Справа № 216/1912/16-к
Провадження № 1-кс/216/1055/16
У Х В А Л А
29.04.2016 м. Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Слідчий суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора,

В С Т А Н О В И В:
21 квітня 2016 року захисник підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність старшого слідчого СВ Центрально-Міського Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_5 та керуючого прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області юриста 1-го класу ОСОБА_4 щодо невиконання вимог, зазначених у його клопотанні від 11 квітня 2016 року про проведення невід`ємних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003037 від 22.10.2015 року, за ч.2 ст.152, ч.1 ст.153 КК України та закриття цього кримінального провадження. В обґрунтування скарги зазначив, що в провадженні цього слідчого перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003037 від 22.10.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.152, ч.1 ст.153 КК України.

11 квітня 2016 року стороною захисту через канцелярію райвідділу й відповідно до вимог ст.220 КПК України було заявлене письмове заява-клопотання щодо захисту прав людини, проведення невід`ємних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №0003037 від 22.10.2015 року та його закриття відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю в діяннях останнього складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.152, ч.1 ст.153 КК України.

19 квітня 2016 року під час спілкування зі слідчим ОСОБА_5 в її робочому кабінеті, йому було передано її постанову про часткову відмову в задоволенні клопотання від 14 квітня 2016 року. Згідно резолютивної частини цього документу в задоволенні вищевказаного клопотання захисту слідча ОСОБА_5 частково відмовила, стверджуючи про те, що (надалі зі слів слідчого) « … - з урахуванням обставин вчиненого правопорушення, специфіки кримінального правопорушення, психічного та фізичного стану ОСОБА_7 , в проведенні одночасного допиту немає необхідності, вказані дії можуть суттєво вплинути на потерпілу та погіршити її фізичний та психологічний стан». Також слідчим, без жодної аргументації та будь-яких доказів, було проігноровано клопотання сторони захисту «в допитіпрацівників Центрально-Міського ВП не має необхідності, оскільки вказані відомості не несуть будь-якої інформації в межах з`ясування обставин вчиненого правопорушення» та вирішенні питання, щодо «порушення кримінального провадження відносно заявника ОСОБА_7 », а також не виконані вимоги заяви-клопотання захисника ОСОБА_3 від 05 квітня 2016 року. Крім того, стороною обвинувачення, а саме керуючим прокурором ОСОБА_4 , всупереч вимог ч.5 ст.28 КПК України, було відверто проігноровано вимогу сторони захисту, щодо закриття в найкоротший строк кримінального провадження №0003037 від 22.10.2015 року за відсутністю в діяннях ОСОБА_6 складів інкримінованих йому злочинів, пов`язаних із будь-якими насильницькими діями та задоволенням статевої пристрасті природним та неприродними способами з сусідкою ОСОБА_7 , оскільки всі «зібрані» по справі матеріали доводять лише факт існування на протязі останніх двох років конфліктної ситуації, що сталася між сусідами будинків АДРЕСА_1 громадянами ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які в їх сукупності свідчать, що пред`явлене підозрюваному обвинувачення у скоєнні злочинів за ч.2 ст.152, ч.1 ст.153 КК України, є недоведеним та завчасно спланованою дією жінки, яка намагається мабуть поліпшити свій матеріальний стан за рахунок підозрюваного, а також з істотними грубими порушеннями прав людини, вимог Кримінального та Кримінально процесуального законодавства України під час проведення досудового розслідування.

У ст.26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Проте, встановлення істини не відбудеться, якщо хтось не відображає правильно реальну дійсність, що є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства, у зв`язку з чим судові рішення в усякому разі підлягають скасуванню.
В силу ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Слід акцентувати увагу, що затримання ОСОБА_6 , яке відбулося з 07.20 години, 05 квітня 2016 року, через підкорення останнього розпорядженню трьох співробітникам поліції Центрально-Міського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області - оперуповноважених СКР (яких, як з`ясувалося пізніше, звуть « ОСОБА_8 » та « ОСОБА_9 ») та дільничного інспектора поліції ОСОБА_10 - його підзахисний змушений був покинути своє робоче місце на ПАО «ЮГОК» із заламаними за спину руками (застосування фізичної сили, як до злочинця!), коли посадові особи примусили ОСОБА_6 на очах багатьох людей, пересуватися у визначеному ними напрямку легковим автомобілем, на якому затриманого було доставлено до райвідділу поліції; де ОСОБА_6 знаходився у приміщенні Центрально-Міського відділення поліції КВП ГУНП в Дніпропетровській області без складання протоколу затримання у відповідності до вимог ст.208 КПК України та змоги самовільно покинути вказане приміщення, до пред`явлення йому слідчим ОСОБА_5 у присутності рекомендованих слідчим в порушення вимог ч.1 ст.48 КПК України та призначених, в порушення вимог ст.49 КПК України, ст.53 КПК України захисників, підозри тобто приблизно до 15 години 30 хвилин, 05 квітня 2016 року.

На час затримання ОСОБА_6 , на 07.20 годину 05 квітня 2016 року, ухвала слідчого судді, яка передбачена ст.190 КПК України, на підставі якої людину та громадянина України було затримано - відсутня, оскільки злочин у кримінальному провадженні № 0003037 був нібито вчинений 21 жовтня 2015 року, що виключає можливість для висновку про те, що мій підзахисний «щойно вчинив злочин». Очевидці, в тому числі і заявник та «потерпіла» ОСОБА_7 , безпосередньо після вчинення злочину на ОСОБА_6 не вказували, жодні ознаки на тілі, одязі чи місці події, не вказують, що саме ОСОБА_6 щойно вчинив злочин.

У ч.1 ст.208 КПК України передбачений вичерпний перелік підстав затримання особи без ухвали слідчого судді.

Таким чином, у слідчого ОСОБА_5 та керуючого прокурора ОСОБА_4 , жодних підстав для затримання ОСОБА_6 не існувало. Про відкриту фальсифікацію матеріалів справи, свідчить «Повістка про виклик» ОСОБА_6 до слідчого ОСОБА_5 , яку було виписано останньою у відповідності до вимог ст.ст.133, 135 КПК України (надалі, згідно заповненого тексту цього документу) «04.04.16р.» за вихідним номером № 21/1-2306 на ім`я « ОСОБА_6 », у кримінальному провадженні № 0003037. Причому останньому згідно змісту повітки, виписаної власноручно слідчою ОСОБА_5 , необхідно було з`явитися «05.04.2016 року о 08 год. в каб. 108 до Центрально-Міського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області» в якості «підозрюваної особи» для участі у слідчих діях.

Таким чином, уповноважена державою Україна на здійснення досудового розслідування службова особа органу внутрішніх справ, у кримінальному провадженні, що розглядається, без жодного вчасного винесення та вручення відповідно до ст.ст.276-278 КПК України постанови про підозру відносно ОСОБА_6 (Доказ: постанову про підозру слідчим було винесено лише 05 квітня 2016 року!) вже до його виклику до райвідділу, намагається таким чином мабуть «правильно вирішити цю карну справу» як їй заманеться.

У такій спосіб сторона обвинувачення мабуть намагається розширити тлумачення способів отримання доказів, з використанням так званих «нетрадиційних методів доказування», що не відповідають критеріям достовірності, не є загальновідомими, та не дістали закріплення у нормах КПК, тобто діє всупереч вимог ст.ст. 91, 92, 93, 214 КПК України. Дізнавач (слідчий) не тільки не збирав, перевіряв та оцінював події кримінального правопорушення, доводячи винуватість обвинуваченого, форму вини, мотив і мету вчиненого, але й відкрито відвернувся від серйозного розслідування цього злочину. Це значно звужує межі доказування та призводить до недостатньої обґрунтованості тези, що доказується, а також тягне за собою звуження, порушення прав і законних інтересів заявника, як учасника кримінального провадження, що доводить про втілення протилежних дій, які відрізняються від норм діючого Кримінально-процесуального Законодавства України з боку відповідальних осіб.

Вказане однозначно призводить до порушення принципу рівноправності сторін, згідно із яким сторони мають рівні права для відстоювання своїх інтересів; до неповного з`ясування всіх обставин та фактів від встановлення яких залежить вирішення справи по суті, та прийняття рішення, яке не ґрунтується на вимогах Закону. Це значно звужує межі доказування, що тягне за собою звуження, порушення прав і законних інтересів підозрюваного ОСОБА_6 як учасника кримінального провадження, що доводить про втілення протилежних дій, які відрізняються від норм діючого Кримінально-процесуального Законодавства України з боку працівників вже «нової» поліції та прокуратури. Зазначений висновок «правоохоронців» суперечить принципу юридичної визначеності, є свавільною і несумісною з принципом верховенства права; що абсолютне ігнорує принципово важливі гарантії ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція), а також правовій позиції Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) в рішеннях у справах «Доронін проти України», «Харченко проти України» та «Єлоєв проти України». Отже, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Звичайно, про яку подальшу неупередженість, об`єктивність та повноту досудового розслідування може йти мова, коли до теперішнього часу залишилися поза увагою не вирішеними важливі питання кримінального провадження № 0003037, а саме:

1) Яким чином орган обвинувачення виявив «безпорадний стан потерпілої» ОСОБА_7 , під яким розуміють неможливість цієї особи в певному фізичному чи психічному стані усвідомлювати характер дій, що вчиняються з нею, керувати своїми вчинками або чинити опір, - без проведення судово-психіатричної експертизи, а можливо і комплексної психолого-психіатричної експертизи, із залученням до обстеження судових чи медичних психологів ?;

2) Чи дозволяли об`єктивні умови (обстановка, погодні умови, розвиток статевої дієздатності, стан здоров`я, фізіологічні дані та інші чинники) підозрюваного ОСОБА_6 взагалі вчиняти статеві відносини із заявницею, як про це зазначено у рішенні суду ?! При чому, ОСОБА_6 , вночі 21.10.2015 року нібито лише за півгодини зробив аж 3 (три) насильницьких полових акта із потерпілою ?!;

3) Чому в порушення вимог ч.3 ст.29 КПК України слідчий (дізнавач) при допиті ОСОБА_6 безпідставно відмовив останньому в клопотанні про залучення перекладача, а слідчий суддя ретельно не перевірив порушення права підозрюваного давати показання мовою, якою володіє ОСОБА_6 ?;

4) Чому в порушення ст.20 КПК України слідчі дії за участю підозрюваного ОСОБА_6 проведено та зафіксовано в документах органу досудового розслідування, а саме повідомленні про підозру від 05.04.2016 року проведено без участі обраного ним захисника ?;

5) Де саме і коли у дійсності було затримано та доставлено до слідчого працівниками Центрально-Міського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області його підзахисного ?;

6) Яким чином слідчий ОСОБА_5 «передала» двом працівникам карного розшуку Центрально-Міського відділку поліції ОСОБА_6 , які й відвезли підозрюваного до суду в кайданах на руках під час обрання для останнього виключної міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ?;

7) Чому, починаючи з 07.20 години 05 квітня 2016 року, через підкорення трьох співробітників поліції Центрально-Міського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області його підзахисного незаконно було затримано та доставлено до райвідділу поліції; де ОСОБА_6 знаходився в приміщенні Центрально-Міського відділення поліції КВП ГУНП в Дніпропетровській області без складання протоколу затримання відповідно до вимог ст.208 КПК України ?;

8) На підставі яких документів, без відповідного виклику суду, не будучи офіційно затриманим, при відсутності ухвали суду, винесеної у відповідності до вимог ч.2 ст.187 КПК України та ст.190 КПК України, ОСОБА_6 фактично було затримано о 07.20 години 05 квітня 2016 року, внаслідок чого останній був позбавлений посадовими особами поліції змоги спілкуватися з рідними та вільно пересовуватися, без попереднього дозволу суду на затримання з метою приводу; коли після «вчинення злочину», за який він нібито підозрюється, пройшло вже майже 6 (шість) місяців ?!;

9) Чому всупереч вимог діючого КПК у матеріалах справи, що розглядалася, не має жодного протоколу (документу), що підтверджує надання підозрюваному ОСОБА_6 клопотання та документів слідчого, якими обґрунтовується необхідність його затримання (а це сталося о 7.20 години 05 квітня 2016 року!) для ознайомлення не пізніше ніж за три години до початку їх розгляду слідчим суддею ?;

10) Чому слідчий всупереч вимог п.5 ч.1 ст.91 КПК України не перевірив і досі наявність обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а саме обставини, які є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання ОСОБА_6 ?;

11) У зв`язку із чим, по справі не було допитано жодного судово-медичного експерта СМЕ ( ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ) для роз`яснення висновків, проведених ними експертиз, та наукового обґрунтування правильності досліджень, щодо перевірки обставин «зґвалтування» за версією ОСОБА_13 ?;

12) Про який «неприродний» спосіб «зґвалтування» заявниці ОСОБА_13 може йти мова, якщо згідно її письмових свідчень у неї був «геморой»; крім того, питання про можливість самотравмування потерпілої під час «насильницького статевого акту» слідчим взагалі не з`ясовувалось ? Чому не було встановлено та допитано дільничного лікаря хворої літньої жінки (заявниці) у зв`язку з її попередніми захворюваннями ?;

13) Чому пакування та опечатування нічної сорочки, яка попередньо досліджувалась, згідно дослідної частини опису речових доказів судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи слідів сперми № 90 від 22.03.2016 року, судовим експертом імунологом ОСОБА_12 у кримінальному провадженні № 0003037 від 01.03.2016 року, проводилося останньою без залучення слідчого, понятих, інших заінтересованих осіб у справі; тобто, всупереч вимог статей 69, 71, 214, 241, 245 КПК України та Закону України «Про судову експертизу» ?

Для того, щоб розібратися в тому, що сталося, під час досудового розслідування необхідно ретельно перевірити показання заявниці ОСОБА_13 , які є суперечливими, надуманими та неспроможними; з яких чітко видно, що «заявниця про злочин» - мала сумісний заздалегідь спланований характер своїх дій можливо разом із співробітниками міліції та новоствореного структурного підрозділу Національної поліції з метою помсти підозрюваному, у зв`язку з раніше виниклими між ними неприязними стосунками, що вона оговорює ОСОБА_6 . Безсумнівним доказом цього є факт того, що вона після цього «побігла до своїх знайомих .. ОСОБА_14 та її чоловіка ОСОБА_15 », подальше спілкувалася з ними, а потім викликала знайомих працівників міліції.

Нажаль, на всі ці факти й суперечності, які є в матеріалах кримінального провадження та з якими лише частково сторона захисту мала можливість ознайомитися, з`ясування яких має істотне значення для встановлення істини під час здійснення досудового слідства та контролю за дотриманням прав, свобод та законних інтересів осіб у кримінальному провадженні № 0003037, ні сторона обвинувачення, ні керуючий прокурор не звернули уваги, що доводить про очевидну невідповідність і фальсифікацію об`єктивної реальності справи, самоусуненням слідчого судді від ретельної перевірки дотримання уповноваженими органами вимог статей 207 - 213 КПК у випадках затримання особи без ухвали слідчого судді, що є безсумнівною підставою для виправдання підозрюваного ОСОБА_6 та звільнення його з під варти. Це значно звузило межі доказування та призвело до недостатньої обґрунтованості тези, що доказується, потягло за собою звуження та значне порушення прав і законних інтересів його підзахисного. Як бачимо, всі взаємовиключні вищевказані обставини та доводи про відсутність будь-якої вини ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах на теперішній час не спростовані, що свідчить про істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та неправильним його тлумаченням (ст.412 КПК).

Все це безсумнівно підсилює сумніви в обґрунтованості підозри і викликає його обурення та впевненість, що справа носить виключно замовний характер.

У будь-якому разі заявлення цього клопотання свідчить про наявність значних прогалин, неповноту, спрощень, однобічність, допущених у ході слідства, та значні обмеження основних гарантій захисту прав і свобод підозрюваного ОСОБА_6 і недбалість працівників органу досудового слідства та прокуратури при виконанні ними своїх службових обов`язків. Відхилення від збирання доказів відносно винної особи, недотримання процесуальної форми, порядку збирання та дослідження доказів у кримінальному провадженні вже зараз тягне за собою суттєве обмеження прав і законних інтересів потерпілого, а також тяганину в розслідуванні, може унеможливити використання доказового значення окремих слідчих дій (ч. 1 ст. 86 КПК). ЄСПЛ вважає, що принцип процесуальної рівності сторін один із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду; вимагає, щоб кожній стороні надавалась розумна можливість представляти свою позицію за таких обставин, які не ставлять цю сторону в суттєво невигідне становищще відносно протилежної сторони (рішення у справі «Кресс проти Франції», пп. 72 та 74).

Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Таким чином, уповноважені державою Україна на здійснення досудового розслідування високопосадовці: старший слідчий СВ Центрально-Міського Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області майор поліції ОСОБА_5 та керуючий прокурор Криворізької місцевої прокуратури №3 Дніпропетровської області юриста 1-го класу ОСОБА_4 під час розслідування кримінального провадження de jure навіть не намагаються виконувати загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу, серед яких є: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; недоторканність іншого володіння особи; недоторканність права власності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; забезпечення права на захист, доступ до правосуддя; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; диспозитивність; а також статей 8, 9, 10, 11, 12 КПК України, таким чином свідомо перекручують норми діючого КПК України на свій розсуд, як їм заманеться, а це є незаконними діями.

