Справа № 165/2731/15-к Провадження №11-кп/773/398/16 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ст. 121 ч.1, 296 ч.4 КК УкраїниДоповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 червня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000798 від 25.09.2015 року за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 21 квітня 2016 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, неодружений, не працює, раніше судимий вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 23 грудня 2014 року за ч.1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі, звільнений постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.08.2013 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 11 місяців 16 днів, -

засуджений за ч.1 ст. 121 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, на 3 (три) роки 2 (два) місяці позбавлення волі,

за ч. 4 ст. 296 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_9 визначено обчислювати з 25 вересня 2015 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України постановлено зарахувати обвинуваченому ОСОБА_9 в строк відбування покарання період перебування його під вартою з 25 вересня 2015 року по день вступу вироку в законну силу включно із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Вироком вирішено долю речових доказів, процесуальних витрат та цивільного позову в кримінальному провадженні.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області,

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним у тому, що він 24 вересня 2015 року близько 23 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поряд з будинком № 3, що по бульвару Шевченка м.Нововолинська, ігноруючи норми моралі та елементарні правила поведінки, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, використовуючи малозначний привід, із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень розкладного ножа, наніс ним один удар в ділянку живота потерпілого ОСОБА_12 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді проникаючого поранення черевної порожнини з пошкодженням попереково - обвідної кишки і великого чепця, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
У своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок щодо ОСОБА_9 скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст.121 КК України без застосування ч.1 ст. 69 КК України 5 років позбавлення волі, за ч.4 ст. 296 КК України 4 роки позбавлення волі та на підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі. Зазначає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому безпідставно застосував вимоги ч.1 ст. 69 КК України, посилаючись на те, що ОСОБА_9 щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував завдані збитки.

Разом з тим, згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_9 протягом досудового слідства вину не визнавав, визнавши її лише під час судового розгляду за наявності беззаперечних доказів у вчиненні злочинів, не сприяв у розкритті злочинів, оскільки в ході досудового слідства взагалі відмовився від надання показань на підставі ст. 63 Конституції України, у зв`язку з чим винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень була доведена органом досудового розслідування за результатами проведення слідчих (розшукових) дій.

З огляду на вищенаведене, перелічені у вироку обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування заподіяної шкоди, жодним чином не впливають на істотне зниження ступеня тяжкості злочинів.

Також суд першої інстанції, всупереч вимогам Закону, а також п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання ОСОБА_9 не врахував обставин, які обтяжують його покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також рецидиву злочинів, оскільки він, маючи судимість за умисний злочин, знову вчинив такі ж злочини.

Крім того, ОСОБА_9 страждає хронічним алкоголізмом, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та знову вчинив злочини, які відносяться до категорії тяжких.

Також у вступній частині оскаржуваного вироку суд безпідставно зазначив, що ОСОБА_9 судимий вироком Нововолинського міського суду від 23.12.2014 року, замість 22.11.2007 року, тобто вказав дані обвинуваченого, які не відповідають дійсності та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

У запереченні обвинувачений ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін. Вважає, що суд правильно врахував обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому обґрунтовано призначив йому покарання із застосуванням вимог ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, виклав основні доводи апеляційної скарги, прокурора, який просив скасувати вирок та постановити новий з обранням обвинуваченому більш суворого покарання, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_7 , які просили залишити вирок суду без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121 та ч.4 ст.296 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, а також в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство), вчиненого із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами і в апеляційній скарзі прокурора не заперечується.

Діям ОСОБА_9 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 за ч.1 ст. 121 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, а також - мінімальне покарання за ч.4 ст. 296 КК України, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 50, 65 КК України, належним чином не врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про особу обвинуваченого та інші обставини, що впливають на ступінь його відповідальності.

Тому доводи прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчинених ним злочинів внаслідок м`якості заслуговують на увагу.
Так, ОСОБА_9 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ст.121 ч.1, 296 ч.4 КК України, які відносяться до категорії тяжких. Він суспільно корисною діяльністю не займається, раніше судимий за вчинення умисного злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, на шлях виправлення та перевиховання не став, знову вчинив умисні тяжкі злочини, в тому числі щодо неповнолітньої особи.

Кримінальні правопорушення вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що обґрунтовано визнано судом обставиною, яка обтяжує його покарання.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував та безпідставно не зазначив у вироку також іншої інкримінованої ОСОБА_9 обставини, яка обтяжує його покарання рецидив злочинів.

Не ґрунтуються на матеріалах провадження і посилання суду на такі пом`якшуючі його покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, як щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, протягом досудового слідства ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів не визнавав, визнавши її лише під час судового розгляду за наявності беззаперечних доказів у їх вчиненні. Крім того, він не сприяв у розкритті злочинів, оскільки в ході досудового слідства взагалі відмовився підписувати процесуальні документи, а також надавати показання на підставі ст. 63 Конституції України. Під час судового розгляду він нові докази суду не надавав.

За таких обставин застосування ч.1 ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_9 за ч.1 ст. 121 КК України є необґрунтованим, а призначене йому покарання надто м`яким.

Тому вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_9 не відповідає вимогам закону, що є підставою згідно вимог ст.409 ч.2, 414 КПК України для його скасування з ухваленням апеляційним судом нового вироку.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст. 121 та ч.4 ст. 296 КК України, колегія суддів відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відносяться до категорії тяжких, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину, негативно характеризується за місцем проживання, суспільно корисною працею не займається, на шлях виправлення та поваги до закону не став, знову вчинив умисні тяжкі злочини, в тому числі проти життя та здоров`я особи.

До обставин, які пом`якшують його покарання, суд відносить добровільне відшкодування завданої злочинами шкоди потерпілому, до обставин, які обтяжують покарання вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння, а також рецидив злочинів.

Разом з тим колегія суддів враховує думку потерпілого ОСОБА_12 та його представника ОСОБА_7 , які просили суд суворо не карати обвинуваченого у зв`язку з відсутністю будь-яких претензій до нього.

Із урахуванням наведених обставин в їх сукупності, колегія суддів доходить висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання, передбаченого санкціями ч.1 ст. 121 КК України та ч.4 ст. 296 КК України, а також за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст. 70 КК України із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке також просить призначити в апеляційній скарзі прокурор.

Таке покарання ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підтверджуються також доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно вказав у вступній частині вироку дату судимості ОСОБА_9 за вироком Нововолинського міського суду. Зокрема, суд зазначив, що ОСОБА_9 судимий вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 23 грудня 2014 року за ч.1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі, однак згідно матеріалів кримінального провадження він судимий вироком цього суду від 22 листопада 2007 року (а.к.п. 15-17), у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про необхідність внесення змін до вступної частини вироку шляхом виправлення дати судимості ОСОБА_9 з «23 грудня 2014 року» на «22 листопада 2007 року».

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_9 - скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового вироку.

Керуючись статтями 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Волинської області,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 21 квітня 2016 року щодо ОСОБА_13 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання: за ч.1 ст.121 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч.4 ст.296 КК України - 4 (чотири) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Внести зміни у вступній частині вироку шляхом виправлення дати попередньої судимості ОСОБА_9 з «23 грудня 2014 року» на «22 листопада 2007 року».

У решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення його апеляційним судом, а засудженим ОСОБА_9 , який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даного вироку.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2