АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 215/4773/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/86/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 28 квітня 2016 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 за кримінальними провадженнями №0002829 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, українця, громадянина України, освіта середньо-технічна, одруженого, приватного підприємця ФОП ОСОБА_6 , маючого на утриманні неповнолітнього сина 2000 року народження, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, який визнаний винним та засуджений:

- за ст.122 ч.1 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.75, 76 ч.1 п.2, 3 КК України ОСОБА_6 від покарання звільнено з іспитовим строком на 1 рік, зобов`язавши не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_8

потерпіла ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , просить вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року ОСОБА_6 був визнаний винним та засуджений за обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України за наступних обставин.

14 листопада 2014 року приблизно о 20 годині 20 хвилин ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився за місцем свого мешкання, за адресою АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В цей час між вказаними особами, виникла сварка на побутовому ґрунті.
Цього ж дня, 14 листопада 2014 року приблизно о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, зайшов до спальної кімнаті будинку за адресою АДРЕСА_2 , де в цей час знаходилась ОСОБА_9 з метою продовження раніше виниклого між ними конфлікту.
Діючи цілеспрямовано, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин до ОСОБА_9 , з метою заподіяння останній тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_9 , яка стояла поруч з ним, один удар кулаком правої руки в обличчя, від якого ОСОБА_9 не встояла на ногах та впала на підлогу. Продовжуючи свої умисні дії, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_9 , яка лежала на підлозі на спині, три удари правою ногою: перший удар - в область нижньої щелепи ліворуч, другий - в область нижньої щелепи спереду та третій - в область лівого вуха, чим спричинив останній тілесні ушкодження.
Таким чином, в результаті умисних злочинних дій ОСОБА_6 , спричинив потерпілій ОСОБА_9 , ушкодження у вигляді: закритого перелому нижньої щелепи в проекції кута ліворуч, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1122 від 08.06.2015 року, відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я, більше 21 доби.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 , посилається на ті обставини, що відповідно до висновків суду в день скоєння кримінального правопорушення він знаходився за адресою АДРЕСА_2 зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 . Але факт того, що на той час ОСОБА_9 була його співмешканкою не знайшов свого підтвердження під час судового слідства. Суд не прийняв до уваги той факт, що він з потерпілою однією сім`єю не проживав, вважаючи, що сам факт мешкання чи не мешкання з потерпілою не спростовує факту завдання їй тілесних ушкоджень та не має правового значення для вирішення даної справи. З цим висновком суду обвинувачений не згоден та вважає, що саме вказані обставини підтверджують його пояснення в той частині, що ОСОБА_9 за вказаною адресою не проживала, та 14.11.2014 року не знаходилась у вказаному будинку разом з ним. Також, при ухваленні вироку, суд посилається як на основний доказ його вини, на показання свідка ОСОБА_10 . Але суд не прийняв до уваги той факт, що свідок не вказує точну дату спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, а лише посилається на місяць листопад 2014 року. Також, судом не взято до уваги те, що свідок ОСОБА_10 на той час перебувала у дружніх стосунках з ОСОБА_9 , тому і надавала показання проти обвинуваченого, а отже, до її показань суд повинен був віднестися критично. Крім того, у своїх висновках суд посилається на показання неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , який є сином потерпілої, тим самим зацікавленою особою у кримінальному провадженні і, всупереч цьому, не бере до уваги показання свідка ОСОБА_12 , посилаючись на те, що до них слід віднестися критично, так як він зацікавлений у справі є сином обвинуваченого. Також, суд, аналізуючи показання потерпілої, вказує, що вона викликала бригаду швидкої медичної допомоги 15.11.2014 року. Вважає, що суд навмисно не вказав, що допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що до лікарні за її проханням відвіз свідок ОСОБА_12 , що підтверджується звукозаписом судового засідання від 29.09.2015 року, а швидку допомогу вона не викликала. Крім того, суд проігнорував ті обставини, що стороною обвинувачення не надано жодних прямих доказів його вини у спричиненні тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 . Допитані під час судового слідства свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не бачили факту спричинення потерпілій тілесних ушкоджень. Всі ці обставини не були прийняті до уваги судом першої інстанції при ухваленні вироку та у своїй сукупності не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Що стосується досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів кримінального провадження, судом були досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення, які не підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а лише надають інформацію щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Таким чином, суд при ухваленні вироку не обґрунтував свої висновки у кримінальному провадженні, поверхневе дослідження доказів фактично позбавило суд можливості ухвалити мотивований вирок.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 , в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, кожен окремо, підтримали викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого вимоги та просили задовольнити її в повному обсязі, вирок суду скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор просив апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року без змін.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , а вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року залишити без змін

