Ухвала іменем україни 31 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
(в режимі відеоконференції)
переглянула в судовому засіданні вирок Апеляційного суду Дніпропетровськоїобласті від 21 жовтня 2015 року за касаційними скаргами прокурора який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції, засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 .
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2015 року, засуджено:

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівки, Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимостей,

за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Тернівки, Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що не має судимостей,

за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 витрати на проведення експертизи у сумі 393,12 грн.

Апеляційний суд Дніпропетровської області скасував зазначений вирок в частині призначеного покарання і постановив свій вирок від 21 жовтня 2015 року, яким ОСОБА_7 призначив покарання за ч. 2 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією частини усього майна, що належить йому на праві власності; ОСОБА_6 призначив покарання за ч. 2 ст. 187 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки із конфіскацією частини усього майна, що належить йому на праві власності.

В іншій частині вирок залишено без зміни.

Як встановив суд, ОСОБА_7 08 жовтня 2014 року, приблизно о 03.25 год. здійснив дзвінок до служби «Таксі-Тернівка» та викликав автомобіль за адресою: вул. Куйбишева, 40, м. Тернівки, Дніпропетровська область. На цей виклик прибув ОСОБА_10 автомобілем державний номерний знак НОМЕР_1 . Після чого ОСОБА_7 разом із ОСОБА_6 , взявши з собою кожен по одному кухонному ножу для можливого самозахисту, поїхали в кафе «Старий Парк» в м. Павлограді. По приїзду до зазначеного кафе водій таксі ОСОБА_10 попросив останніх сплатити йому 198 грн. за послуги перевезення, на що ті відповіли, що у них при собі коштів немає і потрібно повернутися у м. Тернівка, де вони сплатять послуги таксі.

На шляху до м. Тернівки 08 жовтня 2014 року приблизно о 04.35 год. знаходячись на автодорожньому мосту між с. Богуславом та с. Богданівкою Павлоградського району, Дніпропетровської області ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , реалізуючи спільний злочинний умисел, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, здійснив напад на водія таксі ОСОБА_10 та, поєднуючи його з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я останнього, умисно, з метою подавити волю потерпілого до подальшого спротиву, завдав один удар ножем, який тримав в правій руці, в обличчя водієві ОСОБА_10 , заподіявши останньому наскрізну колото-різану рану нижньої губи справа та садно-подряпину правої щоки ближче до кута рота, яка за своїм характером відноситься до ступеня легких тілесних ушкоджень. При цьому ОСОБА_7 висловив ОСОБА_10 вимогу передати їм з ОСОБА_6 всі гроші, які є при ньому та свій мобільний телефон.

У свою чергу ОСОБА_6 , знаходячись на задньому сидінні з пасажирської сторони, будучи у стані алкогольного сп`яніння, діючи узгоджено з ОСОБА_7 , пересів на заднє сидіння за сидіння водія та поклав ліву руку на двері зі сторони водія, попереджаючи наміри ОСОБА_10 покинути автомобіль, а праву руку, в якій тримав кухонний ніж, висунув між передніми сидіннями, відкрито демонструючи його ОСОБА_10 і тим самим, погрожуючи його застосуванням, що водій ОСОБА_10 сприймав цілком реально.

Одразу після удар ножем, водій таксі ОСОБА_10 , попереджаючи подальше продовження нападу, перехопив рукою праву руку ОСОБА_7 , у якій той продовжував тримати ніж та, реально побоюючись за своє життя, на вищевказану вимогу ОСОБА_7 висловив готовність віддати їм все, що мав при собі та вказав обом на полицю на передній панелі автомобіля, де лежали його 118 грн. та особистий мобільний телефон марки «Нокіа».

Тобто, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_6 , здійснили напад на ОСОБА_10 та заволоділи його майном загальною вартістю 118 грн., а також завдали легких тілесних ушкоджень.

У касаційній скарзі прокурор, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особам засуджених. На обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що апеляційним судом при призначені засудженим покарання порушено вимоги ст. 65 КК. Стверджує, що апеляційний суд, в порушення вимог ст. 374 КПК, належним чином не мотивував свого рішення про можливість призначення засудженому ОСОБА_6 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої ч. 2 ст. 187 КК, та безпідставно застосував до останнього положення ст. 69 КК, а засудженому ОСОБА_7 - призначення мінімального покарання, передбаченого санкцією даної статті, не врахувавши при цьому тяжкість злочину та дані про особи засуджених.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень першої та апеляційної інстанцій та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що судом не було здобуто доказів того, що обвинувачені діяли за попередньою змовою. Стверджує, що суд допитав свідків, які не були допитані під час досудового слідства, не з`ясувавши думку учасників процесу. Зазначає, що апеляційний суд не прийняв до уваги та належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги захисника.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та його особі через суворість, порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення більш м`якого покарання, а саме призначеного за вироком районного суду. В обґрунтування своїх вимог засуджений зазначає, що злочин вчинено без попередньої змови. Стверджує, що суд при призначенні покарання не врахував наявних у матеріалах кримінального провадження даних про його особу й обставин, що пом`якшують покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 , який не погоджуючись з касаційною скаргою прокурора, підтримав свою касаційну скаргу та свого захисника, пояснення ОСОБА_6 , який підтримав касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 та заперечував проти задоволення касаційних скарг прокурора та захисника, пояснення прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення скарг засудженого ОСОБА_7 та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги прокурора, засудженого та захисника не підлягають задоволенню на таких підставах.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні ними злочину, за який їх засуджено, відповідають фактичним обставинам справи та обґрунтовані сукупністю досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку доказів, і прокурором у касаційній скарзі не оскаржуються.
Доводи прокурора, викладені у касаційній скарзі щодо невідповідності призначеного засудженим покарання ступеню тяжкості злочину і даним про їх особи внаслідок м`якості та безпідставного застосування ст. 69 КК України, не ґрунтуються на матеріалах справи.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до положень ст. 69 цього ж Кодексу за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Як видно із матеріалів кримінального провадження, апеляційний суд при вирішенні цього питання, відповідно до вимог зазначеного Закону врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (раніше не судимі), обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 (щире каяття, та відшкодування завданої шкоди), обставини, що обтяжують покарання засуджених - вчинення ними злочину у стані алкогольного сп`яніння.
Наведені вище дані про особу ОСОБА_6 , наявні обставин, які пом`якшують покарання, обґрунтовано визнані судом такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також відсутність реальних шкідливих наслідків від злочину та претензій з боку потерпілого, який не наполягав на суворій мірі покарання, дали апеляційному суду підстави дійти правильного висновку про можливість призначення йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 187 КК, а також призначення ОСОБА_7 мінімального розміру покарання, передбаченого санкцією даної статті.

На думку колегії суддів, призначене апеляційним судом покарання є законним, справедливим, воно сприятиме перевихованню ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та попередженню вчинення ними нових злочинів, що узгоджується з вимогами статей 50, 65 КК. Вважати його невиправдано м`яким, як про це йдеться у касаційній скарзі прокурора, чи надто суворим, як вважає засуджений ОСОБА_7 колегія суддів підстав не знаходить.

Твердження засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 у касаційних скаргах про неправильне встановлення судом фактичних обставин справи, невірну оцінку доказів з посиланням на те, що засуджені не вступали в попередню змову на скоєння злочину та не мали корисливого мотиву, є безпідставними і повністю спростовуються наведеними у вироку доказами, яким суд у сукупності дав належну оцінку.

Дії засуджених правильно кваліфіковані за кваліфікуючою ознакою вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, оскільки про це свідчать показання потерпілого, що відразу після перемовин засуджених, на нього із застосуванням ножа напав ОСОБА_7 , а ОСОБА_6 , доповнюючи дії останнього, теж продемонстрував потерпілому ніж та перекрив йому рукою вихід із автомобіля, та в результаті цих узгоджених між собою дій засуджені заволоділи майном потерпілого.

Апеляційний суд дотримався положень статей 404, 405, 407, 414 КПК при розгляді поданих прокурором та захисником апеляційних скарг, а постановлений в апеляційному порядку вирок щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відповідає вимогам статей 374, 420 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які відповідно до ст. 412 КПК були б підставами для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційних скарг прокурора, засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 не вбачається.
Керуючись статтями 433-436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора, засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3