В И Р О К
іменем України
"29" вересня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_15 , обвинуваченого ОСОБА_16 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт за №0007279 від 27 серпня 2014 року стосовно:

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого приватним підприємцем, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2012 року за ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 190 КК України до 4 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05 червня 2014 року звільненого від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році»,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що на початку грудня 2013 року, ОСОБА_14 , який мав намір починити свій автомобіль «ВАЗ-2121», д.н.з. НОМЕР_1 , а саме: замінити генератор, дверні кишені, розширювачі арок, противотуманні фари в кількості 4 штуки, кріплення запаски, розхідні матеріалів, а також обклеїти автомобіль плівкою звернувся до ОСОБА_16 із відповідним проханням.

ОСОБА_16 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, 49, діючи згідно розробленого ним плану злочинних дій, з метою усунення перешкод та створення усіх необхідних умов, для успішної реалізації свого злочинного умислу, вислухав побажання ОСОБА_14 , після чого, повідомив останнього, що для ремонту автомобіля необхідно його залишити та назвав суму в розмірі 7000, 00 грн., яка необхідна для закупівлі запчастини та виконану роботу.

ОСОБА_14 , будучи введеним в оману ОСОБА_16 стосовно його реальних намірів та будучи впевненим, що останній здійснить ремонт автомобіля «ВАЗ-2121» д.н.з. НОМЕР_1 , погодився із пропозицією ОСОБА_16 , в тому числі щодо оплати грошових коштів в сумі 7000, 00 грн.

В подальшому, на початку березня 2014 року ОСОБА_14 за попередньою домовленістю з ОСОБА_16 прибув до заздалегідь обумовленого місця зустрічі, а саме в гаражний кооператив, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, 49, де передав ОСОБА_16 автомобіль «ВАЗ-2121», д.н.з. НОМЕР_1 та грошові кошти в сумі 7000, 00 грн. на закупівлю запчастин та оплату за виконану роботу.

Заволодівши належними потерпілому ОСОБА_14 грошовими коштами та з метою запобігти зверненню останнього до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно нього злочину, ОСОБА_16 постійно інформував ОСОБА_14 , що ремонтні роботи автомобіля в найближчий час закінчаться та він отримає свій автомобіль.

10 березня 2014 року ОСОБА_14 за попередньою домовленістю з ОСОБА_16 прибув до заздалегідь обумовленого місця зустрічі, а саме кв. АДРЕСА_2 з проханням повернути йому його автомобіль «ВАЗ-2121» д.н.з. НОМЕР_1 . Однак, ОСОБА_16 повідомив ОСОБА_14 про те, що грошові кошти в сумі 7000, 00 грн., які були передані йому на закупівлю запчастин та їх заміну, а саме: генератора, плівки, дверних кишень, розширювачів арок, противотуманних фар в кількості 4 штуки, кріплення запаски та розхідних матеріалів витрачені не за призначенням, в результаті чого закупівля запчастин та їх заміна на автомобілі не здійснювалась, внаслідок чого він зобов`язується повернути грошові кошти в сумі 7000, 00 грн. до 01 червня 2014 року, про що була написана відповідна розписка. В той же день ОСОБА_16 повернув автомобіль «ВАЗ-2121» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_14 .

В подальшому ОСОБА_16 своїх обіцянок не виконав і заволодівши шляхом обману та зловживання довірою грошовими коштами потерпілого ОСОБА_14 в сумі 7000,00 грн., їх привласнив та використав на власні потреби.

Окрім цього, ОСОБА_16 обвинувачується в тому, що, маючи попередньо набутий досвід в ремонтуванні легкових автомобілів та досконало володіючи знанням матеріальної та технічної частини автомобілів і не займаючись іншими будь-якими видами діяльності, не маючи від вказаної діяльності належних офіційних прибутків, діючи з корисливих спонукань, з метою незаконного особистого збагачення, всупереч врегульованих законом суспільним відносинам, у сфері власності, для вчинення злочинів, спрямованих на заволодіння чужим майном (грошовими коштами), шляхом обману та зловживання довірою, визначив для себе вчинення злочинів, як основне джерело для здобуття коштів і матеріальних благ для свого існування.

Предметом злочинного посягання ОСОБА_16 визначив грошові кошти громадян, отримані від виглядом надання останнім послуг по ремонтуванню легкових автомобілів, але фактично не маючи на це наміру і можливості виконати взяті на себе зобов`язання.

Способом успішного досягнення та реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_16 визначив як вчиненні шахрайських дій, шляхом обману та зловживання довірою громадян, попередньо розробивши при цьому детальний план своїх злочинних дій, спрямований на заволодіння грошовими коштами громадян, який полягав у отриманні від громадян грошових коштів, як оплату за ремонт легкових автомобілів, не маючи наміру виконати в подальшому взяті на себе зобов`язання.

З метою реалізації свого злочинного плану, ОСОБА_16 , розповсюдив інформацію про свої можливості у ремонтуванні легкових автомобілів, з метою пошуку фізичних осіб громадян, які потребували допомоги в ремонтуванні автомобілів.

Так, ОСОБА_16 з метою успішного досягнення та реалізації свого злочинного умислу, з грудня 2013 року по травень 2014 року ініціював вчинення шахрайських дій, спрямованих на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 під виглядом надання послуг у ремонтуванні автомобілів та закупівлі запчастини до них.

На початку грудня 2013 року, ОСОБА_12 , який мав намір починати свій автомобіль «Мазда РХ 8» д.н.з. НОМЕР_2 , а саме замінити задню четверть автомобіля, звернувся до ОСОБА_16 із відповідним проханням.