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КК України, відповідають обставинам справи та ґрунтуються на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

Доводи апеляцій обвинуваченого про те, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, що суд безпідставно взяв до уваги одні докази і відхилив інші, про те, що судовий розгляд був проведений необ`єктивно є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Судом в повній мірі досліджені зібрані в справі докази. У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_6 .

Пояснення свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , неповнолітнього свідка ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_9 є логічними та послідовними, узгоджуються між собою, не викликають будь-якого сумніву у їх достовірності та в своїй сукупності вказують на вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Суд дав правильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам. Наведені докази спростовують доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та про те, що він не вчиняв злочину.

Як видно із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 будучи допитаним в судовому засіданні винним себе не визнав, пояснив, що із потерпілою він не мешкав однією сім`єю, а лише впустив ОСОБА_9 разом із дітьми пожити в належному йому будинку по АДРЕСА_2 , оскільки їй не було де жити. 07.11.2014р. він домовився разом із товаришем на ім`я ОСОБА_18 та із сусідом ОСОБА_19 , який є чоловіком ОСОБА_10 попаритися в лазні, яка розташована на території належного йому домоволодіння по АДРЕСА_2 . ОСОБА_19 не прийшов в баню, він був удвох із ОСОБА_18 . Приблизно о 20.00 год. приїхала на мопеді ОСОБА_9 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння та намагалася зайти на подвір`я. Він виштовхав її та не пустив до двору. Після цього приблизно о 21-22 год. на подвір`я щоб попаритися в лазні прийшла сусідка ОСОБА_10 разом із ОСОБА_9 . Остання прийшла з подряпинами на обличчі та брудною. ОСОБА_10 принесла пляшку горілки, в цей час ОСОБА_18 на території домоволодіння вже не було. Його син ОСОБА_20 вже спав в будинку разом із своєю дівчиною, тому він впустив ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в кухню, де вони сіли спілкуватися. Побачивши поведінку ОСОБА_9 , яка роздягалася та танцювала, він залишив ОСОБА_10 та ОСОБА_9 в кухні та поїхав до своєї дружини ОСОБА_21 , з якою постійно мешкав протягом тривалого часу.
Спростовуючи доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про непричетність до кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд послався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими і підстав сумніватися у їх достовірності по справі колегія суддів не знаходить.

Колегія суддів вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведена дослідженими та наведеними у вироку доказами, а саме:

- поясненнями потерпілої ОСОБА_9 , яка під час допиту в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що 14.11.2014 року вона приблизно о 20.20 год. приїхала додому на АДРЕСА_2 , де мешкала разом із двома дітьми та ОСОБА_6 . В дворі був друг ОСОБА_6 ОСОБА_18 . Після цього ОСОБА_6 почав сваритися, оскільки вона пізно прийшла, потім вдарив її 2 рази по обличчю та виштовхав з двору. Приблизно о 22 год. ОСОБА_6 покликав її в двір, вона зайшла та почала готувати вечерю. Після того як ОСОБА_18 пішов, до них в гості прийшла сусідка ОСОБА_22 , яку запрошував ОСОБА_6 , ОСОБА_23 бачила, як вона плакала. Вони всі втрьох сіли вечеряти, між нею та ОСОБА_6 почалася сварка, вона встала та пішла спати. Через деякий час до неї прийшов ОСОБА_6 , почав сваритися, вона підвелася та сіла на ліжко, а ОСОБА_6 її схопив та вдарив кулаком по лівій щоці, від удару вона вдарилася о гардероб правою стороною голови та тіла, після цього вона втратила свідомість. Коли вона отямилася, то побачила, як ОСОБА_6 бив її ногами, вона лежала на підлозі. Після того, як ОСОБА_6 вдарив її рази 3-4 ногою по обличчю, він її схопив за волосся та потягнув на двір, але зайшла ОСОБА_10 , зробила ОСОБА_6 зауваження та він пішов. 15.11.2014р. вона викликала швидку допомогу, її відвезли до 8-ої міської лікарні, а потім перевезли в «тисячку». В лікарні їй сказали, що необхідні гроші на операцію, вона зателефонувала ОСОБА_6 , останній відмовився надавати гроші на лікування та сказав щоб вона їхала додому. Після цього вона 20 днів лежала дома, не могла розмовляти та їсти, оскільки в неї була зламана щелепа;
- поясненнями свідка ОСОБА_10 , яка під час допиту в судовому засіданні пояснила, що в листопаді 2014 року вона прийшла до будинку ОСОБА_6 , останній відчинив ворота та покликав її у будинок. Зайшовши в будинок, вона побачила ОСОБА_9 , яка була засмучена, оскільки посварилася із чоловіком. Після цього вони пішли у кухню, та почали разом, втрьох вживати алкогольні напої. Потім вона та ОСОБА_9 пішли попаритися до лазні, після чого знову вживали алкогольні напої та спілкувалися. Приблизно о 23.00 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_6 почали сваритися, ОСОБА_9 вийшла з кухні, потім пішов ОСОБА_6 . Хвилин 5-7 вона сиділа сама, потім вийшла на двір та пішла в будинок щоб знайти ОСОБА_9 чи ОСОБА_6 , де побачила, як ОСОБА_9 лежить на підлозі, а ОСОБА_6 наносить їй удар ногою по обличчю, він тягнув ОСОБА_9 за волосся, витягнув на вулицю до хвіртки. Вона попросила ОСОБА_6 , щоб він не бив ОСОБА_9 та пішла додому, вони залишилися вдома. Наступного дня вона знову пішла до ОСОБА_9 та побачила в неї на обличчі гематоми, ОСОБА_9 не могла розмовляти, в неї була зламана щелепа;
- поясненнями свідка ОСОБА_17 , яка під час допиту в судовому засіданні показав, що 07.10.2014 року приблизно о 22.30 год. він приїхав з роботи додому, вирішив не йти паритися до лазні ОСОБА_6 , про яку вони попередньо домовилися, оскільки дуже заморився. Його дружина ОСОБА_10 пішла до ОСОБА_6 , щоб попаритися в лазні, а він ліг спати. Йому не відомо про події, які відбувалися в будинку ОСОБА_6 , але відомо, що його дружина після сварки між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 ходила до ОСОБА_9 та робила їй уколи;
- поясненнями неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , який під час допиту в судовому засіданні пояснив, що 14.11.2014 року приблизно о 20.00 год. його мати ОСОБА_9 приїхала з роботи додому на АДРЕСА_2 . Вдома був його молодший брат, син ОСОБА_6 ОСОБА_20 , дядя ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . Його мати приїхала з пакетами, які він допоміг їй занести в кухню. ОСОБА_25 та дядя ОСОБА_24 розтоплювали лазню, а він разом із матір`ю та молодшим братом пішли в будинок. Приблизно о 21-22 год. він ліг спати, прокинувшись з ранку він побачив побиту матір, яка лежала в спальні, вона не могла нічого їсти, пити та розмовляти, на її обличчі були синці, на руках та ногах також. ОСОБА_25 був біля неї, мати проживала разом із ОСОБА_6 приблизно 7 років до грудня 2014 року. Про те, як саме ОСОБА_6 бив матір він знає лише зі слів молодшого брата.
Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 повною мірою доведена поясненнями свідків та потерпілої, які є послідовними та співпадають між собою. Крім того, допитуючи свідків та потерпілу, суд попередив їх про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України та надав можливість всім учасникам процесу задавати їм питання. Тому колегія суддів не вбачає підстав у суду першої інстанції сумніватися в достовірності їх показів.

