Справа № 357/8292/16-к
1-кп/357/719/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.11.2016 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференцзв`язку в залі судового засідання №2 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з професійною технічною освітою, не одруженого, призваний на військову службу під час мобілізації 17 серпня 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_1 , кочегар польової лазні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (перебуває під вартою у Криворізькій установі виконання покарань № 3 УДПтС в Дніпропетровській обл. у іншому кримінальному провадженні)

Раніше судимого:

1)20.01.2010 року вироком Інгулецького районного суду м. Кривий Ріг за ч. 3 ст. 189, із застосуванням ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

2)16.08.2010 вироком Інгулецького районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. Звільненого 20.12.2013 року умовно достроково на невідбутий строк на 1 рік 7 місяців 16 днів

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:
Відповідно до ст.ст. 1, 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»:

- від 17.03.2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII;

- від 06.05.2014 року № 454/2014, затвердженого Законом України від 06.05.2014 року № 1240-VII ;

- від 21.07.2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22.07.2014 року № 1595-VII;

- від 14.01.2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 15.01.2015 року № 113-VIII,

з 18 березня 2014 року в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 43-РС від 16 грудня 2015 року військовослужбовця призваного на військову службу під час мобілізації 17 серпня 2015 року Інгулецьким ОРВК Дніпропетровської обл. солдата ОСОБА_6 призначено на посаду кочегара польової лазні взводу забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка до 8 лютого 2016 року дислокувалася за адресою: АДРЕСА_4 .

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_6 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним на військову службу під час мобілізації і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентують його діяльність, солдат ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, без поважних причин, в умовах особливого періоду бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, 26 грудня 2015 року близько 21 години 00 хвилин самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка до 8 лютого 2016 року дислокувалася за адресою: АДРЕСА_4 .

У період з 26 грудня 2015 року по 16 червня 2016 року ОСОБА_6 ухилявся від обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

16 червня 2016 року ОСОБА_6 в рамках кримінального провадження № 000834 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та цього ж дня обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб

Між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_6 з участю захисника останнього адвоката ОСОБА_5 01 листопада 2016 року укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з угодою ОСОБА_6 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, в обсязі обвинувачення, за кваліфікацією за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчиненого особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Сторонами узгоджено, що у разі затвердження угоди Князєву буде призначене покарання за ч.4 ст.407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винуватим, віднесений до тяжкого злочину, а отже угода відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 цілком розуміє положення ч.ч. 4,5 ст.474 КПК України, і укладена сторонами угода - є добровільною, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Крім цього, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, зокрема, вимогам ст.ст. 52, 63 КК України та інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, та при цьому обвинувачений ОСОБА_6 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Суд також визнає зазначені в угоді як пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, визнання вини, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, які виразились у перенесенні ним гострої стресової ситуації під час тривалої участі в бойових діях у зоні проведення АТО, що є підставою для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України та призначення покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 407 КК України.

Матеріальну та моральну шкоду кримінальним правопорушенням не завдано.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд,-
ЗАСУДИВ:
Затвердити угоду від 01 листопада 2016 року про визнання винуватості, укладену між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_6 з участю захисника останнього адвоката ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання:
-за ч.4 ст.407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Оскільки ОСОБА_6 утримується під вартою в рамках іншого кримінального провадження запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речові докази по справі відсутні.
Вирок може бути оскаржений, до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.
Суддя ОСОБА_1