Код суду 233 Справа № 233/2557/16-к
Вирок
Іменем України
04 липня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Лотошеве Тальнівського району Черкаської області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , призваного Тальнівським РВК 31 липня 2015 року під час мобілізації на особливий період, в теперішній час радіотелефоніста- лінійного наглядача відділення управління взводу управління командира гаубично- артилерійської батареї військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, не судимого,-
за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ч.8 ст.4, ч.1 ст.5, ст.10,11, ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 15 січня 2015 року № 15/2015 ОСОБА_4 був призваний у зв*ячзку з мобілізацією до лав Збройних Сил України 31 липня 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 по стройовій частині № 205 від 15 вересня 2015 року ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги 1 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Відповідно до п.п.1,2 ст.1, п.4 ст.2 Закону України «Про військовий обов*язок і військову службу», які визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов*язком громадян України; військовий обов*язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включають в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.
З 15 січня 2015 року, з моменту оголошення часткової мобілізації згідно Указу президента від 15 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 по теперішній час на території України діє особливий період.
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 127, 128, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2,4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст.1 Закону України «Про військовий обов*язок і військову службу» був зобов*язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов*язок, виконувати службові обов*язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов*язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов*язки, засвоювати все чого навчають командири (начальники) та бути готовим до виконання завдань, пов*язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися таким, що виконує обов*язок військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
20 грудня 2015 року солдат ОСОБА_4 діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, будучи військовослужбовцем служби під час мобілізації на особливий період, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України України, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов*язків несення військової служби, діючи умисно з метою тимчасово ухилитися від виконання обов*язків військової служби без дозволу командування вчинив самовільне залишення військової частини польова пошта НОМЕР_1 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
20 грудня 2015 року солдат ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військові частині польова пошта НОМЕР_1 , вчинив самовільне залишення військової частини без поважних причин, свої службові обов*язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини польова поштова НОМЕР_1 не вживав, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від виконання обов*язків військової служби до 07 лютого 2016 року в умовах особливого періоду.
07 лютого 2016 року солдат ОСОБА_4 , усвідомивши власну протиправну поведінку, повернувся до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_2 по АДРЕСА_2 .
В період часу з 20 грудня 2015 року до 07 лютого 2016 року солдат ОСОБА_4 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов*язків військової служби, перебував за місцем власної реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов*язуючи його з виконанням обов*язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні інкримінованого злочину визнав та пояснив, що є військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 . 20 грудня 2015 року не маючи поважних причини для залишення військової частини та без належного документального оформлення, він зважаючи на пригнічений морально-психологічний стан, поїхав додому - в АДРЕСА_1 , де залишався до 07 лютого 2016 року, після чого усвідомивши протиправність своєї поведінки, добровільно повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вина підтверджується перевіреними та дослідженими судом доказами.
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 15 вересня 2015 року № 205 солдата ОСОБА_4 було призначено номером обслуги 1 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї військової частини польова пошта В НОМЕР_2 (а.с.22).
Місцем постійної дислокації військової частини польова пошта В НОМЕР_2 є АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 18 травня 2016 року № 435/27 (а.с.41).
Згідно витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 21 грудня 2015 року № 586 (а.с.26-27), акту службового розслідування, затвердженого командиром військової частини польова пошта В НОМЕР_2 ОСОБА_5 (а.с.28-29) та наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 15 квітня 2016 року № 295 встановлено, що солдат ОСОБА_4 20 грудня 2015 року самовільно без поважних причин покинув розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 08 лютого 2016 року № 32 солдат ОСОБА_4 вважається таким, що прибув 07 лютого 2016 року до військової частини після її самовільного залишення (а.с.37).
Наказом командира військової частини польова пошта В НОМЕР_2 від 13 лютого 2016 року № 37 ОСОБА_4 було призначено на посаду радіотелефоніста- лінійного наглядача відділення управління взводу управління командира гаубично- артилерійської батареї (а.с.38).
Оцінивши вищезазначені досліджені у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та у взаємозв*язку, суд дійшов до висновку, що подія злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 мала місце в період часу з 20 грудня 2015 року до 07 лютого 2016 року ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, діючи умисно, самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Вина обвинуваченого у скоєнні зазначеного злочину доведена повністю і його дії правильно кваліфіковані за ст.407 ч.4 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем без поважних причин в умовах особливого періоду, крім военного стану.
При призначенні ОСОБА_4 певного виду та конкретної міри покарання в межах, встановлених у санкції ст.407 ч.4 Особливої частини КК України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем служби, позитивно - за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; обставину, що пом*якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Обставиною, що пом*якшує покарання суд визнає щире каяття.
Враховуючи наведене вище, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому за ст.407 ч.4 КК України покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки на переконання суду зазначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
З урахуванням обставини, що пом*якшує покарання та особи обвинуваченого, який щиро розкаявся, його критичного ставлення до скоєного, що свідчать про намір стати на шлях виправлення та перевиховання та дають підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена та виправлення ОСОБА_4 можливе без реального відбуття покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, звільнивши його від відбуття покарання з іспитовим строком.
Цивільний позов не заявлений.
Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Керуючись ст.ст.368, 370,371 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у пред*явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі статті 75 КК України ОСОБА_4 від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі звільнити з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов*язки.
Відповідно до статті 76 КК України зобов*язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, командира військової частини.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляція на вирок суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Суддя