Справа № 152/1634/16-к
В И Р О К
іменем України
24 листопада 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Жмеринської
місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зняцево-Стара Мукачівського району Закарпатської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, такого, що не має судимості в силу ст.88 КК України,

Обвинувачений ОСОБА_5 16.09.2016 року приблизно о 15 годині, перебуваючи біля магазину, що знаходиться на АДРЕСА_1 , вступив у словесну суперечку із ОСОБА_4 , з якою перебуває у тривалих неприязних відносинах з приводу того, що, на його думку, ОСОБА_4 розповсюджувала образи та неправдиві відомості в адресу його співмешканки ОСОБА_6 . У ході суперечки обвинувачений ОСОБА_5 у відповідь на образливі слова ОСОБА_4 в адресу його співмешканки ОСОБА_6 умисно, усвідомлюючи свої дії, з метою нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, яка повернулася до нього спиною та мала намір піти з місця суперечки, підійшов до ОСОБА_4 та наніс удар кулаком ззаду в потилицю, від якого потерпіла впала на землю. Після цього ОСОБА_5 наніс потерпілій множинні удари руками та ногами по верхній частині тулуба та голови.
Внаслідок нанесених ОСОБА_5 ударів потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у виді: підшкірної гематоми на потилиці по середині; синців навколо очей, на спинці носа, в лівій скроневій ділянці голови з поширенням на щоку, в ділянці кута нижньої щелепи зліва, на підборідді зліва, в верхній частині шиї зліва по середині, на шиї зліва біля вушної раковини, по задній поверхні лівої вушної раковини, на щоці справа та верхній губі справа, на шиї справа у верхній частині, по задній поверхні лівого плеча в середній третині (3), в верхній третині (1), по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, по передній поверхні лівого передпліччя в середній третині, по задній поверхні правого плеча в середній третині (2), в нижній третині (2), по передній поверхні правого передпліччя в середній третині, по задній поверхні правого передпліччя в нижній третині, в ділянці правої та лівої ключиці, по передній поверхні правого плечового суглобу, в ділянці грудини справа, в ділянці лівої молочної залози, на грудях справа по передньопідпахвовій лінії на рівні 7, 8 ребер (3), на грудях зліва по задньопідпахвовій лінії на рівні 4, 5 ребер, на лівій молочній залозі (2), на крилі здухвинної кістки зліва, в ділянці верхнього краю лівої та правої лопатки на спині справа по лопаточній лінії на рівні 8 ребра, які утворилися не менше як від 30-ти дій твердого тупого предмета (предметів), і, відповідно до висновку експерта за №231 від 21.09.2016 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Виходячи з аналізу норм частини 1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати.
Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.
Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).
Зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створюючи необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд дослідив, проаналізував всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, у відповідності критерію доведення ними обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, поза розумним сумнівом, що відповідає положенням ч.2 ст.17 КПК України.
Так, під час судового розгляду кримінального провадження були допитані обвинувачений, потерпіла, свідки сторони обвинувачення, досліджені документи, зібрані стороною обвинувачення. Стороною захисту клопотання про допит свідків чи дослідження доказів не заявлялися, при цьому цього права сторона захисту позбавлена судом не була.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні злочину визнав, не заперечував факту вчинення умисного легкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_4 при наведених в обвинувальному акті від 31.10.2016 року обставинах. Суду показав, що проживає у АДРЕСА_1 , співмешкає з ОСОБА_6 16.09.2016 року в обідню пору він зайшов до ОСОБА_7 , у якої були присутні син останньої та односельчанин на ім`я ОСОБА_8 , у якого був День народження. Чоловіки сиділи за столом на подвір`ї і вживали спиртні напої. Він того дня спиртних напоїв не вживав, у тому числі і на подвір`ї в ОСОБА_7 . До них на подвір`я зайшла ОСОБА_4 , яка принесла із собою пляшку горілки і запропонувала випити, але він не вживав спиртні напої, тоді як ОСОБА_4 вживала горілку та була в стані алкогольного сп`яніння. З ОСОБА_4 він тривалий час перебуває у неприязних відносинах, так як остання, на його думку, поширює неправдиві та образливі відомості щодо його співмешканки ОСОБА_6 . Між ним та ОСОБА_4 виникла суперечка, так як остання за столом образливо висловлювалася про його співмешканку ОСОБА_6 . Через деякий час він пішов з подвір`я ОСОБА_7 до магазину. Коли повертався, то побачив ОСОБА_4 , яка лежала на землі під деревами горіха навпроти домогосподарства його бабки, неподалік від домогосподарства ОСОБА_7 . Проходячи повз ОСОБА_4 він наміру зупинятися не мав, так як вважав, що ОСОБА_4 спить і його не бачить. Проте, ОСОБА_4 встала з землі і знову почала висловлюватися образливими словами в адресу його співмешканки ОСОБА_6 . Вступивши в словесну суперечку з ОСОБА_4 , він зробив потерпілій зауваження про припинення поширення неправдивих відомостей про ОСОБА_6 , яке потерпіла залишила поза увагою. Коли ОСОБА_4 повернулася до нього спиною, щоб піти, вона продовжувала висловлюватися в адресу його співмешканки образливими словами. Він розізлився з приводу цього і наздогнав ОСОБА_4 та ззаду наніс удар кулаком в потилицю останньої. Від нанесеного удару ОСОБА_4 впала на землю. Так як він був розлючений, то продовжив наносити ОСОБА_4 тілесні ушкодження руками та ногами по тулубу і голові. Скільки ударів він наніс, не пам`ятає, так як був розлючений. Він наніс множинні удари. Після того, як зійшлися люди на місце бійки, він припинив наносити удари. Коли викликали швидку медичну допомогу і приїхали лікарі, то в присутності лікаря він ще наніс один удар ногою по тулубу потерпілої, яка продовжувала ображати його співмешканку. Він розкаюється у тому, що наніс тілесні ушкодження потерпілій, вважає за краще було б повідомити про образливі висловлювання ОСОБА_4 в адресу його співмешканки саму ОСОБА_6 і звести потерпілу та ОСОБА_6 десь у полі і нехай би самі між собою вирішували спори. При призначенні йому покарання покладається на вирішення суду.
Крім признання ОСОБА_5 вини, його винуватість у вчиненні злочину підтверджується наступними доказами:
- показаннями потерпілої ОСОБА_4 , яка суду показала, що проживає в с. Юліямпіль Шаргородського району. 16.09.2016 року вона перебувала в магазині, що знаходиться в с. Юліямпіль на вул. Шевченка. Вийшовши із магазину, вона зайшла на подвір`я до ОСОБА_7 , де за столом сиділи чоловіки, серед яких був і ОСОБА_5 . З обвинуваченим ОСОБА_5 вона перебуває у тривалих неприязних відносинах, так як він образливо висловлювався до неї тоді, коли вона працювала листоношею. Вона, перебуваючи за столом на подвір`ї ОСОБА_7 , випила горілки. Від випитого їй стало погано, тому вона, відійшовши кілька метрів від домогосподарства ОСОБА_7 , лягла на землю під деревами горіха, де заснула. Прокинувшись приблизно о 15 годині, вона помітила неподалік від себе ОСОБА_5 та інших чоловіків. Коли вона встала, то ОСОБА_5 почав ображати її нецензурними словами і обізвав жінкою легкої поведінки. Вона у відповідь порадила ОСОБА_5 слідкувати за своєю співмешканкою ОСОБА_6 , яка є жінкою легкої поведінки. Після цього вона повернулася спиною до ОСОБА_5 і мала намір іти додому, проте, ОСОБА_5 її наздогнав і вдарив кулаком по потилиці. Від нанесеного удару вона впала на землю. Після того, як вона впала, ОСОБА_5 продовжив наносити їй удари по голові та тулубу ногами та руками. Вона втратила свідомість і прийшла до тями тільки тоді, коли приїхали лікарі з Шаргородської ЦРЛ. Злочином, вчиненим ОСОБА_5 , їй заподіяно матеріальної та моральної шкоди, у зв`язку із чим вона звертатиметься з позовом до суду. При призначенні покарання ОСОБА_5 покладається на думку прокурора, так як юридично не обізнана щодо призначення покарань, а також на вирішення суду;
- показаннями свідка ОСОБА_7 , яка суду показала, що проживає в АДРЕСА_2 . 16.09.2016 року в обідню пору у її домогосподарстві перебували її син, ОСОБА_5 та ще один односельчанин, у якого був День народження і чоловіки вживали спиртні напої. Чи вживав спиртні напої ОСОБА_5 , вона не бачила, так як поралася по господарству. До них зайшла в гості ОСОБА_4 , яка перебувала в стані сп`яніння та принесла із собою пляшку горілки і кусок ковбаси, запропонувала з нею випити. Вона не мала вільного часу, тому випила кілька грамів горілки та пішла далі поратися по господарству. Крім того, вона пішла із свого домогосподарства до сусідки, якої не було вдома і якій обіцяла доглянути за худобою. Коли вона поверталася від сусідки, то неподалік від магазину під деревами горіха на землі побачила ОСОБА_4 , яка перебувала в нетверезому стані і лежала. Біля ОСОБА_4 на землі знаходилася сумка, мобільний телефон та гаманець з грошима. Вона зібрала речі ОСОБА_4 в сумку, розбудила останню і пішла додому. Через деякий час вона почула сварку і вийшла з подвір`я. Вона побачила ОСОБА_4 там же під деревами горіха, біля якої знаходився ОСОБА_5 і вони між собою сварилися. В ході сварки ОСОБА_5 , наносив ОСОБА_4 удари. Початку бійки вона не бачила. У бійку вона не втручалася, але коли почула через деякий час, що ОСОБА_4 важко дихає і втратила свідомість, покликала свого сина, щоб приніс води. Так як ОСОБА_4 була в крові і без свідомості, то вона поливала на неї водою, щоб привести до тями. Після цього вона викликала завідувача ФАПом ОСОБА_9 , котра надала потерпілій допомогу і викликала автомобіль швидкої медичної допомоги. Також, вона пам`ятає, що вже в присутності лікаря ОСОБА_5 наніс удар ОСОБА_4 ;
- показаннями свідка ОСОБА_9 , яка суду показала, що працює у фельдшерському пункті в с. Юліямпіль. 16.09.2016 року вдень її викликала ОСОБА_7 та повідомила, що неподалік від її домогосподарства нанесені численні ушкодження ОСОБА_4 , тому остання потребує медичної допомоги, бо з її рота йшла кров. Вона одразу пішла до домогосподарства ОСОБА_7 , де побачила ОСОБА_4 , яка лежала на землі, але крові на обличчі та тілі вже не було. Обличчя ОСОБА_4 було помите, тому вона припускає, що кров ішла носом від нанесених ударів, так як на переніссі було видно сліди від ударів. Все обличчя ОСОБА_4 було опухле. Вона надала ОСОБА_4 першу медичну допомогу та викликала автомобіль швидкої медичної допомоги, який приїхав і через певний час потерпілу транспортували в Шаргородську ЦРЛ.
Також, винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, підтверджується наступними письмовими доказами:
- даними, що містяться в рапорті чергового Шаргородського ВП від 21.09.2016 року про надходження заяви від ОСОБА_4 про нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та даними, що містяться в рапорті чергового Шаргородського ВП від 16.09.2016 року про надходження повідомлення з Шаргородської ЦРЛ про те, що в лікарню з тілесними ушкодженнями поступила ОСОБА_4 (а.с.28, 29);
- протоколом прийняття заяви потерпілої ОСОБА_4 від 21.09.2016 року про нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_5 16.09.2016 року (а.с.31);
- даними, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту від 30.10.2016 року з участю обвинуваченого ОСОБА_5 , з фототаблицею до нього, з яких вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 показав та пояснив, яким чином наніс множинні удари руками та ногами по тулубу та голові ОСОБА_4 (а.с.35-37);
- висновком експерта за №231 від 21.09.2016 року (а.с.33-34), з якого вбачається, що ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження у виді: підшкірної гематоми на потилиці по середині; синців навколо очей, на спинці носа, в лівій скроневій ділянці голови з поширенням на щоку, в ділянці кута нижньої щелепи зліва, на підборідді зліва, в верхній частині шиї зліва по середині, на шиї зліва біля вушної раковини, по задній поверхні лівої вушної раковини, на щоці справа та верхній губі справа, на шиї справа у верхній частині, по задній поверхні лівого плеча в середній третині (3), в верхній третині (1), по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, по передній поверхні лівого передпліччя в середній третині, по задній поверхні правого плеча в середній третині (2), в нижній третині (2), по передній поверхні правого передпліччя в середній третині, по задній поверхні правого передпліччя в нижній третині, в ділянці правої та лівої ключиці, по передній поверхні правого плечового суглобу, в ділянці грудини справа, в ділянці лівої молочної залози, на грудях справа по передньопідпахвовій лінії на рівні 7, 8 ребер (3), на грудях зліва по задньопідпахвовій лінії на рівні 4, 5 ребер, на лівій молочній залозі (2), крилі здухвинної кістки зліва, в ділянці верхнього краю лівої та правої лопатки на спині справа по лопаточній лінії на рівні 8 ребра, які утворилися від не менше як 30-ти дій твердого тупого предмета (предметів), і відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Виходячи з аналізу і оцінки показань учасників судового провадження, свідків та досліджених під час судового розгляду доказів, суд вважає доведеним, що ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, а саме: 16.09.2016 року приблизно о 15 годині, перебуваючи біля магазину, що знаходиться на АДРЕСА_1 , вступив у словесну суперечку із ОСОБА_4 , з якою перебуває у тривалих неприязних відносинах з приводу того, що, на його думку, ОСОБА_4 розповсюджувала образи та неправдиві відомості в адресу його співмешканки ОСОБА_6 . У ході суперечки обвинувачений ОСОБА_5 у відповідь на образливі слова ОСОБА_4 в адресу його співмешканки ОСОБА_6 умисно, усвідомлюючи свої дії, з метою нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, яка повернулася до нього спиною та мала намір піти з місця суперечки, підійшов до ОСОБА_4 та наніс удар кулаком ззаду в потилицю, від якого потерпіла впала на землю. Після цього ОСОБА_5 наніс потерпілій множинні удари руками та ногами по верхній частині тулуба та голови.
Внаслідок нанесених ОСОБА_5 ударів потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження, які, відповідно до висновку експерта за №231 від 21.09.2016 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є зазначені вище показання самого обвинуваченого, потерпілої, допитаних свідків сторони обвинувачення, досліджені судом документи.
Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_5 органами досудового розслідування за ч.1 ст.125 КК України суд вважає вірною.
Таким чином, суд вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, і він повинен нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин за ч.1 ст.125 КК України.
Виходячи з положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Відповідно до вимог ч.6 ст.22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, сприяв змагальності сторін, які мали можливість самостійно обстоювати їхні правові позиції, права, свободи, законні інтереси, передбачені КПК України, сторони не були позбавлені права та можливості подавати до суду документи, докази, заявляти клопотання, а також реалізувати інші права, сприяв рівності сторін у їх процесуальних правах, виходячи також із правових позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у п.24 рішення у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення у справі «Гурепка проти України №2», в яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.
Проти закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.
Суд констатує той факт, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні, тому у суду є достатні підстави для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_5 за ч.1 ст.125 КК України, в силу вимог ч.3 ст.373 КПК України, якою передбачено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Згідно із ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_5 злочин є злочином невеликої тяжкості.
Відповідно до обвинувального акту, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , зазначено щире каяття обвинуваченого.
Прокурором в судових дебатах зазначено таку пом`якшуючу покарання ОСОБА_5 обставину як щире каяття.
Під час судового розгляду на запитання головуючого судді про його ставлення до вчиненого ним діяння, обвинувачений ОСОБА_5 повідомив, що він розкаюється у тому, що наніс тілесні ушкодження потерпілій, так як вважає за краще було б повідомити про образливі висловлювання ОСОБА_4 в адресу його співмешканки ОСОБА_6 саму ОСОБА_6 і «звести потерпілу та ОСОБА_6 десь у полі і нехай би самі між собою вирішували спори». До того ж, ОСОБА_5 повідомив, що при призначенні йому покарання він покладається на вирішення суду.
Виходячи з наведеного, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 не враховує як пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, оскільки, хоча обвинувачений упродовж судового розгляду визнав вину у інкримінованому йому злочині, проте з його показань під час судового розгляду не вбачається наявність належної критичної оцінки ним своєї протиправної поведінки.
Крім того, суд не вбачає готовності обвинуваченого ОСОБА_5 нести кримінальну відповідальність.
Таким чином, обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно з вимогами ч.1 ст.66 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до вимог ч.2 ст.66 КК України, при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.
ОСОБА_5 позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.41). Цю обставину суд враховує як пом`якшуючу покарання обвинуваченого ОСОБА_5 .
Крім того, суд враховує, що, відповідно до вимог ч.3 ст.88 КК України, особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, злочинність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 , відповідно до вироку Шаргородського районного суду від 17.04.2006 року, був засуджений за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік з випробуванням та іспитовим строком на один рік в силу вимог ст.75 КК України та звільнений від призначеного покарання на підставі п. «б» ст.1 Закону України «Про амністію» від 31.05.2005 року (а.с.38).
Таким чином, ОСОБА_5 , в силу вимог ч.3 ст.88 КК України, визнається таким, що не має судимості.
Також, суд враховує, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 частково були викликані неправильною поведінкою потерпілої ОСОБА_4 , котра під час словесної суперечки з обвинуваченим висловила образливі слова в адресу співмешканки останнього ОСОБА_6 .
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), наведений у ч.1 ст.66 КК перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч.1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок, в тому числі, неправильної поведінки потерпілого…).
Тому суд вважає, що пом`якшуючою покарання обвинуваченого ОСОБА_5 обставиною є неправильна поведінка потерпілої ОСОБА_4 , яка полягала у тому, що під час словесної суперечки з обвинуваченим потерпіла висловила образливі слова в адресу співмешканки ОСОБА_5 ОСОБА_6 .
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.
З урахуванням наведених вище обставин суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів, є призначення покарання у виді громадських робіт.
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Санкцією ч.1 ст.125 КК України передбачено покарання у виді штрафу або громадських робіт, або виправних робіт.
Суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_5 покарання у виді штрафу так як вважає, що таке покарання не є достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 , виходячи з наступного.
Суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 враховує пом`якшуючу покарання обставину позитивну характеристику за місцем проживання, але констатує відсутність у обвинуваченого щирого каяття у скоєному злочині та той факт, що покарання у виді штрафу, яке передбачене в санкції ч.1 ст.125 КК України, є надто м`яким, з врахуванням обставин вчинення ОСОБА_5 злочину 16.09.2016 року, оскільки в судовому засіданні встановлено, що суперечка між обвинуваченим та потерпілою не потребувала вчинення активних умисних дій, що полягали у нанесенні потерпілій умисного легкого тілесного ушкодження. Дії обвинуваченого, що полягали у заподіянні потерпілій умисного легкого тілесного ушкодження, не співмірні з обставинами та обстановкою виниклого між ними 16.09.2016 року конфлікту.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді громадських робіт, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.
При цьому, суд враховує також, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст.8 КПК України, є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.1 ст.125 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за якою засудити його до покарання у виді громадських робіт строком на 160 (сто шістдесят) годин.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не застосовувати.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1