Справа №591/1463/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/531/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 23 березня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстравана за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима:

1) 26 листопада 2009 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 2 місяці;

2) 28 грудня 2010 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

3) 13 квітня 2011 року Зарічним районним судом м. Суми за ч. 2 ст. 190, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць;

4) 09 грудня 2011 Ковпаківським районним судом м. Суми за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 5 місяців, звільнена від відбуття покарання 01 липня 2014 року на підставі ст. 7 Закону України «Про амністію у 2014 році»

визнана винною за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за даним вироком, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 786 грн. 24 коп., пов`язані із залученням експерта.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 500 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Вирішено долю речових доказів в порядку ст.100 КПК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Відповідно до вироку суду ОСОБА_7 визнана винною і засуджена за те, що у період часу з серпня 2014 року по січень 2015 року, остання, укладаючи фіктивні договори купівлі-продажу цукру за заниженими цінами з метою введення в оману без виконання умов договору, а саме, передачі товару покупцям, заволоділа чужим майном, а саме грошовими коштами шляхом обману: так, 06 серпня 2014 року в АДРЕСА_3 у ОСОБА_12 на суму 200 грн., 19 серпня 2014 року в АДРЕСА_4 у ОСОБА_13 на суму 350 грн, в серпні 2014 року у ОСОБА_14 в АДРЕСА_5 на суму 350 грн., в середині вересня 2014 року у ОСОБА_15 в АДРЕСА_6 на загальну суму 700 грн., 18 вересня 2014 року у ОСОБА_16 в АДРЕСА_7 , на суму 350 грн., 21 вересня 2014 року у ОСОБА_17 в АДРЕСА_7 , на суму 1 400 грн., в середині жовтня 2014 року у ОСОБА_18 в АДРЕСА_8 на загальну суму 350 грн., 27 жовтня 2014 року у ОСОБА_19 в АДРЕСА_7 на суму 700 грн., 28 жовтня 2014 року у ОСОБА_20 в АДРЕСА_7 на загальну суму 700 грн., в середині листопада 2014 року у ОСОБА_21 в АДРЕСА_9 на суму 350 грн., 30 грудня 2014 року у ОСОБА_22 в АДРЕСА_10 на суму 400 грн., 30 грудня 2014 року у ОСОБА_23 в АДРЕСА_11 , на суму 350 грн., 31 грудня 2014 року у ОСОБА_24 в АДРЕСА_12 , на суму 400 грн., 10 січня 2015 року у ОСОБА_25 в АДРЕСА_13 , на суму 700 грн., 20 січня 2015 року у ОСОБА_9 в АДРЕСА_14 на суму 160 грн.

Крім того, ОСОБА_7 таємно викрала грошові кошти: 26 листопада 2014 року у ОСОБА_26 в АДРЕСА_15 на суму 20 000 грн. та 09 жовтня 2014 року у ОСОБА_11 в АДРЕСА_16 на суму 600 грн.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачена, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій, порушує питання про зміну вироку суду в частині призначення їй міри покарання та пом`якшення призначеного покарання. За змістом своїх доводів зазначає, що судом невірно зазначено відомості у вступній та резолютивній частинах вироку щодо неї, зокрема, суд не послався на положення ст. 89 КК України, за наявності на те відповідних обставин, а саме, у зв`язку із застосуванням до обвинуваченої положень Закону України «Про амністію в 2014 році», що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, крім того зауважує, що суд безпідставно не застосував норми ст.ст. 66,69,69-1 КК України, внаслідок чого призначене покарання є надто суворим та таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі винної, вказує, що залишено поза увагою суду наявність у обвинуваченої двох малолітніх дітей, позицію потерпілих з приводу призначення їй виду покарання та відсутність з їх боку претензій матеріального характеру.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини кримінального провадження та зміст поданої апеляційної скарги, міркування прокурора ОСОБА_6 про обґрунтованість та законність вироку суду та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку захисника ОСОБА_8 з приводу наявності підстав для зміни вказаного судового рішення, пояснення потерпілої ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтуються на зібраних по справі доказах, які були досліджені відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, та учасниками кримінального провадження не оспорюються.

Дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України кваліфіковані судом правильно.

Аналізуючи доводи обвинуваченої в частині призначеного покарання, колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, додержуючись вимог ст. 65 КК України, урахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які згідно вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості, обставини вчинення злочинів, особу винної, пом`якшуючі покарання обставини на підставі ст..66 КК України, зокрема: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також відсутність претензій морального та матеріального характеру з боку частини потерпілих: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_17 , окрім того колегія суддів вважає, що в умовах, коли ОСОБА_7 , маючи незняті та непогашені в установленому порядку судимості, не стала на шлях виправлення та в черговий раз після звільнення з місць позбавлення волі вчинила ряд корисливих кримінальних правопорушень зі значною кількістю епізодів, що у сукупності із наведеними обставинами, дає підстави для призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованих статей, що за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для виправлення останньої та попередження нових злочинів, і, в свою чергу, не порушує вимог ст.69-1 КК України, при цьому підстави для призначення більш м`якого покарання, на чому зауважує ОСОБА_7 у поданій апеляційній скарзі, відсутні.

Що стосується тверджень обвинуваченої з приводу неврахування судом наявності у неї малолітніх дітей, то в умовах наявності судимості за вчинення корисливих злочинів, кількість епізодів, часткове відшкодування завданих збитків, вимоги обвинуваченої не є беззаперечними підставами для пом`якшення призначеного їй покарання.

Що стосується тверджень обвинуваченої з приводу неврахування судом позиції потерпілих щодо призначення покарання та відсутність з їх боку претензій матеріального характеру, то суд врахував позицію частини потерпілих, які не мають претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченої.

Не погоджується колегія суддів і з доводами обвинуваченої з приводу застосування положень ст.89 КК України, оскільки за змістом ч.2 ст.2 Закону України «Про застосування амністії в Україні», закон про амністію не передбачає зняття судимості стосовно осіб, які звільняються від відбування покарання, крім випадків індивідуальної амністії, при цьому, відповідно до положень ст. 89 КК України, наявні у ОСОБА_7 судимості за вчинення злочинів у період 2010-2011 р.р., не погашені в установленому законом порядку, а тому підстав посилатись на положень ст. 89 КК України щодо ОСОБА_7 у вступній частині оскаржуваного судового рішення, на що посилається остання у поданій апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для зміни постановленого судом вироку та пом`якшення призначеного судом покарання, про що обвинуваченою порушувалося питання у поданій апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 23 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а подану обвинуваченою апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою в той же строк з моменту отримання копії рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.