ОСОБА_16 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 49, діючи згідно розробленого ним плану злочинних дій, з метою усунення перешкод та створення усіх необхідних умов, для успішної реалізації свого злочинного умислу, вислухав побажання ОСОБА_12 , після чого, повідомив останнього, що для ремонту автомобіля необхідно його залишити в нього та назвав суму в розмірі 23 954, 00 гривень, яка необхідна для закупівлі запчастини та оплату за виконану роботу.

ОСОБА_12 будучи введеним в оману ОСОБА_16 стосовно його реальних намірів та будучи впевненим, що останній здійснить ремонт автомобіля «Мазда РХ 8» д.н.з. НОМЕР_2 , погодився із пропозицією ОСОБА_16 , в тому числі щодо оплати грошових коштів в сумі 23 954, 00 гривень.

В подальшому, 23 грудня 2013 року ОСОБА_12 за попередньою домовленістю з ОСОБА_16 прибув до заздалегідь обумовленого місця зустрічі, а саме гаражний кооператив, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, 49, передав ОСОБА_16 автомобіль «Мазда РХ 8» д.н.з. НОМЕР_2 та грошові кошти в сумі 9 000, 00 грн. для ремонту автомобіля.

Крім того, 18 січня 2014 року ОСОБА_12 зустрівшись з ОСОБА_16 біля ТЦ «Оушен плаза» за адресою: м. Київ, вул. Горького, 176, передав останньому грошові кошти в сумі 8 730 гривень, на запчастини до автомобіля.

04 лютого 2014 року ОСОБА_12 , зустрівшись з ОСОБА_16 в його квартирі АДРЕСА_2 , передав останньому на запчастини до автомобіля грошові кошти в сумі 8 730, 00 гривень.

10 березня 2014 року ОСОБА_12 знову зустрівся з ОСОБА_16 в його квартирі АДРЕСА_2 , де останній повідомив ОСОБА_12 про те, що з наданої йому суми в розмірі 23 950, 00 грн. на роботи по рехтуванню, закупку запчастин та тюнінгу автомобіля, було використано тільки 9000, 00 грн. Іншу частину грошових коштів, а саме 14 950, 00 грн. ОСОБА_16 зобов`язався повернути ОСОБА_12 до 01 травня 2014 року, про що написав розписку на ім`я потерпілого, після чого ОСОБА_12 забрав в ОСОБА_16 свій автомобіль «Мазда РХ 8» д.н.з. НОМЕР_2 .

Таким чином, ОСОБА_16 своїх обіцянок не виконав і заволодівши шляхом обману та зловживання довірою грошовими коштами потерпілого ОСОБА_12 в сумі 14 950, 00 грн., їх привласнив та використав на власні потреби.

Крім того, на початку грудня 2013 року, ОСОБА_11 , який мав намір придбати акумулятори та автомобільні шини, звернувся до ОСОБА_16 із відповідним проханням.

ОСОБА_16 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, 49, діючи згідно розробленого ним плану злочинних дій, з метою усунення перешкод та створення усіх необхідних умов, для успішної реалізації свого злочинного умислу, вислухав побажання ОСОБА_11 щодо купівлі автомобільних шин у кількості 4 штуки, марки «INFINITY INF-200 275х45 R22 та шин у кількості 4 штуки марки DUNLOUP SP GUATTROMA 295x35 R 21 107YMFS та акумулятори в кількості 2 штуки SANLIGHT SP (гелеві 12 V 100 ам) та здійснення робіт з обклейки автомобіля Тойота Яріс, д.н.з. НОМЕР_3 плівкою, що належить ОСОБА_17 , після чого, повідомив останнього, що для закупівлі та обклейки автомобіля необхідна сума в розмірі 38400, 00 грн.

ОСОБА_11 будучи введеним в оману ОСОБА_16 стосовно його реальних намірів та будучи впевненим, що останній здійснить купівлю шин та акумуляторі, погодився із позицією ОСОБА_16 , в тому числі щодо оплати грошових коштів в сумі 38400, 00 грн.

В подальшому, у квітні ОСОБА_18 за попередньою домовленістю з ОСОБА_16 прибув до заздалегідь обумовленого місця зустрічі, а саме біля будинку №88 по вул. Горького в м. Києві, де передав ОСОБА_16 грошові кошти в сумі 4000, 00 гривень, для обклейки автомобіля плівкою.

12 травня 2014 року ОСОБА_18 зустрівшись з ОСОБА_16 в Русанівських садах по вул.Садова, 74-А в м. Києві передав останньому грошові кошти в сумі 34 400, 00 грн на купівлю шин та акумуляторів та пообіцяв доставити даний товар до 18 червня 2014 року, про що написав розписку.

Заволодівши належними потерпілому ОСОБА_18 грошовими коштами та з метою запобігти зверненню останнього до правоохоронних органів із заявою про вчинення відносно нього злочину, ОСОБА_16 постійно інформував ОСОБА_18 , що автомобільні шини та акумулятори в найближчий час він отримає.

В подальшому ОСОБА_16 своїх обіцянок не виконав і заволодівши шляхом обману та зловживання довірою грошовими коштами потерпілого ОСОБА_18 в сумі 38400, 00 грн., їх привласнив та використав на власні потреби.

Крім того, на початку грудня 2014 року, ОСОБА_13 який мав намір починити автомобіль «Нива» д.н.з. НОМЕР_4 , звернувся до ОСОБА_16 із відповідним проханням.

ОСОБА_16 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, 49, діючи згідно розробленого ним плану злочинних дій, з метою усунення перешкод та створення усіх необхідних умов, для успішної реалізації свого злочинного умислу, вислухав побажання ОСОБА_13 щодо ремонту автомобіля «Нива», д.н.з. НОМЕР_4 , а саме обклейку автомобіля анти гравійною плівкою, проведення антикорозійної обробки та обезшумлення автомобіля, ремонт та купівлю автомобіля «Мазда-121», повідомив останнього, що для ремонту автомобілів необхідно його залишити та назвав суму в розмірі 38000,00 грн., яка необхідна для закупівлі запчастини та оплату за виконану роботу.

