Справа №212/9658/13-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 квітня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004551 від 27 вересня 2013 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, раніше судимого: 14.12.2009 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 10 днів позбавлення волі, звільнився 21.05.2013 умовно-достроково за ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області на невідбутий термін 1 рік 5 місяців 13 днів, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

сторони кримінального провадження, які беруть участь в судовому розгляді: прокурор ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , повторно, 27 вересня 2013 року приблизно о 05.30 годині, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , реалізуючи свій раптово виниклий намір на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, скориставшись відсутністю ОСОБА_6 в присутності ОСОБА_8 відключив від мережі елекронапруги та відкрито викрав ноутбук «Lenovo» вартістю 4999 грн., що належить потерпілому ОСОБА_6 , після чого з викраденим майном з місця злочину зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на зазначену суму.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, суду пояснив, що 27 вересня 2013 року приблизно в період з 3.00 до 4.00 години він зустрівся з ОСОБА_9 біля свого під`їзду. Після чого вони пішли до його знайомого ОСОБА_8 . Прийшовши до будинку, де мешкав ОСОБА_8 , ОСОБА_4 за відсутності домофону постукав у вікно до квартири на першому поверсі. ОСОБА_8 відчинив вікно та впустив його до квартири. Потім через двері до квартири ОСОБА_8 увійшов ОСОБА_9 . Він дав ОСОБА_9 гроші для того, щоб останній купив спиртні напої. Він ( ОСОБА_4 ) за весь час перебування в квартирі пив лише енергетичний напій, тоді як ОСОБА_9 та ОСОБА_8 пили горілку. Потерпілого ОСОБА_6 в квартирі ОСОБА_8 тоді не бачив, але знав, що він мешкає в цій квартирі через негаразди з дружиною. Згодом ОСОБА_9 почав збиратися на роботу та він почув як хлопнули двері, на що ОСОБА_8 сказав, що це ОСОБА_6 пішов на роботу. Він ( ОСОБА_4 ) побачив на столі ноутбук «Lenovo» та попрохав ОСОБА_8 дати йому його на деякий час для користування соціальними мережами. На що ОСОБА_8 погодився, але за умови повернути ноутбук до 19.00 години до повернення з роботи ОСОБА_6 . При цій розмові були присутні лише він та ОСОБА_8 , а в коридорі був ОСОБА_9 , який збирався на роботу, і повинен був чути їх розмову. Потім ОСОБА_8 самостійно відключив ноутбук від електромережі та віддав йому ноутбук. Після чого, близько 6.00 або 7.00 години, точно не пам`ятає, вони разом ( ОСОБА_4 та ОСОБА_8 ) вийшли з квартири, і він ( ОСОБА_4 ) пішов до дому, однак оскільки ключів від квартири в нього не було, він залишив ноутбук у сусіда ОСОБА_10 та поїхав до матері на роботу за ключами. Після повернення додому його чекали працівники міліції, які спитали де ноутбук, він віддав їм ноутбук. Ніяких погроз в сторону ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_6 він не висловлював, ножем не погрожував. Наміру викрадати майно не було, тим паче відкрито з погрозами.

Не дивлячись на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України його вина повністю знайшла своє підтвердження сукупністю зібраних та досліджених в ході судового слідства такими доказами.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду показав, що він мешкав в квартирі ОСОБА_8 близько 2-х тижнів до події, і в квартирі був його ноутбук «Lenovo». 26 вересня 2013 року він ( ОСОБА_6 ) та ОСОБА_8 в кафе розпили пляшку горілки та пішли додому, де він ліг спати, оскільки зранку потрібно було йти на роботу. Чув як стукали у балконні двері, після чого побачив як через вікно зайшов ОСОБА_4 . Він чув, як на кухні розпивали спиртне ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Зранку коли він почав збиратися на роботу, почув як ОСОБА_4 кричав, що він лікар та виріже йому печінку. Він ( ОСОБА_6 ) обернувся та побачив, що ОСОБА_4 стоїть з ножем в коридорі та кричить. ОСОБА_6 сприйняв погрози на свою адресу, але причини цього інциденту йому невідомі. Після чого він вийшов з квартири та пішов на роботу. Приблизно в період часу з 05.00 до 5.30 годин він зателефонував ОСОБА_8 , щоб запитати, про обстановку в квартирі, на що останній йому повідомив, що ОСОБА_4 забрав ноутбук, та переказав, щоб він подзвонив ОСОБА_4 . Розуміючи, що розмовляти з ОСОБА_4 , зважаючи на його стан, не має сенсу, він зателефонував в міліцію. В той же день ноутбук був йому повернуто працівниками міліції. Він наполягає, що у ОСОБА_4 в руках був ніж, та він висловлював погрози, як він розумів на його адресу. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має. З питання призначення покарання ОСОБА_4 поклався на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що ОСОБА_4 знає, він живе з нею в одному дворі. 27 вересня 2013 року вона була на роботі, їй подзвонив її чоловік ОСОБА_12 та попросив, віддати ноутбук ОСОБА_4 . Вона прийшла додому побачила ноутбук, поклала його у пакет та винесла його ОСОБА_4 . У ОСОБА_4 вона не питала, що це за ноутбук. Крім того зазначила, що вона починає збиратися на роботу о 07-45 та виходить з дому о 8-45 годині ранку. За вказаний період до неї додому ніхто не приходив та ноутбук не бачила.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що знає ОСОБА_4 близько 10 років. Точної дати події він не пам`ятає, близько двох-трьох років тому, вранці близько 6.00 години, прийшов ОСОБА_4 сказав, що його мати на чергуванні, а в нього немає ключів від квартири, попросив, залишити у нього ( ОСОБА_10 ) ноутбук, доки він з`їздить до матері на роботу за ключами. Свідок взяв ноутбук, залишив його у себе вдома та пішов на роботу. По обіді йому подзвонив ОСОБА_4 з проханням віддати ноутбук, і він ( ОСОБА_12 ) подзвонив своїй дружині ОСОБА_11 та попросив віддати ноутбук ОСОБА_4 . Крім того зазначив, що не питав у ОСОБА_4 де він взяв ноутбук та коли вранці ОСОБА_4 приходив його дружина ( ОСОБА_11 ) спала та не бачила обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що у вересні 2013 року за його згодою в його квартирі проживав ОСОБА_6 оскільки у останнього були сімейні проблеми. Приблизно о 4.00 год. він почув як стукали у двері на балконі, він відчинив двері і впустив через вікно ОСОБА_4 , який попросив відкрити вхідні двері і впустити його друга ОСОБА_9 . Вони втрьох розпивали спиртні напої на кухні та розмовляли протягом години. ОСОБА_6 весь цей час спав в іншій кімнаті. Коли ОСОБА_8 вийшов на балкон палити, почув крики, зайшов до квартири і побачив як ОСОБА_4 стояв з ножем в коридорі, а ОСОБА_6 був у спальні, двері у спальню були відчинені. ОСОБА_4 кричав, що поріже, але на чию адресу він кричав свідок не знає. Він ( ОСОБА_8 ) підійшов до ОСОБА_4 заспокоїв останнього та забрав ніж. Після чого ОСОБА_6 пішов на роботу. ОСОБА_9 також почав збиратися на роботу і знаходився у коридорі, в той час як ОСОБА_4 , перебуваючи у кімнаті, підійшов до столу, де стояв ноутбук, почав його відключати від електромережі, на що він ( ОСОБА_8 ) говорив йому, що це ноутбук ОСОБА_6 і просив не забирати його. ОСОБА_4 на це не відреагував, і не попросивши дозволу, взяв ноутбук та сказав, що поверне його після того, як йому подзвонить ОСОБА_6 . Свідок намагався тримати ноутбук, і деякий час вони удвох тримали його, але, побоюючись ОСОБА_4 , ОСОБА_8 відпустив ноутбук. Вони разом вийшли з квартири та під`їзду, і вже на вулиці він попросив ОСОБА_4 нікуди не дівати ноутбук, маючи на увазі не продавати його, оскільки вважав, що з огляду на особу ОСОБА_4 він може це зробити. На це ОСОБА_4 відповів, що поверне ноутбук після дзвінка ОСОБА_6 , і пішов. Після чого свідок повідомив ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 забрав його ноутбук, і передав його слова про умови повернення ноутбука, ОСОБА_6 сказав, що повідомить про це міліцію. Також, зазначив, що ОСОБА_9 вийшов з квартири першим, а потім за п`ять хвилин вже вийшли вони з ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що восени 2013-2014 року, точної дати не пам`ятає, він зустрів ОСОБА_4 на зупинці близько 00.00 години, запропонував ОСОБА_4 випити. Близько 02.00 години вони пішли до ОСОБА_8 , де він колись був до цього лише один раз. До квартири ОСОБА_8 він зайшов через двері, а ОСОБА_4 через вікно на першому поверсі. Одразу як зайшов він пішов купити спиртне, повернувшись до квартири вони втрьох на кухні розпивали спиртне. ОСОБА_4 пив тільки енергетичний напій «РЕВО», а він з власником квартири ОСОБА_8 пили горілку. ОСОБА_6 в квартирі не бачив і не знав, що він присутній, у ОСОБА_4 ножа в руках не бачив, скандалів не пам`ятає. Коли він ( ОСОБА_9 ) зранку взувався у коридорі напроти спальної кімнати, чув як ОСОБА_4 та ОСОБА_8 слухали музику на ноутбуці, а потім ОСОБА_4 просив ОСОБА_8 дати ноутбук до вечора, і як він чув, ОСОБА_8 погодився віддати ноутбук. Про те, що ОСОБА_8 говорив ОСОБА_4 , що ноутбук належить ОСОБА_6 , не чув. Саме як ОСОБА_4 забирав ноутбук він не бачив, оскільки був в коридорі, після чого попросив ОСОБА_8 зачинити за ним двері та вийшов з квартири. Через деякий час можливо через 5-10 хвилин з під`їзду вийшов ОСОБА_4 з ноутбуком, і свідок, вважав, що це було з дозволу ОСОБА_8 . Навіщо ОСОБА_4 був потрібний ноутбук він не знає.

Крім вищезазначених показів потерпілого, свідків, винуватість ОСОБА_4 в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, належність і допустимість яких ніким не оспорена та не спростована, і які містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:

-витягом з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 27.09.2013 за № 0004551 на підставі заяви потерпілого ОСОБА_6 , за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 185 КК України (т.1, а.п. 18);

-карткою первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону до Жовтневого РВ КМУ ГУМВС України в області запис № 11662 від 27.09.2013 о 06 год. 36 хв. про те, що у ОСОБА_6 за адресою: 5-й Зарічний, 25/2 малознайома особа вкрала ноутбук (т. 1, а.п. 21);

-протоколом огляду місця події від 27 вересня 2013 року та фототаблицею до нього, згідно якого оглянуто квартиру АДРЕСА_2 , яка розташована на першому поверсі дев`ятиповерхового будинку (т.1, а.п.26-27);

-протоколом огляду предмету від 27.09.2013 та фото таблицею до нього, в ході якого виявлено, що ОСОБА_4 добровільно надав для огляду працівникам міліції ноутбук «Lenovo» чорного кольору, який був вилучений під час огляду (т. 1, а.п. 33-35);

-постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 04.10.2013, згідно якої визнано та залучено до кримінального провадження № 0004551 від 27.09.2013 в якості речових доказів ноутбук «Lenovo» та передано на зберігання під розписку потерпілому ОСОБА_6 (т. 1, а.п. 36-37);

-постановою про перекваліфікацію скоєного кримінального правопорушення від 21.10.2013, згідно до якого склад скоєного кримінального правопорушення по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0004551 від 27.09.2013 перекваліфіковано з ч. 1 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України (т. 1, а.п. 75);

-витягом з кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 27.09.2013 за № 0004551 на підставі заяви потерпілого ОСОБА_6 , за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 186 КК України (т.1, а.п. 76).

Під час розгляду кримінального провадження суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У судовому засіданні були допитані всі особи, свідчення яких мали значення для правильного вирішення справи, досліджено всі зібрані під час досудового провадження та судового слідства докази, всім їм дана оцінка.

Суд критично відноситься до показань свідка ОСОБА_9 в тій частині, що він не чув як ОСОБА_8 просив не забирати ноутбук, який належить ОСОБА_6 , але чув, що ОСОБА_8 дозволив ОСОБА_4 забрати ноутбук, оскільки в цій частині свідок надавав пояснення невпевнено, посилаючись на те, що йому «так здається» і «він так вважає», а також показав, що не бачив з коридору саме як ОСОБА_4 брав ноутбук, цим самим не спростовував покази ОСОБА_8 про те, що він тримав ноутбук і намагався не віддавати його ОСОБА_4 . Крім того, суд враховує, що подія сталася більш ніж 2 роки тому, свідок в ту ніч вживав спиртні напоїв, показав, що він вийшов раніше обвинуваченого та свідка ОСОБА_8 і ті ще знаходилися удвох приблизно 5-10 хвилин, потім з під`їзду вийшов лише обвинувачений з ноутбуком, що також не узгоджується з показами самого обвинуваченого і свідка ОСОБА_8 , які показали, що виходили разом і саме тоді відбулася розмова про повернення ноутбука. Також, з наданих суду показань свідка ОСОБА_9 і обвинуваченого ОСОБА_4 вбачаються розбіжності щодо часу та місця їх зустрічі, як показав свідок він зустрів ОСОБА_4 на зупинці приблизно о 00.00 годин (дати та рік не пам`ятає), тоді як ОСОБА_4 показав, що зустрів ОСОБА_9 27 вересня 2013 року о 03.00-04.00 годин біля свого під`їзду, що також судом було враховано при оцінці показань як свідка, так і обвинуваченого.

Показання свідка ОСОБА_9 в частині того, що він вийшов раніше обвинуваченого та свідка ОСОБА_8 і ті ще знаходилися удвох приблизно 5-10 хвилин, суд приймає, оскільки вони узгоджуються з показаннями інших учасників, зокрема обвинуваченого та свідка ОСОБА_8 , а також не спростовують покази свідка ОСОБА_8 в тій частині, що він не дозволяв ОСОБА_4 брати ноутбук.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що свідок ОСОБА_8 дозволив йому забрати ноутбук і сам від`єднав останній від електромережі, суд не бере до уваги, оскільки вони спростовуються доказами дослідженими в судовому засіданні та на думку суду, являють собою форму захисту від пред`явленого обвинувачення.

Всебічно, повно і неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає доведеним винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_13 в стані алкогольного сп`яніння не знайшли об`єктивного підтвердження належними та допустимими доказами, зокрема спростовуються показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і самого обвинуваченого, а тому зазначені обставини підлягають виключенню з обвинувачення.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким злочином, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 не працює, негативно характеризується за місцем проживання (т.1, а.п. 71), на обліку у лікаря-нарколога і лікаря психіатра не перебуває (т. 1, а.п. 72-73), судимий (т. 1, а.п. 67), вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_14 , судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_14 , судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, детально проаналізувавши всі обставини кримінального провадження у їх сукупності, виконуючи вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, які узгоджуються із роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ст. 186 ч. 2 КК України у виді позбавлення волі, однак не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам та наслідкам, даним про особу обвинуваченого, який притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливого умисного злочину проти власності, при цьому вчинив інкриміноване йому діяння в період умовно-дострокового звільнення, що свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню ним нових злочинів.

Суд не вбачає підстав для застосування положень ст.ст. 69 та 75 КК України.

Остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити за правилами ст. 71, та ч. 4 ст. 81 КК України, частково приєднавши не відбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14.12.2009.

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Цивільний позов не заявлений.

Строк застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , застосованого ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2015 року, сплив 25 грудня 2015 року. Клопотань про продовження та обрання запобіжного заходу не надходило. З огляду на призначене покарання і ризики можливого невиконання вироку, пов`язані з особою обвинуваченого, суд до набрання вироком законної сили обирає ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням певних обов`язків, передбачених законом.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 368 , 370, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 грудня 2009 року і остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у виді 4(чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчисляти з моменту його затримання.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання 21.10.2013 по день набрання законної сили вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26.03.2014, тобто по 03.06.2014 включно, а також строк попереднього ув`язнення з 08 серпня 2015 по 10 листопада 2015 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання і покласти такі обов`язки: з`являтися за кожною вимогою до суду і правоохоронних органів; не відлучатися з населеного пункту, в якому зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу прокурора, суду. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює прокурор.

Речові докази: ноутбук «Lenovo», який перебуває на зберіганні у потерпілого ОСОБА_6 , залишити у розпорядженні власника.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1