АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року щодо ОСОБА_14 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
представника потерпілого ОСОБА_18 ,
виправданого ОСОБА_14 , -

в с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та виправданий за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_13 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить виправдувальний вирок Деснянського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року щодо ОСОБА_14 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_14 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
При цьому прокурор посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відкинув показання свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які повністю узгоджуються з записом камер відеоспостереження та протоколом перегляду відеозапису, визнав неналежним доказом диск із записом камер відео спостереження та не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_21 - касира гіпермаркету «Леруа Мерлен».
Апелянт вважає, що в матеріалах справи достатньо належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України. Однак, суд, не дослідивши належним чином указані докази, не обґрунтувавши своє рішення в частині виправдання ОСОБА_14 , не навівши відповідних мотивів, всупереч вимогам закону визнав ОСОБА_14 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні.
Також в апеляції зазначено, що всупереч вимогам ч. 4 ст. 58 КПК України, згідно якої представник користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, суд першої інстанції безпідставно відмовив у допиті представника потерпілого ОСОБА_18 , який у своїх показаннях, що є належним і допустимим доказом для встановлення обставин кримінального правопорушення, мав підтвердити факт і обставини вчинення крадіжки.

Заслухавши доповідача, прокурора та представника потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу прокурора; виправданого, який заперечував проти задоволення апеляції прокурора; дослідивши в судовому засіданні за клопотанням прокурора докази; заслухавши виступи сторін у судових дебатах та останнє слово виправданого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає до задоволення, а виправдувальний вирок суду щодо ОСОБА_14 підлягає до скасування з постановленням нового вироку, виходячи з таких підстав.

У вироку суду зазначено, що сторона обвинувачення не надала суду переконливих доказів вчинення 15.10.2014 закінченого замаху на таємне викрадення тайна ТОВ «Леруа Марлен» та не довела переконливо подію вчиненого кримінального правопорушення, тому суд прийшов до висновку про виправдання ОСОБА_14 за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.
При цьому суд проаналізував надані стороною обвинувачення докази та визнав їх недопустимими або такими, що не доводять вчинення кримінального правопорушення.
Колегія суддів відмічає, що висновки, викладені у вироку суду щодо недопустимості як доказів показань свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_19 не відповідають фактичним обставинам провадження та суперечать перевіреним в судовому засіданні апеляційної інстанції доказам, зокрема, відеозаписам з камер спостереження гіпермаркету «Леруа Мерлен» за 15 жовтня 2014 року.

Суд першої інстанції, проаналізувавши показання свідка ОСОБА_21 , відкинув їх як доказ обвинувачення, але не вказав при цьому підстави для такого висновку.
Щодо решти доказів, викладених у вироку: записів з камер відеоспостереження, фотографій, копії службового чеку ТОВ «Леруа Мерлен», даних протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протоколу огляду місця події від 15.10.2014, речового доказу та довідки про вартість викраденого товару, то суд проаналізував кожен доказ окремо та дійшов до висновків про те, що жоден з перелічених доказів сам по собі не доводять факт вчинення кримінального правопорушення.
Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції.
Оцінка доказів проводиться відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
Так, ч. 1 ст. 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_14 суд першої інстанції не дотримався вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, оскільки не оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення і це призвело до постановлення незаконного і необґрунтованого вироку.
Таким чином, виправдувальний вирок щодо ОСОБА_14 слід скасувати та ухвалити новий вирок.
Колегія суддів, дослідивши в судовому засіданні апеляційної інстанції за клопотанням прокурора докази, надані стороною обвинувачення та дані про особу виправданого, встановила, що ОСОБА_14 вчинив кримінальне правопорушення, за яке має бути призначено покарання.
Колегія суддів встановила, що ОСОБА_14 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.
Так, 15 жовтня 2014 року приблизно о 19 годині 10 хвилин ОСОБА_14 , перебуваючи в приміщенні торгівельного залу гіпермаркету «Леруа Мерлен», що розташований по проспекту Броварському, 3-В в м. Києві, скориставшись відсутністю уваги сторонніх осіб, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, намагався таємно викрасти чуже майно, яке належить ТОВ «Леруа Мерлен Україна», а саме: набір «Біт і тримач 11 шт.», вартістю 191 грн. 67 коп., який взяв зі стелажу з товаром, поклав до кишені куртки, у яку був одягнений, та проніс через касу гіпермаркету без сплати за нього його вартості, виконавши при цьому всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак не довів їх до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки за межами каси був затриманий працівниками охорони гіпермаркету.
В судовому засіданні як першої, так і апеляційної інстанції ОСОБА_14 не визнавав себе винним у пред`явленому обвинуваченні, наполягаючи на тому, що він не вчиняв інкримінований йому дій.
Проте, винність ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується наданими стороною обвинувачення доказами.
Так, з пояснень представника потерпілого ОСОБА_18 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 убачається, що 15 жовтня 2014 року в гіпермакеті «Леруа Мерлен» покупець намагався викрасти набір біт.
Свідок ОСОБА_20 оператор відеоспостерження магазину пояснив, що спостерігаючи за торговим залом, він зафіксував чоловіка з дівчиною, а потім бачив, як дівчина взяла з полиць набір «Біт» і передала його чоловіку. В подальшому свідок дізнався, що цим чоловіком був ОСОБА_14 . Далі ці особи пройшли до іншого залу, де чоловік взяв зі стелажу у відділі інструментів кусачки, зняв захисний чіп з набору та викинув чіп під стелажі. Після цього свідок прослідкував за чоловіком і жінкою по відеокамерах і побачив, що вони пройшли до каси, де розрахувались за товари, але за набір «Біт» не розрахувались. Коли ці особи вийшли за лінію каси, то свідок зафіксував на відео, що ОСОБА_14 дістав з правої внутрішньої кишені куртки набір «Біт» і поклав їх у візок. Свідок передав охоронцям по рації, щоб вони перевірили цих людей. Охоронці перевіряли візок з товарами, звіряли товари з товарами, вказаними у чеку та провели покупців в кімнату огляду особистих речей. Коли свідок підійшов до охоронця, який звіряв товар з чеком, то за дівчиною, біля її лівої ноги, біля пожежного виходу в кутку побачив на підлозі набір «Біт». Свідок покликав заступника начальника служби безпеки ОСОБА_18 та показав йому цей набір. Свідок допустив, що набір з візка викинула дівчина, але не бачив цього.
Також свідок ОСОБА_23 вказав на те, що набір «Біт» він ідентифікував за помаранчевою вставкою, де кріпиться бітотримач, яку чітко було видно.
Свідок ОСОБА_19 та представник потерпілого ОСОБА_18 дали показання про обставини перевірки товарів, придбаних ОСОБА_14 та його супутницею, та обставини виявлення набору «Біт», які є аналогічними показанням свідка ОСОБА_20 .
Свідок ОСОБА_21 касир магазину «Леруа Мерлен» підтвердила, що після того як ОСОБА_14 та його дружина розрахувались на касі за придбаний товар, за ними пішли працівники охорони, які повели покупців у спеціальну кімнату. Після цього зі слів працівників охорони свідку стало відомо, що ОСОБА_14 намагався викрасти товар, за який він дійсно не сплачував на касі.
Показання свідка ОСОБА_20 про обставини за яких ОСОБА_14 взяв зі стелажу у відділі інструментів кусачки, зняв захисний чіп з набору та викинув чіп під стелажі, а за лінією кас дістав з правої внутрішньої кишені куртки набір «Біт» і поклав їх у візок підтверджується відеозаписом з камер спостереження гіпермаркету «Леруа Мерлен», переглянутими в судовому засіданні апеляційної інстанції, та даними протоколу перегляду відеозапису від 20 січня 2015 року та роздруківки до нього.
Протоколом огляду місця події від 15 жовтня 2014 року підтверджується, що у службовому приміщенні гіпермаркету «Леруа Мерлен» у присутності громадянки ОСОБА_24 , яка назвалася дружиною ОСОБА_14 було виявлено та вилучено набір «Біт і тримач 11 шт.», вартістю 191 грн. 67 коп.
З копії касового чеку від 15 жовтня 2014 року убачається, що товар під назвою «набір «Біт і тримач 11 шт.», вартістю 191 грн. 67 коп.» за вказаним чеком не оплачувався.
Колегія суддів на вбачає підстав для визнання наданих стороною обвинувачення доказів неналежними, недопустимими чи недостовірними.
В судовому засіданні першої інстанції обвинувачений ОСОБА_14 , не заперечуючи того, що поза межами кас він клав у візок з товаром предмет, який дістав з внутрішньої кишені куртки, вказував на те, що це був мобільний телефон його дружини. В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_14 підтвердив свої пояснення та вказав, що це був звичайний телефон «Нокіа». Проте, колегія суддів не приймає такі пояснення ОСОБА_14 , оскільки з переглянутого в судовому засіданні відеозапису з камер спостереження гіпермаркету «Леруа Мерлен» чітко видно, що ОСОБА_14 дістав з внутрішньої кишені своєї куртки та поклав у візок з товаром предмет з елементом помаранчевого кольору, схожим на набір «Біт», зображений на фотографіях, прикладених до протоколу перегляду відеозапису від 20 січня 2015 року (т.1, а.п. 42-50).
Таким чином, колегія суддів, дослідивши в судовому засіданні апеляційної інстанції докази, надані стороною обвинувачення дійшла до висновку, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_14 доведено повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_14 колегія суддів кваліфікує за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
При призначенні покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також відсутність обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, і вважає, що ОСОБА_14 слід призначити покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченому ч. 1 ст. 185 КК України. Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_14 та попередження нових злочинів.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

з а с у д и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_13 задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року, яким ОСОБА_14 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, скасувати.

Визнати ОСОБА_14 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому за цією статтею покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Касаційна скарга на вирок апеляційної інстанції може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Справа № 11-кп/796/959/2015 Категорія КК: ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_25
Доповідач ОСОБА_1