Ухвала
іменем україни

21 листопада 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 01 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и в:

За вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 01 липня 2016 року визнано винуватим та засуджено
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 17 лютого 2016 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 1190 грн,
- за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Вирішено питання про судові витрати та долю речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5 залишено без змін.

За вироком місцевого суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що у нього 11 березня 2016 року на підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 09 березня 2016 року було проведено обшук господарських приміщень за місцем його проживання по АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено заборонений для зберігання вибуховий пристрій, який ОСОБА_5 незаконно придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Окрім того, в ході проведення обшуку особи ОСОБА_5 , а також під час обшуку господарських приміщень відповідно до зазначеної вище ухвали місцевого суду за вищевказаним місцем проживання останнього було виявлено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, загальною масою у перерахунку на суху речовину 152,294 гр., який він повторно зберігав для власних потреб без мети збуту, а також психотропну речовину, обіг якого обмежено амфетамін, загальною масою 10,064254 гр., що є великим розміром, яку він зберігав для власних потреб без мети збуту.

У касаційній скарзі захисник указує про незаконність постановлених щодо ОСОБА_5 судових рішень у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочинів та даним про особу засудженого внаслідок суворості. На думку захисника, суд при призначенні ОСОБА_5 покарання не звернув достатньої уваги на характеризуючи дані про особу останнього, який пройшов курс лікування від наркотичної залежності, як стверджує ОСОБА_4 , позитивно характеризується як за місцем роботи, так і за місцем проживання, має розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних засобів. Також захисник наголошує на тому, що засуджений має хвору дитину, вагітну дружину та матір, яка є інвалідом ІІІ групи. Захисник просить змінити оскаржувані судові рішення, призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням статті 75 КК України.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для задоволення скарги з мотивів, наведених у ній.

Захисник ОСОБА_4 не оскаржує доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчинених злочинах і правильність кваліфікації дій засудженого за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, і не зазначає доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування судових рішень.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Із наданих копій судових рішень убачається, що судом при призначенні ОСОБА_5 покарання вищевказані вимоги кримінального закону судами дотримано.
Зокрема, суд при визначенні виду і міри покарання за вчинення ОСОБА_5 злочинів урахував їх ступінь тяжкості та характер, а також дані про особу засудженого, який раніше судимий за вчинення злочину у сфері обігу наркотичних засобів, негативно характеризувався за місцем проживання, мав на утриманні неповнолітню дитину. При цьому пом`якшуючою покарання обставиною суд визнав щире каяття ОСОБА_5 у вчинених кримінальних правопорушеннях.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше 5 років, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.
Одночасно, із ухвали видно, що суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 , які аналогічні доводам її касаційної скарги, дійшов правильного висновку про достатнє обґрунтування вироку суду в частині призначення ОСОБА_5 покарання та відсутність підстав для звільнення від його відбування на підставі статті 75 КК України.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки в ній, окрім іншого, зазначені обґрунтовані мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали про залишення без задоволення апеляційної скарги сторони захисту.
Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про неможливість виправлення та перевиховання ОСОБА_5 без реального відбування покарання, оскільки засуджений вже раніше засуджувався за вчинення злочину в сфері обігу наркотичних засобів, за який йому було призначене покарання у виді штрафу, що є найм`якішою мірою покарання, передбаченою ч. 1 ст. 309 КК України, проте через незначний проміжок часу він вчинив новий аналогічний злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення.

На думку колегії суддів, обране судом ОСОБА_5 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 відсутні, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для відкриття провадження немає.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 01 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3