерпілої тілесні ушкодження , а саме крововиливи, були на момент проведення експертизи синюшного кольору і могли бути заподіяні 02.06.2015 року;
Крім показів потерпілої та свідків вина обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджуються висновком експерта №495 від 05.06.2015 року (а.с.12-13), з якого вбачається, що при проведенні судово-медичної експертизи у потерпілої ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу у ділянці правого плечового суглобу, два крововиливи на зовнішній поверхні правого плеча, крововилив, крововилив на внутрішній поверхні правого передпліччя, крововилив на передній поверхні правого стегна, крововилив і подряпина в лівій завушній ділянці, крововилив з подряпиною на передній поверхні лівого плеча. Всі наявні тілесні ушкодження виникли не менше, як від восьми травматичних дій тупими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею і могли виникнути від ударів руками, ногами та ін.. В сукупності тілесні ушкодження у ОСОБА_7 не характерні для виникнення при самопадінні зі стоячого положення; протоколом проведення слідчого експерименту від 09.07.2015 року з фототаблицями (18-21) під час якого потерпіла показала, що мала конфлікт з обвинуваченим, який наніс їй тілесні ушкодження.
Викладені у висновках дані щодо локалізації та механізму спричинення потерпілій тілесних ушкоджень узгоджуються з показаннями самої ОСОБА_7 як під час досудового розслідування в ході її допиту як потерпілої та при проведенні з дотриманням процесуальних вимог слідчого експерименту від 09.07.2015 року (а.с.18-21), про заподіяння їй цих ушкоджень та в ході судового розгляду справи.
У протоколі додаткового слідчого експерименту від 12.08.2015 року також зазначено, що обвинувачений ОСОБА_8 спершу шарпав за одяг спереду, що в подальшому призвело до заламування рук за спину, що унеможливлювало останню ухилитися від шарпанини та нанесенню тілесних ушкоджень. При цьому обвинувачений, звернувши праву руку за спину штовхнув ОСОБА_7 головою у камінний паркан від чого останню впала на асфальт.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про недопустимість доказів та висновків вищевказаних експертиз колегія суддів вважає безпідставними. Зазначені висновки колегія суддів визнає науково-обгрунтованими, належно мотивованими, і такими, що відповідають вимогам кримінально-процесуального закону і сприймаються як належний та допустимий доказ.
Твердження обвинуваченого про те, що він не наносив їй тілесних ушкоджень спростовується матеріалами кримінального провадження. Зокрема показаннями потерпілої, які суд визнає достовірними і такими, що співпадають з іншими фактичними даними у справі, а саме показами свідків події, висновками судово-медичних експертиз, які жодних сумнівів у їх правильності не викликають, оскільки повністю відповідають даним про те, яким чином і куди саме ОСОБА_8 наніс колишній дружині ОСОБА_7 тілесні ушкодження. При цьому експертом категорично виключається отримання таких ушкоджень при падінні чи самопадіння на площині. Даних про те, що такі тілесні ушкодження потерпіла отримала за інших обставин чи в інший проміжок часу у справі не встановлено.

Посилання обвинуваченого на порушення судом вимог ст.370 КПК України щодо незаконності, невмотивованості і необґрунтованості судового рішення, недопустимість доказів, оскільки вони отриманні з порушенням норм кримінального-процесуального законодавства, колегія суддів вважає позбавленими підстав. Як свідчать матеріали провадження та аудіозапис фіксації перебігу судового провадження, жодних даних, які б свідчили про процесуальні порушення судом першої інстанції не встановлено.
Всупереч викладеним в апеляціній скарзі ОСОБА_8 доводам про те, що у справі не було призначено прокурора, у матеріалах провадження міститься постанова (а.с.2) про призначення прокурора ОСОБА_11 .. Крім того, при апеляційному розгляді надано копію постанови, яка підтверджує участь прокурора ОСОБА_11 у даному кримінальному провадженні.
Покарання ОСОБА_8 призначено з дотриманням вимог ст.65 КК України, воно відповідає вчиненому та особі засудженого, є справедливим необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, неправильного застосування кримінального закону (зокрема ч.1 ст.125 КК) та істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою скасування вироку, колегія суддів у даному кримінальному провадженні не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 18 січня 2016 року відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3