Пояснення вказаних свідків та потерпілої надані ними з дотриманням вимог чинного КПК України, є послідовними та повністю узгоджуються між собою та щодо різних обставин справи, а суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що покази, які вони давали на досудовому слідстві та підтвердили в судовому засіданні правдиві, оскільки знаходяться у взаємозв`язку з іншими об`єктивними письмовими доказами по справі, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- висновком спеціаліста від 07.04.2015 року №649, згідно якого, 15.11.2014 року приблизно о 21.00 год. було оглянута ОСОБА_9 . Виявлене в неї ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої щелепи в проекції кута ліворуч за характером відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесним ушкодженням, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби, які могли бути утворені від дії тупого твердого предмету, або предметів, або при ударі об такі. Беручі до уваги ступінь його загоєння (дані медичної документації на ім`я потерпілої), свідчить, що термін його виникнення може відповідати терміну вказаному обстежуваною 14.11.2014 року (том 1 а.кп.39-40);
- протоколом слідчого експерименту від 05.06.2015 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_9 продемонструвала обставини її побиття ОСОБА_6 (том 1 а.кп.41-42);
- висновком експерта за №1122 від 08.06.2015 року, згідно якого, на підставі медичних даних встановлено, що у ОСОБА_9 був виявлений закритий перелом нижньої щелепи в проекції кута ліворуч. Характер тілесного ушкодження у потерпілої свідчить про те, що ушкодження у неї виникло від ударної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо внаслідок удару кулаком, взутою ногою, або при ударі о тупий твердий предмет, який мав такі ж властивості. Виявлене у неї ушкодження відноситься до середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я більше 21 доби. Характер виявленого ушкодження в наданих медичних документах на ім`я потерпілої свідчить, що термін його виникнення може відповідати 14.11.2014 року. Враховуючи локалізацію і характер у потерпілої ушкоджень, а саме закритого перелому нижньої щелепи в проекції кута ліворуч можливо зробити підсумок, що механізм його утворення не суперечить судово-медичним даним отриманим під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілої від 05.06.2015 року (том 1 а.кп.48-49);
- протоколом слідчого експерименту від 25.06.2015 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_10 , яка вказала на обставини події та характер нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ОСОБА_9 (том 1 а.кп.64-65).
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд при ухваленні вироку не обґрунтував свої висновки у кримінальному провадженні, а тому без достатніх на те доказів, його було незаконно засуджено за ст.122 ч.1 КК України, на думку колегії суддів є необґрунтованими, та такими, що повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких видно, що події кримінального правопорушення, кримінальна відповідальність за які передбачена чинним Кримінальним кодексом України та вина ОСОБА_6 у його скоєнні знайшли своє повне підтвердження в сукупності доказів, які в суді першої інстанції належним чином перевірено та оцінено, в тому числі з точки зору їх достовірності.

У відповідності з вимогами ст.374 КПК України, в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції проаналізувавши зібрані по справі докази обґрунтував правильність висновків щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено та навів мотиви, по яким не прийняв до уваги доводи сторони захисту щодо відсутності вини останнього, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого за ст.122 ч.1 КК України, за ознаками умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

На думку колегії суддів, сукупності викладених у вироку доказів достатньо для того, щоб зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованого йому злочину, навіть при не визнані останнім своєї вини.

Судом першої інстанції чітко встановлено склад злочину у тому числі його об`єктивну сторону. Колегія суддів звертає увагу на те, що ні з боку захисту, ні з боку обвинуваченого не було надано додаткових доказів, не було заявлено обґрунтованих клопотань про необхідність дослідження додаткових доказів як у суді першої інстанції, так і не надходило обґрунтованих клопотань про дослідження доказів у суді апеляційної інстанції.

Також, є безпідставними доводи обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що у своїх висновках суд посилається на показання неповнолітнього свідка ОСОБА_11 , який є сином потерпілої, тим самим зацікавленою особою у кримінальному провадженні і, всупереч цьому, не бере до уваги показання свідка ОСОБА_12 , посилаючись на те, що до них слід віднестися критично, так як він зацікавлений у справі є сином обвинуваченого.

