Справа №636/2478/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 липня 2016 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю прокурора ОСОБА_2
обвинуваченого ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000303 від 19.05.2015 року за обвинувальним актом стосовно
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новосвітлівка Веселинівського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не судимого, військовослужбовця призваного 05 квітня 2014 року на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 , солдата, гранатометника 1 відділення 4 взводу оперативного призначення 3 роти оперативного призначення (на автомобілях) 1 батальйону оперативного призначення, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
05 квітня 2014 року солдат ОСОБА_3 на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» за №303/2014 від 17 березня 2014 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу по мобілізації та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). В подальшому солдата ОСОБА_3 було переведено до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 за №46 від 19 вересня 2014 року солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлено на всі види забезпечення і призначено на посаду гранатометника 1 відділення 4 взводу оперативного призначення 3 роти оперативного призначення (на автомобілях) 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 та у подальшому направлено для проходження військової служби до військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_4 розташованого у АДРЕСА_4 .
Згідно вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127, 128, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України.
Однак, солдат ОСОБА_3 , в порушення вищевказаних норм чинного законодавства України, 08 жовтня 2014 року вирішив стати на злочинний шлях та самовільно залишити місце служби з метою тимчасово ухилитись від військової служби та виконання військових обов`язків. Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_3 , діючи з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 08 жовтня 2014 року, в порушення вищевказаних вимог Закону, без поважних на те причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, самовільно залишив територію військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_2 , що дислокується у АДРЕСА_4 та станом на 08 червня 2016 року до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Таким чином, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 2, 9, 11, 16, 127. 128, 130, 216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України,
ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 2, 4 Закону України «Про Національну гвардію України», діючи умисно, без поважних причин та без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 08 жовтня 2014 року самовільно залишив територію військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_2 , розташованого у АДРЕСА_4 та станом на 08 червня 2016 року до місця служби не повертався, а отриманий у зв`язку із цим вільний час використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення.
За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження всіх доказів по справі, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює, крім того учасникам судового провадження роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи, а саме: допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого:
- згідно службової характеристики від 15.09.2014 року - обвинувачений під час проходження військової служби зарекомендував себе з позитивного боку (а.к.п.40);
- відповідно до медичної характеристики обвинуваченого від 10.11.2014 року ОСОБА_3 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував (а.к.п.39, 118);
- у довідці №558-15062016/63103 від 16.06.2016 року ОСК ГУ НП України в Харківській області зазначено, що обвинувачений до кримінальної відповідальності раніше не притягувався (а.к.п.127);
Дослідивши, співставивши та проаналізувавши вивчені в справі докази, суд приходить до висновку, що покази обвинуваченого мають характер логічних, послідовних та таких, що в сукупності з іншими наведеними доказами дозволяють суду зробити обґрунтований висновок про те, що обвинувачений своїми діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), без поважних причин, тривалістю понад один місяць.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер та суспільну небезпеку скоєного, особу обвинуваченого, позитивно характеризуючи особу дані, пом`якшуючою покарання обставиною є щире каяття, обтяжуючих покарання обставин суд не вбачає, судом враховане те, що ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, згідно якої особі, що скоїла злочин повинно бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, що обвинуваченому необхідно обрати покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75 та 76 КК України, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у вигляді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим так і іншими особами.
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.06.2016 року відносно обвинуваченого було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладанням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
У зв`язку з призначенням обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. ст. 75 та 76 КК України, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374 - 376 КПК України, суд
У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.
Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком один рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати засудженого не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти їй про зміну місця мешкання, періодично з`являтися на реєстрацію.
Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_3 покласти на командира військової частини НОМЕР_2 , а в разі його звільнення з військової служби - на кримінально-виконавчу інспекцію за місцем його мешкання.
-2-
Продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.
Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Харківської області через Чугуївський міський суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а для особи, що перебуває під вартою - з моменту вручення копії судового рішення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Головуюча: