УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2016 року Марганецький міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої-судді - ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілих - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Марганець кримінальне провадження № 000093 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в :

В Марганецькому міському суді Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000093 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

В судовому засіданні прокурор клопотав про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою до 60 днів, мотивуючи наявністю ризиків, передбачених п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, переховування від суду, незаконний вплив на свідків, серед яких є знайомі обвинуваченого, тяжкістю покарання. Просить врахувати, що ОСОБА_10 обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, однак під час такого були виявлені порушення, вчинені останнім. Також судові засідання неодноразово відкладались через численну кількість довідок про лікування ОСОБА_10 , що призводило до порушення розумних строків розгляду кримінального провадження. Вважає, що підстави для зміни ОСОБА_10 запобіжного заходу на домашній арешт чи заставу відсутні.
Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтримали клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою. Заперечили клопотання захисників ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про заміну запобіжного заходу на домашній арешт чи заставу.
Захисники ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просили відмовити, мотивуючи що ризики на які останній вказав є припущенням, хоча КПК передбачає їх доведеності, таке є безпідставним. Просили врахувати, що ОСОБА_10 має постійне місце праці, проживання, родину, на утриманні двох дітей 2000, 2006 років народження. Крім того, при вирішенні питання запобіжного заходу звернути увагу на положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розумний строк розгляду кримінального провадження та обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства. Просили обрати запобіжний захід у вигляді застави чи домашнього арешту.
Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав клопотання своїх захисників щодо заміни йому запобіжного заходу на домашній арешт чи застави. У задоволенні клопотання прокурора просив відмовити.
Згідно вимог ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді триманні під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Заслухавши думку учасників судового засідання, враховуючи той факт, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, його продовження, обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК України конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, має перевагу над принципом поваги до свободи особистості, суд приходить до наступного висновку.
При вирішенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 30 березня 2015 року ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Ухвалою цього ж суду від 17 вересня 2015 року ОСОБА_10 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд покликався при обранні такого на суспільну небезпечність вчиненого злочину, ймовірну можливість продовження обвинуваченим протиправної поведінки у подальшому, вплив на свідків, зокрема такий був помічений у свідка ОСОБА_15 , через неявку ОСОБА_16 неодноразово відкладався судовий розгляд, а згідно медичної документації такий мав можливість приймати участь у судових засіданнях, тому був оголошений у розшук. В подальшому запобіжний захід ОСОБА_16 у вигляді тримання під вартою продовжувався з аналогічних підстав.
Суд вважає, що з моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_16 під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Оцінюючи тяжкість вчиненого злочину, який інкримінуються обвинуваченому, суд враховує ступінь суспільної небезпечності злочину в конкретних умовах місця і часу, а також той факт, що до особи, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано за мотивом однієї лише небезпечності злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком понад три роки, крім виняткових випадків.

Злочин, який інкримінуються обвинуваченому характеризуються значною суспільною небезпекою, яка визначається, насамперед у вчиненні злочину умисного тяжкого тілесного ушкодження, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.
З врахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_10 та тяжкості інкримінованого йому діяння, вік та стан його здоров`я, судом не допитувалось ще значна кількість свідків, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, оскільки інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст. 177 КПК України, без визначення розміру застави, так як злочин спричинив загибель людини. З врахуванням вищенаведеного, у суду відсутні підстави для задоволення клопотання захисників про зміну ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 331 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотань захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про обрання ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, застави відмовити.
Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.
Продовжити ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 липня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає, а в частині застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення. Заперечення проти ухвали в частині застосування запобіжного заходу можуть бути подані під час оскарження судового рішення в апеляційному порядку.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та надіслати начальнику Дніпропетровської установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області № 4.

СУДДЯ ОСОБА_18

Оригінал ухвали.