В цій частині колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає, що необхідно віднестися критично до пояснень як свідка ОСОБА_12 , так і до показань свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_13 на підставі того, що ці свідки є родичами та друзями обвинуваченого та зацікавлені в результатах розгляду кримінального провадження.

Крім того, необхідно віднестись критично і до пояснень самого обвинуваченого ОСОБА_6 щодо не вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки вони не ґрунтується на досліджених під час судового слідства матеріалах кримінального правопорушення, а отже не визнання ним вини, викликане лише бажанням обвинуваченого ухилитися від кримінальної відповідальності.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що станом на листопад 2014 року він вже не мешкав з потерпілою ОСОБА_9 є безпідставними, оскільки факт проживання обвинуваченого з потерпілою не спростовує факту завдання потерпілій тілесних ушкоджень, а отже не може свідчити про його невинуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Крім того, як пояснював сам обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції та не заперечував в суді апеляційної інстанції, він впустив ОСОБА_9 разом з дітьми пожити в належний йому будинок по АДРЕСА_2 , оскільки їй не було де жити. В період часу, в який обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, обвинувачений також знаходився на території вказаного домоволодіння, оскільки, як він пояснював, він домовився разом з товаришами ОСОБА_18 та ОСОБА_19 попаритися в лазні, яка розташована в цьому самому будинку. Отже, цей факт, крім інших встановлених під час судового провадження, підтверджує, що обвинувачений та потерпіла під час нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, знаходилися у будинку, розташованому за адресою АДРЕСА_2 .
За цих же підстав, колегія суддів вважає несуттєвими доводи апеляції обвинуваченого з приводу того, що свідок ОСОБА_10 не вказує точну дату спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, а лише посилається на місяць листопад 2014 року.

Що стосується доводів обвинуваченого з приводу того, що судом не взято до уваги те, що свідок ОСОБА_10 на той час перебувала у дружніх стосунках з ОСОБА_9 , тому і надавала показання проти обвинуваченого, а отже, до її показань суд повинен був віднестися критично, колегія суддів не погоджується з вказаними доводами, оскільки допит вказаного свідка проводився згідно норм чинного КПК України. Ії допит проводився без будь-яких порушень та правильно був прийнятий до уваги судом першої інстанції на підставі положень ст.95 КПК України.
Також, не погоджується колегія суддів з доводами апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що більшість письмових доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених під час судового провадження, не підтверджують його вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а лише надають інформацію щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Всі письмові матеріали кримінального провадження, складені слідчім, експертами та спеціалістами з дотриманням вимог ст.ст.99, 101, 102 КПК України та оцінені судом без порушень норм ст.94 КПК України.
Одночасно, під час прослуховування звукозапису судового засідання від 29.09.2015 року, знайшли своє підтвердження доводи апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що до лікарні за її проханням відвіз свідок ОСОБА_12 (21-23 хвилини звукозапису). Вказане також підтвердив і свідок ОСОБА_12 під час допиту в судовому засіданні.

Але, знову ж таки, колегія суддів вважає, що факт того, що в лікарню потерпілу відвіз саме син обвинуваченого, а не лікарі швидкої медичної допомоги, не спростовує факту нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 .

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судовий розгляд вказаного кримінального провадження проведений з достатньою повнотою, дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ст.122 ч.1 КК України, а тому, підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегією суддів не встановлено.

Будь-яких даних, які б свідчили про упередженість органів досудового слідства чи суду першої інстанції, колегією суддів не виявлено. Під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження вимоги норм чинного Кримінального процесуального кодексу України було дотримано.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального законодавства, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення чи підстав для закриття кримінальної справи, колегією суддів не встановлено. Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 не ґрунтуються на матеріалах справи та є надуманими.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягають задоволенню, вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.115, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
В задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити.

Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року відносно ОСОБА_6 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України залишити без змін.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а засудженим у той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4