ОСОБА_13 , будучи введеним в оману ОСОБА_16 стосовно його реальних намірів та будучи впевненим, що останній здійсниь ремонт автомобіля «Нива» д.н.з. НОМЕР_4 та ремонт автомобіля «Мазда-121» після якого передасть йому, погодився із пропозицією ОСОБА_16 , в тому числі щодо оплати грошових коштів в сумі 38000,00 грн.

В подальшому, в кінці квітня 2014 року ОСОБА_13 прибув заздалегідь обумовленого місця зустрічі з ОСОБА_16 , а семе до буд. АДРЕСА_3 та передав ОСОБА_16 автомобіль «Нива» д.н.з. НОМЕР_5 для обклейки плвкою та грошові кошти в сумі 38 000 грн. для закупівлі запчастин та ремонту автомобіля «Мазда-121», який зі слів ОСОБА_16 належав йому.

Однак при зустрічі 17 травня 2014 року ОСОБА_13 з ОСОБА_16 в кв. АДРЕСА_2 з`ясувалось, що автомобіль «Нива» д.н.з. НОМЕР_4 не був обклеєний, а також те, що ніяких закупівлі запчастин та виконання будь-яких ремонтних робіт автомобіля «Мазда-121» не проводилось. В результаті чого, ОСОБА_13 того ж дня забрав в ОСОБА_16 автомобіль «Нива» д.н.з. НОМЕР_4 . Щодо повергнення ОСОБА_13 грошових коштів в сумі 38000, 00 грн., ОСОБА_16 написав розписку, про те, що він їх поверне до 01 серпня 2014 року.

В подальшому, ОСОБА_16 своїх обіцянок не виконав і заволодівши шляхом обману та зловживання довірою грошовими коштами потерпілого ОСОБА_13 в сумі 38000, 00 грн. їх привласнив та використав на власні потреби.

За вказаних обставин ОСОБА_16 обвинувачується у тому, що він своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайством), вчинене повторно.
Таку ж кваліфікацію дій обвинуваченого підтримано державним обвинуваченням.
Під час розгляду справи в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_16 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 2 ст.190 КК України не визнав повністю, цивільні позови потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_13 не визнав повністю, потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_14 частково, а саме визнав матеріальну шкоду, та показав, що він являється професіональним автослюсарем і займається різного роду ремонтом, обслуговуванням, тюнінгом транспортних засобів. Крім того він іноді купляв зламані автомобілі за низькою ціною, відновлював їх і реалізовував по вигідній ціні. Стосовно епізоду відносно потерпілого ОСОБА_11 повідомив, що в квітні 2014 року він отримав від ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 4000 грн. біля дому останнього по вул. Горького в м. Києві. Дані грошові кошти були призначені для придбання декоративної плівки для обклеїння автомобіля його дружини ОСОБА_11 Анни. Однак, оскільки остання на своєму автомобілі потрапила в ДТП, ОСОБА_11 клеїти плівку передував. На початку травня 2014 року він отримав від ОСОБА_11 знову грошові кошти в сумі 4000 грн. біля його дому по вул. Горького в м. Києві для придбання двох гелевих акумуляторів. За дані грошові кошти він дійсно замовив гелеві акумулятори, отримав їх, але вони були іншої марки, після чого він змушений був їх продати. Після цього, в середині травня 2014 року, він на ОСОБА_19 в приватному будинку батьків ОСОБА_11 отримав від останнього грошові кошти в сумі 20000 грн., які були призначені для придбання двох комплектів шин на автомобілі «Тойота Прадо» і «Ауді К`ю 7», але в подальшому зазначені шини йому придбати не вдалося. У зв`язку з невиконанням своїх обов`язків перед ОСОБА_11 він зустрівся з останнім з метою вирішення порядку повернення грошових коштів. Так, ОСОБА_11 йому пояснив, що претензій стосовно плівки, придбаний на автомобіль його дружини, він не має, оскільки дану плівку вони поклеють після ремонту автомобіля. Що стосується суми 24 000 грн., то ОСОБА_11 сказав, що вони йому не потрібні, а йому потрібні два комплекти шин та акумулятори. Крім цього, ОСОБА_11 вказав, що може придбати їх за 38 400 грн. та наполіг на тому, щоб він написав розписку про отримання суми більше переданої, а саме на суму 38400 грн., вказавши, що йому це потрібно для гарантії. Обвинувачений зазначив, що дана розписка була написана в червні 2014 року на перехресті вул. Боженка і вул. Володимиро-Либідській в автомобілі «Тойота Прадо», який належить ОСОБА_11 , і при цьому був присутній ОСОБА_13 . Зазначив, що в цей час поряд в автомобілі «Тойота Яріс» знаходилися дружина ОСОБА_11 та її подруга. Обвинувачений вказав, що категорично не визнає отримання від ОСОБА_11 суми в розмірі 38 400 грн., про які вказувала і свідок ОСОБА_20 , а зазначив, що він отримував лише 4000 грн., 4000 грн. та 20000 грн., що в сумі становить 28000 грн. Наголосив, що за 4000 грн. ним була придбана плівка для автомобіля дружини ОСОБА_11 , 6000 грн. він повернув ОСОБА_11 частина в червні 2014 року і залишився борг в сумі 18000 грн. Після того, як він не виконав своїх обов`язків у встановлений ОСОБА_11 термін до липня 2014 року, після написання розписки, а саме не надав два комплекти шин і акумуляторів, а також не повернув грошову суму в розмірі 18000 грн., він передав ОСОБА_11 свій автомобіль «Рено-19», д.н.з. НОМЕР_6 , 1991 р.в., об`єм двигуна 1,8 куб.см. , який з 18 липня 2014 року був зареєстрований на ОСОБА_21 . Останній мав даний автомобіль продати, та повернути частину йому від реалізації авто. Зазначив, що свій автомобіль він передавав ОСОБА_11 та ОСОБА_13 в присутності ОСОБА_22 за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, с. Безулівка, вул. Курчатова, 7. Обвинувачений наголосив, що по епізоду з ОСОБА_11 він свою вину не визнає повністю та вважає, що між ними були цивільно-правові відносини, які були врегульовані в досудовому порядку.
По епізоду стосовно потерпілого ОСОБА_23 обвинувачений показав, що до нього звернувся ОСОБА_23 з проханням поклейки декоративної плівки на автомобіль «Нива», ремонту газового обладнання, видалення ржавчини. За це ОСОБА_23 передав йому 7000 грн. Вказав, що через деякий час йому зателефонував ОСОБА_23 і сказав по даному автомобілю частину робіт не робити, оскільки він віддає автомобіль його колишній дружині, крім того, повідомив, що сам потребує автомобіль. Обвинувачений зазначив, що на це він ОСОБА_23 запропонував автомобіль Мазда-121, який був оцінений на суму 38000 грн. ОСОБА_23 погодився на придбання у нього даного автомобіля та вони домовилися, що оплачені ним 7000 грн. будуть включені у вартість автомобіля. Повідомив, що перед ним стояв обов`язок привести автомобіль Мазда-121 в робочий стан і передати його ОСОБА_23 до 01 серпня 2014 року. До вказаної дати він виконав не всю, а частину робіт по автомобілю Мазда-121, після чого ОСОБА_23 забрав його та двоє комплектів ключів. Крім цього, він звів ОСОБА_23 з колишнім господарем автомобіля Мазда-121 ОСОБА_24 , у якого він особистого його купляв, для переоформлення автомобіля на ОСОБА_23 . Обвинувачений наголосив, що фактично між ним та ОСОБА_23 був правовідносини по купівлі-продажу автомобіля Мазда-121 з деякими додатковими його обов`язками, за допомогою якого він розрахувався з ОСОБА_23 і нічого йому не винен.
Стосовно епізоду щодо потерпілого ОСОБА_12 обвинувачений показав, що ОСОБА_12 звертався до нього щодо ремонту задньої частини автомобіля Мазда RX-8 і йому на даний ремонт та на придбання запчастин передав частинами грошові кошти в сумі 23 954 грн. Зазначив, що він придбав частину запчастин на даний автомобіль та здійснив частину робіт, і в нього перед ОСОБА_12 залишився ще борг на суму 14 954 грн. Вказав, що довиконати свою роботу щодо ремонту автомобіля ОСОБА_12 він не зміг через сімейні та робочі проблеми, однак хотів все дороби, але через невиконання їх у встановлений термін ОСОБА_12 звернувся в сусіднє СТО.
Стосовно епізоду щодо потерпілого ОСОБА_25 обвинувачений показав, що ОСОБА_25 дійсно звертався до нього щодо ремонту свого автомобіля та заплатив грошові кошти в сумі 7000 грн. Наголосив, що ніяких шахрайських дій не мав наміру вчиняти та не зміг виконати свої зобов`язання перед ОСОБА_25 через наявність попередніх боргів, скрутного матеріального становища.
Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст.9 КПК України.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.
Суд же відповідно до ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
Тобто обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України сторона обвинувачення, посилається на докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом, а саме.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 суду показав, що дружина познайомила його з ОСОБА_16 , який на той час займався ремонтом автомобілів. Вказав, що ОСОБА_16 орендував гараж на АДРЕСА_4 і брав його автомобіль та автомобіль дружини на ремонт, інколи ремонт робив, а інколи нічого не робив та брав за це гроші. ОСОБА_16 брав грошові кошти за ремонт системи кондиціонування, яку не було видно, але ОСОБА_16 говорив, що все поремонтував. Повідомив, що ОСОБА_16 на його автомобілі Ленд Крузер Прада говорив, що міняв прокладу на двигуні, але насправді лише відмивав двигун, у зв`язку з чим вона іноді протікала. Ті неполадки, які можна було виявити на слух, ОСОБА_16 віддавав в сусіднє СТО. Вказав, що під час здійснення ремонту автомобілів, ОСОБА_16 купляв запчастини за самими низькими цінами, автомобіль вимивав до блиску і його робота дуже підкупала, після чого він порекомендував ОСОБА_16 і своїм друзям, однак той ошукав їх на суму близько 50-60 тис. грн. Повідомив, що в квітня 2014 року йому потрібні були два 100 амперних акумулятори для човна його батька і ОСОБА_16 запропонував йому придбати дані акумулятори за приємними цінами. Крім того, оскільки його дружина на автомобілі потрапила в ДТП, то він хотів його пофарбувати, однак ОСОБА_16 сказав, що краще та дешевше буде зашпаклювати та поклеїти плівкою. Так, він передав ОСОБА_16 на закупівлю акумуляторів, плівки та грунтівки 8400 грн., але той згодом повідомив, що даного товару в м. Києві немає і треба почекати деякий час. Вкінці квітня на початку травня йому потрібні були літні шини на його автомобіль і оскільки вони коштували досить дорого, то знову звернувся за допомогою до ОСОБА_16 , який повідомив, що його дядько, в якого у Польщі своя транспортна компанія, здійснює транспортні перевезення до України та може придбати дані шини по оптовій ціні. 12 травня 2014 року ОСОБА_16 зателефонував йому та назвав ціну за шини 30000 грн. Зазначив, що коли ОСОБА_16 приїхав за грошима, то він взяв з нього розписку, яка була написана при свідках. Одним зі свідків був ОСОБА_13 . Іншим свідком він вирішив взяти свою дружина, але вона працювала агентом з нерухомості та повідомила, що неподалік показує будинок і зможе під`їхати після того, як відвезе іншого брокера. Зазначив, що він запропонував брокеру ОСОБА_26 Інесі бути свідком, на що вона погодилася. Після цього вони зібралися біля будинку його батька, де ОСОБА_16 в автомобілі в присутності свідків написав розписку про отримання 38400 грн. Коли відповідно до розписки вийшов строк повернення чи грошей чи товару, визначений в розписці, а саме 18 червня 2014 року, то він зустрівся з ОСОБА_16 і той сказав, що акумулятори придбав в зоні АТО, служби доставки працюють погано і через це доставка затримується. Щодо покришок, то ОСОБА_16 сказав, що його дядько в рейсі, з ним зв`язку немає, але він має приїхати на його день народження. Через деякий час він знову зателефонував ОСОБА_16 та запитав про акумулятори, на що останній вказав номер декларації посилки. Після цього він зателефонував на службу доставки, однак там сказали, що такого формату номеру не існує. Зазначив, що був період, коли ОСОБА_16 зник, не бав слухавку, і він його шукав на СТО, але в сусідньому СТО говорили, що він не один його розшукує і що він не перший ошуканий. Однак через деякий час ОСОБА_16 сам зателефонував та сказав, що акумулятори вже доставлені і знаходяться у тітки дома. Вказав, що він у ОСОБА_16 запитав адресу тітки, останній її назвав, але вказав, що тітки зараз немає вдома і він їх зранку забере. Після цього він зателефонував своїй дружині та попросив поїхати за названою ОСОБА_16 адресою тітки, але за тією адресою така особа ніколи не жила. Коли він знову зустрівся з ОСОБА_16 , то сказав, що відвезе його в міліції, однак той благав цього не робити та пообіцяв закрити з ним всі питання. За два тижні ОСОБА_16 повернув йому лише 2000 грн., але з того часу дана сума знецінилася і він про неї не вказував.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 суду показав, що його товариш, який займався виготовленням запчастин, порекомендував йому ОСОБА_16 , в якого можна автомобіль поремонтувати. Повідомив, що вкінці 2012 року він передав ОСОБА_16 свій автомобіль та купівлі запчастин та ремонту і той ремонтував автомобіль без проблем. Вказав, що кожний раз, коли він передавав ОСОБА_16 грошові кошти, про це записував в журнал. ОСОБА_16 деякий час не виходив на зв`язок, змінював номер та про це не повідомляв. Через деякий час він розшукав ОСОБА_16 через кооператив, поновив з ним зв`язок, але той згодом знову змінив номер. Потім він його побачив на вул. Хрещатик в м. Києві. Зазначив, що спочатку ОСОБА_16 писав йому розписки про отримання грошових коштів як товариш, але коли він побачив, що ситуація виходить з-під контролю, то попросив написати розписку на всю суму. Наголосив, що він особисто передав ОСОБА_16 на придбання запчастин грошові кошти в сумі 2300 дол. Коли ремонт його автомобіля заморозився, то ОСОБА_16 передав його автомобіль в сусіднє СТО та частково його відремонтував за свій рахунок. Зазначив, що ОСОБА_16 брав в людей грошові кошти на запчастини, говорив, що запчастини з Польщі везе його дядько, але нічого ніхто не привозив.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_13 суду показав, що з ОСОБА_16 він познайомився, коли в нього зламався автомобіль. Це зустріч його з ОСОБА_16 відбулася біля будинку його брата, який привіз автомобіль в робочий стан. Через деякий час ОСОБА_16 також йому перебрав електроніку та поставив нову сигналізацію. Повідомив, що на той час він проживання з дружиною у цивільному шлюбі, на яку був зареєстрований автомобіль Нива 2131 Тайга. Через деякий час вони вирішили розлучитися і він пообіцяв дружині зробити передпродажну підготовку автомобіля, а саме обклейку плівкою, обезшумлення, антикорозійну обробку, і все це коштувало 11 000 грн. В той же час він шукав собі новий автомобіль, щоб добиратися до роботи. ОСОБА_16 сказав йому, що у нього є автомобіль, який можна поремонтувати і він його продасть за 27000 грн. Необхідну суму він привіз ОСОБА_16 за 5-6 разів, після чого той написав йому розписку в автомобілі біля свого дому. Під час складання розписки він попросив про допомогу ОСОБА_11 , оскільки сам точно не знав як її правильно написати, та ще одного свідка вони покликали з вулиці. Зазначив, що ОСОБА_16 пообіцяв автомобіль Нива зробити до кінця травня, однак даний час надійшов, нічого зроблено не було, а він повинен вже був віддати автомобіль дружині. Після цього він з ОСОБА_16 домовився, що останній пофарбує йому обіцяний автомобіль за внесені ним грошові кошти, а автомобіль Нива він повернув своїй дружині без ремонту. Автомобіль, який йому пообіцяв ОСОБА_16 знаходився в гаражах у розібраному вигляді, який він викупляв по запчастинам. Зазначив, що ОСОБА_16 йому не повернув нічого, автомобіль йому разом з оформленням документів обійшовся за 1600 дол., але зміг він його продати за 1300 дол.
Допитаний в судовому засідання потерпілий ОСОБА_14 суду показав, що у нього був автомобіль ВАЗ 2121 і він з ОСОБА_16 домовився, що останній зробить йому тюнінг автомобіля, заміну генератора, розширювачі арок, встановлення противотуманних фар на дах автомобіля, заміну дверних карт, заміна генератора, поклейку плівки. Все це ОСОБА_16 мав зробити за три місяці. Вони склали список всіх робіт, які мав ОСОБА_16 зробити на його автомобілі та узгодили його перед здійсненням оплати, яка складала 7000 грн. та він передавав їх ОСОБА_16 двома сумами. Він передав свій автомобіль ОСОБА_16 разом з техпаспортом, оскільки той сказав, що йому потрібно буде їздити за запчастинами. Вказав, що ОСОБА_16 всім говорив, що гараж, де він здійснює ремонт автомобілів, належить йому, але насправді той був орендований гараж і йому було відомо. Що ОСОБА_16 заборгував власнику гаража гроші. Коли він забрав технічний паспорт від свого автомобіля, оскільки йому потрібно було зробити страховку, то вже вийшов термін за який ОСОБА_16 мав зробити ремонт автомобіля і сказав, що до затримки призвело те, що в нього захворіла мати. Вказав, що ОСОБА_16 катався по місту на його автомобілі, після чого зламав його, але поремонтувати не зміг. Після цього він залишив його автомобіль на станції, а власник гаража закрив автомобіль в гаражі, скільки ОСОБА_16 заборгував йому гроші. Зазначив, що ОСОБА_16 автомобіль йому не зробив і не виходив на зв`язок. Коли йому вдалося забрати свій автомобіль, то він був не на ходу.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_27 суду показав, що в період з 2013 по 2014 рік він займався ремонтом автомобілів. Повідомив, що ОСОБА_16 придбав для себе автомобіль марки «Рено 19», червоного кольору, але, оскільки він потребував значного ремонту, вони ремонтували даний автомобіль близько півроку, однак в подальшому ОСОБА_16 віддав даний автомобіль хлопцям за борги. Зазначив, що він особисто бачив, як даний автомобіль у ОСОБА_16 по вул. Курчатова, 7 в с. Мала Олександрівка забирали ОСОБА_13 та ОСОБА_11 . Вказав, що в період 2013-2014 року ОСОБА_16 здійснював ремонт автомобілів по вул. Кіквідзе, в ньому були дорогі інструменти, однак потім в нього сталися якісь труднощі з орендою гаража. Крім того, у ОСОБА_16 на СТО він бачив автомобіль Мазда RX8, а також допомагав йому ремонтувати автомобіль Тойота Ленд Крузер Прадо. Зазначив, що у його гаражі ОСОБА_16 ремонтував лише автомобіль «Рено 19».

Згідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Статтею 86 КПК України зазначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Тож у судовому засіданні були досліджені наступні документи.
Так, відповідно до витягу з кримінального провадження № 0007279 на підставі заяв ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_28 , ОСОБА_14 внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (т. 1 а.с. 136-240, 245, 230, т. 2 а.с. 4, 13-14).
Як вбачається із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), від 26.08.2014 року, складеного ст. ДІМ голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_29 (т. 1 а.с. 247), прийнято заяву від ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якої вбачається, що в період з квітня 2014 року по 12 травня 2014 року ОСОБА_16 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами в розмірі 38400 грн.
З копії розписки ОСОБА_16 від 12 травня 2014 року (т. 1 а.с. 249), вбачається, що ОСОБА_16 взяв у ОСОБА_11 суму в розмірі 38400 грн. для придбання нових автомобільних шин у кількості чотирьох штук, нових акумуляторів у кількості двох штук, здійснення робіт з обклейки автомобіля марки «Тойота Яріс» плівкою.
З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), від 26.08.2014 року, складеного ст. ДІМ Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_29 (т. 2 а.с. 1), вбачається, що прийнято заяву від ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , , з якої вбачається, що в період з 22.12.2013 року по 04.02.2014 рік ОСОБА_16 шахрайським шляхом, під приводом ремонту автомобіля, заволодів грошовими коштами.
З копії розписки ОСОБА_16 від 01.05.2014 року (т. 2 а.с. 3) вбачається, що ОСОБА_16 прийняв в ремонт 23 грудня 2013 року автомобіль Mazda RX8, д.н.з. НОМЕР_2 , і отримав грошові кошти в сумі 23950 грн. на рихтовочні роботи і закупку запчастин для ремонту та тюнінгу. Із зазначеної суми були виконані роботи і придбані запчастини на суму 9000 грн. грошові кошти в сумі 14950 грн. зобов`язався повернути ОСОБА_12 до 01 травня 2014 року.
З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), від 26.08.2014 року, складеного ст. ДІМ Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_29 (т. 2 а.с. 6), вбачається, що прийнято заяву від ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з якої вбачається, що в період з 17.05.2014 року за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_16 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами 38000 грн.
З копії розписки ОСОБА_16 від 17.05.2016 року (т. 2 а.с. 8), вбачається, що ОСОБА_16 17.05.2016 року отримав в борг від ОСОБА_13 грошові кошти в сумі 38000 грн., які зобов`язується повернути до 01.08.2014 року.
З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), від 26.08.2014 року, складеного о/у ВДСБЕЗ Голосіївського РУГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_30 (т. 2 а.с. 10-11), вбачається, що прийнято заяву від ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з якої вбачається, що приблизно в листопаді 2013 року ОСОБА_16 шахрайським шляхом та зловживанням довірою заволодів його коштами в сумі 2500 грн. для ремонту автомобіля.
З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується), від 27.08.2014 року, складеного о/у ВДСБЕЗ Голосіївського РУГУ МВС України в м.Києві ОСОБА_31 (т. 2 а.с. 10-11), вбачається, що прийнято заяву від ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з якої вбачається, що 10.03.2014 року за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_16 шахрайським шляхом під приводом ремонту автомобіля заволодів його грошовими коштами в сумі 7000 грн.
З протоколу огляду від 01.09.2014 року, складеного ст. слідчим СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_32 , в присутності двох понятих ОСОБА_33 та ОСОБА_34 здійснено огляд розписок ОСОБА_16 від 12.05.2014 року, 10.03.2014 року та 10.03.2014 року.
На а.с. 33, 34, 35 в т. 2 містяться оригінали розписок, копії яких були досліджені на а.с. 249 в т. 1, а.с. 3, 8 в т. 2.
Що стосується тверджень захисника про те, що оригінали боргових розписок ОСОБА_16 не зрозумілим чином з`явилися в матеріалах кримінального провадження, суд вважає за необхідне зазначити, що копії даних розписок потерпілими були долучені до їхніх заяв про вчинення ОСОБА_16 кримінального правопорушення.
Стороною обвинувачення під час надання суду письмових доказів не надано протоколу, відповідно до якої дані розписки могли бути вилучені у потерпілих.
Проте, якщо дані розписки були долучені потерпілими з власної ініціативи, то це передбачено п. 3 ч. 1 ст. 56 КПК України і в той же час кримінальним процесуальним законодавством не передбачено порядок такого подання.
Окрім цього, дані розписки, відповідно до постанови старшого слідчого СВ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_32 , про визнання речовими доказами та приєднання їх до кримінального провадження, від 01 вересня 2014 року, визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження.
Оскільки, дані розписки дійсно містять ознаки речових доказів, які передбачено ст. 98 КПК України, суд вважає за можливе визнати їх належним та допустимим доказом.
Також судом були досліджені наступні докази.
Постановою про закриття кримінального провадження в частині, від 01.09.2014 року, складеного старшим слідчим СВ Голосіївського РУГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_32 (т. 2 а.с. 37) вбачається, що кримінальне провадження № 0007279 від 30.08.2014 року закрито в частині за заявою ОСОБА_28 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Відповідно до постанови про об`єднання матеріалів досудового розслідування, від 30.08.2014 року, старшого прокурора прокуратури Голосіївського району м. Києва ОСОБА_35 , матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0007279 від 27.08.2014 року за ч. 2 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні №0007280 від 27.08.2014 року за ч. 2 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні № 0007281 від 27.08.2014 року за ч. 2 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні № 0007306 від 27.08.2014 року за ч. 2 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні № 0007393 від 30.08.3014 року за ч. 2 ст. 190 КК України об`єднано в одне провадження за № 0007279.
Зі списку робіт щодо ремонту автомобіля, які мав виконати ОСОБА_16 ОСОБА_12 (т.2 а.с. 102) вбачається, що частина робіт виконана, а за частину робіт повернуті грошові кошти.
У виписці з Єдиного реєстру довіреностей (т. 2 а.с. 131-132) наявні відомості про передачу права власності автомобіля Мазда від ОСОБА_36 до ОСОБА_13 .
Згідно інформаційної довідки із бази даних Єдиного державного реєстру МВС та АІС «НБД «Автомобіль» станом на 26 травня 2016 року (т. 2 а.с. 166-168) вбачається, що автомобіль «Renault 19 1721», д.н.з. НОМЕР_7 , червоного кольору з 18.07.2014 року зареєстрований за ОСОБА_21 , а з 17.06.2015 року зареєстрований за ОСОБА_37 . Автомобіль «Mazda 121 1298», д.н.з. НОМЕР_8 , синього кольору, з 03.10.2007 року зареєстрований за ОСОБА_38 , з 03.09.2014 року за ОСОБА_39 , з 13.11.2014 року за ОСОБА_40 , а з 17.06.2015 року за ОСОБА_41 .
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.
Суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи учасників судового провадження, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч. 4 цієї статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
Обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі Бербера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії від 6 грудня 1988 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та вирішення питань, зазначених у ст.374 КПК України.
За змістом диспозиції ст. 190 КК України шахрайство полягає у заволодінні чужим майном або придбанні права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживанням його довірою. При цьому суб`єктивна сторона шахрайства передбачає наявність прямого умислу.
Що стосується епізоду стосовно потерпілого ОСОБА_14 , то обвинувачений підтвердив, що брав в нього грошові кошти в сумі 7000 грн. на ремонт автомобіля, однак своїх обов`язків перед ним не виконав, грошові кошти не повернув. Обвинувачений вказав, що на момент отримання від ОСОБА_14 грошових коштів на ремонт автомобіля, в нього вже були борги перед іншими потерпілими, тому виконати свої обов`язки перед ОСОБА_14 він не зміг через скрутне матеріальне становище.
У судовому засіданні було встановлено, що потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 передавали ОСОБА_16 грошові кошти для здійснення ремонтних робіт на їхніх автомобілях, і частину робіт він виконував, за частину невиконаних робіт розраховувався або поверненням грошових коштів, або передачею автомобіля, однак основну частину грошових коштів не зміг повернути.
