Справа № 303/5115/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

22.07.2016 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів :
ОСОБА_1 ( головуючої)
ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря судових засідань ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
Суд першої інстанції повернув обвинувальний акт з підстав того, що в обвинувальному акті не викладено формулювання обвинувачення в контексті п. 13 ч.1 ст. 3 КПК України та п.5 ст. 291 КПК України, що унеможливлює розгляд кримінального провадження відповідно до ст. 337 КПК України. В обгрунтування своїх висновків, суд виклав поняття "формулювання обвинувачення ", опираючись на п."с" ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, практику рішень Європейського Суду та вказав, що обвинувальний акт не містить твердження про вчинення ОСОБА_6 діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема, місця, часу, способу вчинення та наслідків, форму вини і мотивів кримінального правопорушення, в межах якого повинен проводитися судовий розгляд .
В апеляціійній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обгрунтовує тим, що суд формально підійшов до вирішення справи, вважає, що обвинувальний акт містить дату, час, місце і спосіб вчинення кримінального правопорушення, вину, мотив та наслідки які настали за результатми кримінально-карних дій обвинуваченого, тобто повний перелік фактичних обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Одночасно апелянт вказав, що суд невірно застосував положення окремих рішень Європейського суду. Вважає, що ОСОБА_6 в повній мірі проінформований про ті факти матеріальної дійсності, які мали місце і є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності, а його дії про виклик свідків свідчать про те, що він мав можливість підготуватися до захисту і суть висунутого обвинувачення йому зрозуміла. Вважає позицію суду, викладену в ухвалі такою що суперечить як вимогам КПК України, так практиці Європейського Суду з прав людини.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора про непідтримання апеляційної скарги прокурора ОСОБА_8 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 про безпідставність притягнення його до кримінальної відповідальності , перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задовленню не підлягає.
Апеляційний суд погоджується з висновками, викладеними в ухвалі суду першої інстанції.
Суд першої інстанції встановив, що обвинувальний акт не відповідає п.5 ст. 291 КПК України , відповідно до якої обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини) Закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Проте обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення, що є рівноцінним тому, що обвинувачення особі не висунуте. Такий недолік обвинувального акту не можна вважати формальним, суд не вправі сам формулювати обвинувачення, оскільки така функція покладена на слідчого та прокурора, а функція суду проводити судовий розгляд лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту ( ст. 337 КПК України ). Тому твердження суду, що він позбавлений можливості розглянути кримінальне провадження та прийняти законне рішення є правильним.
Доводи апелянта про те, що суд невірно вказав, що в обвинувальному акті зазначено підозру, і що насправді зазначено формулювання обвинувачення, судова колегія відхиляє, оскільки вони не грунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Убачається, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 не містить твердження про вчинення ним діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України, тому суд обгрунтовано вказав, що органом досудового розслідування не висунуто ОСОБА_6 обвинувачення, що є перешкодою для ухвалення рішення. Отже, при складанні обвинувального акту не дотримано вимоги п.5 ч.2 ст. 291 КПК України.
Більш того, апеляційний суд у своїй ухвалі від 06.04.2016 вказував на те, що суд першої інстанції прийняв до розгляду обвинувальний акт, який не відповідає вимогам закону, через що і апеляційний суд не зміг постановити кінцеве рішення .
З наведених підстав апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою. Посилання апелянта на низку рішень Європейського суду, при цьому з переліченням тільки їх назв і та без розкриття змісту щодо предмету оспорювання, не спростовують висновків суду про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам Закону.
Також апеляційний суд вважає, що твердження апелянта про те, що суд недоречно зіслався на рішення ЄС «Матточіа проти Італії» , є надуманим. Суд правильно вказав, що неконкретне обвинувачення порушує право на захист обвинуваченого, опираючись на констатування такого порушення у зазначеному рішенні.
Апеляційний суд підстав для скасування оскаржуваної ухвали не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний судКеруючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.
Судді: