01.03.2016 номер провадження 1-кп/331/50/16
ЄУН 331/8558/15-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 березня 2016 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжя у залі суду кримінальне провадження № 1-кп/331/50/16 з обвинувальним актом у відношенні обвинуваченого
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, українця, громадянина України, із середньою освітою, пенсіонера, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В:
Органами досудового слідства ОСОБА_3 висунуто обвинувачення у тому, що 27.09.2015 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, знаходячись на терасі, яка розташована в будинку АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, та неуважністю ОСОБА_5 , яка відійшла від столу, який знаходився на вказаній терасі, діючи з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу таємно викрав зі столу майно ОСОБА_5 , а саме: мобільний телефон «Fly iq4503 quad» імеі № НОМЕР_1 , імеі №2 НОМЕР_2 в корпусі білого кольору, вартістю 1400 гривень; сім-карту оператора стільникового зв`язку «Life», яка не являє для потерпілої матеріальної цінності, на рахунку якої знаходилось 10 гривень; а всього викрав майна на загальну суму 1410 гривень. Після чого останній розпорядився викраденим майном на власний розсуд, а саме: продав викрадене майно ОСОБА_7 . У результаті своїх злочинних дій ОСОБА_3 заподіяв матеріальну шкоду ОСОБА_5 на суму 1410 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 були кваліфіковані за ч.1 ст. 185 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні свою провину у вчиненні злочину не визнав та пояснив, що 27.09.2015 року у вечірній час до нього у гості зайшов його знайомі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Ближче до 19 години він запропонував гостю випити чаю, однак виявив відсутність цукру та пішов до магазину. Повертаючись назад, він підійшов до сходів на веранду та виявив мобільний телефон, який лежав на землі. Він підняв телефон та пішов додому. На веранді стояла ОСОБА_10 , якій він показав телефон. У квартирі він показав телефон і ОСОБА_8 . Вони разом намагалися знайти у телефонній книзі хазяїна телефону, однак не змогли його увімкнути. Телефон знаходився у нього приблизно 3-4 дні, про зникнення телефону до нього ніхто не звертався. Тоді він попросив сина розблокувати телефон, однак після перепрошивки телефону, зникла телефонна книга. Ще 2-3 тижня телефон був у нього вдома, а потім він вирішив закласти його до ломбарду. 30.10.2015 року його обманним шляхом працівники міліції заманили до райвідділу та стали вимагати дати визнавальні покази. Однак, він увесь час наполягав на тому, що зазначений телефон він знайшов, при цьому добровільно повідомив, куди він здав телефон. У ломбарді працівники міліції вилучили телефон та повернули потерпілій. Вважає себе не винним, оскільки він не знав, хто був хазяїном телефону, про зникнення телефону у ОСОБА_11 йому нічого не було відомо, вчиняти крадіжку телефону у нього не було наміру.
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вона мешкає по сусідству із ОСОБА_3 27.09.2015 року у вечірній час вона вивішувала речі після прання на загальній веранді. Оскільки на веранді було відсутнє світло, вона увімкнула ліхтарик на телефоні та поклала його на столі. У якийсь момент вона зайшла до своєї квартири, щоб покликати свого хлопця на допомогу, через 3-5 хвилин вона повернулась, однак телефону на столі не було. У сусідки, яка була поруч, вона спитала, чи не проходив хто-небудь через веранду, та дізналась, що остання бачила ОСОБА_3 . Однак, подивившись у вікна ОСОБА_3 , побачила, що світла немає, та вирішила, що останнього немає вдома. Наступного дня вона написала заяву про вчинену крадіжку до міліції. Хто саме вчинив крадіжку телефону, вона не знає. Приблизно через місяць вона отримала від працівників міліції телефон, який вони вилучили із ломбарду. При цьому зауважила про те,що на телефоні стояв графічний ключ. Для того, щоб увімкнути телефон без ключа, треба перепрошити телефон тобто повернути його до заводських налаштувань. На теперішній час матеріальних претензій до ОСОБА_3 немає.
Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що 27.09.2015 року у денний час він прийшов до свого знайомого ОСОБА_3 з питання облаштування риболовного інвентарю. Ближче до вечора ОСОБА_3 запропонував випити чаю та пішов до магазину за солодощами. Коли ОСОБА_3 повертався назад, він побачив останнього біля сходів, як той нахилився та щось підібрав з землі. Зайшовши до квартири, ОСОБА_3 показав, що знайшов на сходах телефон. Вони намагалися подзвонити з телефону, однак у них нічого не вийшло. Ані він, ані ОСОБА_3 не вміють користуватися сучасними телефонами. Після цього він пішов додому, більше з приводу телефону йому нічого не відомо.
Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що 27.09.2015 року майже увесь день вона разом із матір`ю знаходилась у квартирі ОСОБА_3 , т.я. вони приходять допомагати останньому по господарству. Ввечері вона стояла на загальній веранді будинку та палила, коли побачили, що ОСОБА_3 зупинився біля сходів та щось підібрав з землі. Зазначений факт вона запам`ятала, оскільки у цей момент увімкнулось світло біля сходів, яке реагує на рух людей. ОСОБА_12 показав їй телефон та сказав, що знайшов його на сходах. У квартирі ОСОБА_3 намагався розблокувати телефон, однак у нього це не вийшло.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що 17.10.2015 року до нього у кіоск на ринку «Анголенко» прийшов раніше незнайомий чоловік та запропонував купити телефон «Fly», який з його слів належить його сину. У телефона не було ані документів, ані зарядного пристрою. Оглянувши телефон, він дав чоловіку 700 грн., після цього виставив телефон на вітрину на продаж. Через деякий час до нього прийшли працівники міліції та вилучили телефон. Про те, що зазначений телефон був викрадений, чи знайдений ОСОБА_3 йому нічого невідомо.
У судовому засіданні було продемонстровано відеозапис із камер спостереження кіоску ОСОБА_7 , згідно якого вбачається, що 17.10.2015 року ОСОБА_3 приходив до продавця та пропонував купити у нього мобільний телефон, зазначивши, що цей телефон належить його сину. За вказаний телефон він отримав 700 грн.
На підтвердження провини ОСОБА_3 стороною обвинувачення також було надано у якості доказів:
-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_5 від 28.09.2015 року, згідно якого вона зазначала, що невідома особа у період часу з 19.00 до 19.30 годині, знаходячись на веранді будинку № 39 по вул. Артема у м. Запоріжжя таємно викрала мобільний телефон «Флай», спричинивши матеріальну шкоду на суму 1400 грн. При цьому вказала, що нікого у вчиненні даного злочину вона не підозрює;
-заяву ОСОБА_7 , який просив долучити до матеріалів справи мобільний телефон «Флай», який він придбав 17.10.2015 року у ОСОБА_3 ;
-фото таблицю до постанови про визнання речовим доказом мобільного телефону «Флай» білого кольору.
Суд, вислухавши пояснення обвинуваченого, свідків, дослідивши докази обвинувачення та захисту, вважає, що стороною обвинувачення не доведено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_3 наявний склад інкримінованого йому злочину, передбаченому ч.1 ст. 185 КК України з наступних підстав.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 62 Конституції України та ч.3 ст. 373 КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, не може піддаватися кримінальному покаранню , доки не буде визнаний винним в законному порядку, обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах або припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях та ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
На підставі частини 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого та прокурора.
Верховним Судом України викладена правова позиція у рішенні від 06 березня 2014 року щодо розгляду питання про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норми закону про кримінальну відповідальність щодо таємного викрадення чужого майна. В зазначеній вище правовій позиції Верховного Суду України вказується, що визначальною ознакою крадіжки є суб`єктивна сторона цього злочину, тобто психічне ставлення винної особи до вчинюваних нею дій. Така особа розуміє, що заволодіває чужим майном, усвідомлює, що воно належить конкретному власнику і що вона обертає його на свою користь протиправно шляхом таємного викрадення. Зміст суб`єктивної сторони цього діяння розкривається через предмет і об`єктивну сторону цього злочину, зокрема через його зовнішні поведінкові ознаки місце, час, спосіб та обставини скоєння злочину. Предметом крадіжки завжди є будь-яке чуже майно чи майнові права на нього. Нерідко це майно може знаходитися на відкритій місцевості, у місцях загального користування чи перебувати в іншому доступному місці. Правовий режим такого майна не завжди означає, що воно є нічийним, таким, від якого власник відмовився чи втратив з ним зв`язок.
Про те, що майно, доступ до якого був неутруднений, має власника; що воно тимчасово з якихось причин опинилося поза увагою останнього; що власник фактично не втратив над ним контролю і завжди може його поновити, а також те, що особа, яка виявляє таке майно й заволодіває ним, фактично викрадає його, можуть свідчити такі обставини:
- індивідуальні відмінні ознаки предмета майна (тип, вид, найменування, особливості тощо), з вигляду яких винна особа в змозі визначити власника майна;
- конкретна характеристика місця перебування майна на момент його виявлення, яка дає можливість визначити (побачити, виявити) межі приватності місця знаходження майна;
- зазвичай нетривалий час, упродовж якого у винної особи визріває і реалізується намір заволодіти майном;
- причини появи майна на місці виявлення, умови та обставини його перебування там, з яких можна визначити ознаки належності майна конкретній особі та простежити її зв`язок з ним.
Про умисел на викрадення майна за аналізованих підстав може свідчити поведінка винної особи під час та після злочину. Навіть якщо ця особа до виявлення майна мала якийсь свій порядок дій, після його виявлення відмовляється від своїх планів, заволодіває майном і зникає з місця події.
Спосіб викрадення майна є таємним, одним із різновидів якого є викрадення майна у присутності інших осіб, які, на переконання винної особи, не сприймають його дії як викрадення майна. Враховуючи специфіку цього злочину, способами вилучення майна переважно виступають фізичне витягання, переміщення, видалення його з володіння власника.
Аналізуючи встановлені у судовому засіданні обставини подій 27.09.2015 року, суд зазначає, що ОСОБА_3 після того як заволодів телефоном «Флай» намагався визначити власника знайденої речі, однак не зміг цього зробити через встановлення на телефоні паролю у вигляді графічного ключа, що підтвердила у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 , та відсутності навичок користування такою моделлю телефона у ОСОБА_3 через його пенсійний вік. При цьому, суд зауважує на те, що без доступу до телефонної книги телефону, іншим чином ОСОБА_3 не міг визначити індивідуальні відмінні ознаки цього телефону та його належність потерпілій.
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що залишила свій телефон без нагляду на столі у загальній веранді, яка відкрита для користування усіма мешканцями будинку, а також сторонніми особами, оскільки через вказану веранду здійснюється вхід до під`їзду будинку. Зазначений факт підтверджується фотокартками зазначеної веранди, долученими до матеріалів справи. Таким чином, місце перебування телефону без нагляду потерпілої загальна веранда багатоквартирного будинку на момент виявлення телефону ОСОБА_3 не дає жодних даних щодо меж приватності цього місця, тобто не дає можливості співвіднести місце знаходження виявленого телефону з конкретним його власником. І потерпіла ОСОБА_5 і обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснили, що на момент залишення та відповідно виявлення телефону на веранді нікого не було. Причини, умови та обставини появи телефону на веранді також не могли вказувати на конкретного власника цього майна.
Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_3 після того як виявив мобільний телефон на веранді, заніс його до квартири та продемонстрував своїм знайомим, які на той час знаходились у нього вдома, що підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Зазначений факт, на думку суду, свідчить про відсутність у ОСОБА_3 наміру на таємне заволодіння чужим майном. Більш того, допитані у судовому засіданні свідки вказали, що ОСОБА_3 намагався увімкнути телефон з метою за телефонною книгою знайти власника та повернути телефон, однак не зміг це зробити через відсутність навичок користування сенсорним телефоном та встановлення графічного ключа на телефоні, що підтвердила у судовому засіданні і потерпіла ОСОБА_5 .
Також потерпіла суду пояснила, що ані у день зникнення телефону, ані в інші дні вона не приходила до ОСОБА_3 як до свого сусіда та не питала ніякої інформації про зниклий у неї телефон, що ще раз доводить той факт, що ОСОБА_3 ніяким чином не міг встановити власника виявленого ним телефону.
Суд зазначає, що поведінка ОСОБА_3 після виявлення чужого телефону не змінилась, він від своїх планів не відмовився, а зайшов до власної квартири, продемонстрував усім особам, які знаходились у квартирі у цей час, телефон, та продовжив спілкування із ними як із гостями, нічим не приховуючи момент виявлення телефону від сторонніх осіб. Зазначений факт підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , при цьому їх пояснення у свою чергу узгоджуються із поясненнями самого обвинуваченого.
Стороною обвинувачення у судовому засіданні зазначалось про наявність в діях ОСОБА_3 корисного умислу на заволодіння чужим майном, оскільки останній здав його до ломбарду та отримав 700 грн., що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_13 , а також відеозаписом із камер спостереження ломбарду. Аналізуючи зазначені стороною обвинувачення докази, суд вважає необхідним зауважити про те, що продаж телефону до ломбарду ОСОБА_3 відбувся 17.10.2015 року, що підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 та вбачається із оглянутого у судовому засіданні відеозапису тобто через 21 день після виявлення телефону. Як пояснив у судовому засіданні ОСОБА_3 , після того, як він не зміг увімкнути телефон, він віддав його своєму сину, який перепрошив телефон (повернув заводські налаштування), після чого телефонна книга не зберіглася. Оскільки телефон перебував у нього вже тривалий час, йому особисто він потрібен не був, про пропажу телефона до нього ніхто не звертався, він вирішив його продати, оскільки на той час вважав його своєю знахідкою. Такі пояснення обвинуваченого не були спростовані іншими дослідженими судом доказами, а навпаки логічно узгоджуються із усіма доказами по справі.
Надані прокурором письмові докази, такі як протокол прийняття заяви про вчинений злочин від потерпілої ОСОБА_5 , згідно якого остання зазначає про те, що невідома особа таємно заволоділа її телефоном, при цьому нікого особисто у вчиненні зазначеного злочину не підозрює, не визнаються судом як докази провини обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки ніяких конкретних та об`єктивних даних з приводу обставин інкримінованого ОСОБА_3 злочину, зазначений протокол не містить.
Заява свідка ОСОБА_7 , який просив долучити до матеріалів справи мобільний телефон «Флай», який він придбав 17.10.2015 року у ОСОБА_3 та фото таблиця до постанови про визнання речовим доказом мобільного телефону «Флай» білого кольору можуть бути лише доказом об`єктивної сторони складу злочину, а саме: його предмету, та не мають ніякого доказового значення при аналізі наявності у діях обвинуваченого прямого умислу на таємне заволодіння чужим майном.
Інших доказів стороною обвинувачення суду не надано.
За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що спрямування умислу обвинуваченого ОСОБА_3 на таємне викрадення чужого майна у судовому засідання не знайшло свого підтвердження. Не доведеним на думку суду є і предмет злочину, яким має виступати чуже майно, тобто майно, яке усвідомлено для крадія перебуває у власності певної особи. Одже, у ОСОБА_3 на момент виявлення телефону не було жодних об`єктивних даних, за якими він міг би співвіднести виявлений ним телефон з конкретним власником, а тому він цілком обґрунтовано сприйняв його як знахідку, й взяв собі з метою повернути власника, однак не зміг це зробити з технічних причин (невміння користуватися сенсорним телефоном та встановлення графічного ключу в телефоні).
Таким чином, на переконання суду обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно виправдати через відсутність у його діях складу інкримінованого йому злочину.
На підставі ст.. 100 КПК України речові докази частково підлягають поверненню за належністю, а частково зберіганню у матеріалах кримінального провадження.
Керуючись ст. 373, 374, 376 КПК України, суд-
З А С У Д И В:
ОСОБА_3 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 185 КК України та виправдати його через відсутність у його діях складу злочину.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання щодо ОСОБА_3 скасувати.
Речові докази:
- мобільний телефон «Флай» білого кольору - повернути за належністю потерпілій ОСОБА_5 ;
- ДВД диск зберігати у матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя копію цього вироку, подавши відповідну заяву

Суддя: ОСОБА_1