Між тим, а ні з обвинувального акту, ані з досліджених судом доказів та показань свідків, потерпілих, не вбачається те, в чому ж саме полягав умисний характер дій ОСОБА_16 , направлених на заволодіння майном потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 саме шляхом обману чи зловживання довірою, враховуючи зміст вказаних домовленостей між ними.
Про те, що ОСОБА_16 намагався виконувати зобов`язання, які були обумовлені в розписках, свідчить те, що останній виконав частину робіт, про що чітко вказувалося в розписках також, повертав частину грошових коштів. Крім того, з інформаційної довідки із бази даних Єдиного державного реєстру МВС та АІС «НБД «Автомобіль» вбачається, що останнім власником автомобілів «Renault 19 1721», д.н.з. НОМЕР_7 , червоного кольору, та «Mazda 121 1298», д.н.з. НОМЕР_8 , синього кольору, станом на 26 травня 2016 року являється ОСОБА_42 , який являється вітчимом ОСОБА_43 , як підтвердив останній в судовому засіданні, що узгоджується з позицією обвинуваченого ОСОБА_16 , що у відшкодування боргів ним потерпілим були передані вищевказані автомобілі.
Крім того, суд вважає, що написання ОСОБА_16 розписок, також свідчить про відсутність у нього умислу на вчинення шахрайських дій та спростовують твердження сторони обвинувачення, що після отримання грошових коштів обвинувачений не мав на меті виконувати ремонті роботи автомобілів та мав намір їх привласнити, не виконуючи зобов`язання, ще й зловживаючи довірою потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , але при цьому, прокурором взагалі не було зазначено, в чому полягало зловживання довірою.
Суд вважає, що у даній ситуації умисел обвинуваченого на заволодіння майном потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 лишається лише припущенням сторони обвинувачення.
Потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , кожен окремо, у судовому засіданні пояснювали, що ОСОБА_16 ніколи не відмовлявся повертати їм гроші, але через скрутне становище та борги не зміг цього зробити.
При цьому, обвинувачений хоч і змінював номери телефонів, проте сам виходив з потерпілими на зв`язок, а невиконання своїх зобов`язань перед потерпілими намагався вирішити іншими способами.
Так, згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство лише в тому разі, коли винна особа ще в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, не виконуючи зобов`язання.
Тобто, у даному випадку, умисел на неповернення грошових коштів та невиконання ремонтних робіт мав бути у ОСОБА_16 , в частині епізодів стосовно ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , до моменту одержання грошових коштів, тобто передачі власниками грошових коштів ОСОБА_16 для ремонту автомобілів. В такому разі з моменту одержання ОСОБА_16 у власність грошових коштів від ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 злочин вважався би закінченим. Але, як встановлено судом, такий намір у останнього був відсутній, оскільки щодо автомобілей останніх він частину робіт зробив, або ж частково відшкодував вартість невиконаних робіт.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оскільки виконання домовленостей між сторонами в повному чи неповному обсязі не створює правовідносин, що регулюються кримінальним законом, то між потерпілими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , кожним окремо, та обвинуваченим наявні цивільно-правові відносини.
При цьому, якщо потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вважають, що ОСОБА_16 ухиляється від повернення грошових коштів, наданих ними на ремонт їхніх автомобілів, чим порушив свої зобов`язання перед ними, то вони мають право звернутися до суду з відповідними цивільними позовами і порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, зокрема, у разі, якщо не доведено, що в діях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Таким чином, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані докази стороною обвинувачення, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_16 , за епізодами з потерпілими ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , кожним окремо, на підставі п. 3 ч.1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення - потерпілими не доведено поза розумним сумнівом, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.190 КК України в цій частині, вчинено ОСОБА_44 з наявністю прямого умислу.
У той же час, оцінюючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, щодо епізоду стосовно потерпілого ОСОБА_14 , суд вважає їх достовірними, правдивими, належними, такими, що не протирічать один одному, приймає їх та приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_16 у заволодінні чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, і тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 190 КК України.
Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначені обвинуваченому ОСОБА_16 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, дані про обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше судимий за шахрайство.
Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.
З урахуванням даних про особу обвинуваченого, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_16 покарання у виді позбавлення волі у межах, встановлених санкцією ч.2 ст. 190 КК України, у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів, в той же час, вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробувальним терміном в максимальних межах, застосувавши ст.ст. 75, 76 КК України.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, щодо обвинуваченого ОСОБА_16 у вигляді домашнього арешту, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_16 підлягає виправданню за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , то суд вважає за необхідне відповідно до вимог ч. 3 ст. 129 КПК України цивільні позови даних потерпілих залишити без розгляду.
Що стосується цивільного позову потерпілого ОСОБА_14 , то суд приходить до наступного.
Так, у судовому засіданні потерпілий/цивільний позивач пояснив, що матеріальна шкода в сумі 7000 грн. 00 коп. складається з суми наданої ним ОСОБА_16 на ремонт автомобіля, а моральна шкода в сумі 10000 грн. моральним потрясінням в результаті скоєння вказаного злочину.
В судовому засідання потерпілим ОСОБА_14 надано належні та допустимі докази щодо понесеної ним матеріальної шкоди, яка обвинуваченим визнана в повному обсязі.
Однак на стадії заявлення клопотань обвинуваченим долучена до матеріалів кримінального провадження розписка потерпілого ОСОБА_14 про відшкодування йому матеріальної шкоди в повному обсязі, а саме в сумі 7000 грн., у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне у задоволенні цивільного позову в частині матеріальної шкоди відмовити в повному обсязі.
Що стосується моральної шкоди, то слід зазначити, що статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95 року регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
За таких обставин суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілого ОСОБА_14 , яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого/цивільного відповідача на користь потерпілого/цивільного позивача ОСОБА_14 10000 грн. моральної шкоди.
Речовими доказами суд вважає за необхідне розпорядитись у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_16 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_16 від призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_16 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_16 , у виді домашнього арешту залишити без змін до набрання вироком законної сили.
ОСОБА_16 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст.190 КК України за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та виправдати на підставі п. 3 ч. 1 ст.373 КПК України за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 - залишити без розгляду.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 - залишити без розгляду.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 - залишити без розгляду.
Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_16 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином) - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_16 на користь ОСОБА_14 10000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (злочином).
В іншій частині цивільного позову ОСОБА_14 відмовити.
Речові докази розписку, виконану ОСОБА_16 на ім`я ОСОБА_11 від 12.05.2014 року; розписку, виконану ОСОБА_16 на ім`я ОСОБА_12 від 10.03.2014 року; розписку, виконану ОСОБА_16 на ім`я ОСОБА_13 від 17.05.2014 року; розписку, виконану ОСОБА_16 на ім`я ОСОБА_14 від 10.03.2014 року залишити на зберігання в матеріалах кримінального провадження.
На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя: ОСОБА_1