Зазначені обставини свідчать про неправильні та незаконні дії відповідальних осіб, які за ст.ст. 39, 40 КПК України зобов`язані забезпечити дотримання прав потерпілого під час досудового розслідування, а не виступати відкрито з боку іншої сторони.

Таким чином, орган (посадова особа) слідчий, одним із завдань якого при здійсненні кримінального провадження з боку обвинувачення відповідно до ст. ст. 2, 10, 22, 25, 56, 91-93 КПК України є: вжиття всіх передбачених законом заходів для встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, з метою захисту потерпілого від злочину чомусь не виконує цих функцій в точній відповідності з законом, явно обмежує права людини та свідка під час досудового розслідування; вирішує цю справу як йому заманеться, без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин злочину (а це є бездіяльність).
У ч. 3 ст. 129 Конституції України зазначено «основними засадами судочинства є: законність; рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними своїх доказів».

Насамкінець, відповідні положення містить Європейський суд з прав людини, який вважає принцип процесуальної рівності сторін одним із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду та вимагає, щоб кожній стороні надавалась розумна можливість представляти свою позицію за таких обставин, які не ставлять цю сторону в суттєво не вигідніше становище відносно протилежної сторони (рішення у справі «Кресс проти Франції» пп. 72 та 74). Зобов`язання не перешкоджати ефективному здійсненню права на подання індивідуальної заяви не допускає будь-якого втручання у право особи ефективно подавати і підтримувати свою скаргу в суді (рішення у справах «Акдівар та інші проти Туреччини» (Akdivar and Others v. Turkey) від 16 вересня 1996 року, п. 105, Reports 1996-IV; «Курт проти Туреччини» (Kurt v. Turkey) від 25 травня 1998 року та «Орхан проти Туреччини» (Orhan v. Turkey), заява № 25656/94 від 18 червня 2002 року).

Згідно зі ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Посилаючись на викладене, захисник підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_3 просив визнати бездіяльність слідчого та прокурора, яка полягає у нездійсненні вказаними посадовцями в повному обсязі обов`язкових процесуальних дій по кримінальному провадженню №0003037 від 22.10.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.152, ч.1 ст.153 КК України, зазначених стороною захисту у заяві-клопотанні від 11 квітня 2016 року - незаконною. Зобов`язати слідчого та прокурора виконати в повному обсязі всі процесуальні дії по кримінальному провадженню №0003037 від 22.10.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.152, ч.1 ст.153 КК України, зазначені стороною захисту у заяві-клопотанні від 11 квітня 2016 року, а саме:

-виконати вимоги заяви-клопотання захисника ОСОБА_3 від 05 квітня 2016 року;

-встановити та допитати двох працівників поліції Центрально-Міського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області, а саме: оперуповноважених СКР (яких звуть « ОСОБА_8 » та « ОСОБА_9 »), а також дільничного інспектора поліції - ОСОБА_10 , які о 07.20 години 05 квітня 2016 року здійснювали затримання ОСОБА_6 на ПАО «ЮГОК» та його примусове доставлення до приміщення Центрально-Міського відділення поліції КВП ГУНП в Дніпропетровській області;

-з метою усунення суперечностей (розбіжностей) у показах заявниці та потерпілої ОСОБА_13 з одної сторони, та громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 - провести одночасний допит вказаних осіб;

-з метою виключення питання та з`ясування можливої імітації кримінального злочину заявником (потерпілою), витребувати з медичних установ за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_6 (мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) та потерпілої ОСОБА_7 (мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) медичні документи про їх стан здоров`я (конфіденційна інформація);

-з метою з`ясування питання можливого самотравмування потерпілої ОСОБА_13 та імітації останньою насильницьких дій (зґвалтування), що сталися 21.10.2015 року, призначити по справі повторну комісійну судово-медичну експертизу потерпілої ОСОБА_13 , проведення якої доручити незалежним експертам СМЕ;

-закрити кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003037 від 22.10.2015 року, відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю в його діяннях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.152, ч.1 ст.153 КК України;

-вирішити питання щодо порушення кримінального провадження відносно заявника та потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ст.ст.383, 384 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину та завідомо неправдиве показання та розпочати його розслідування.

У судовому засіданні захисник підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_3 скаргу на бездіяльність слідчого та прокурора підтримав і просив її задовольнити.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_5 та прокурор ОСОБА_4 , кожен окремо, проти задоволення скарги заперечували, посилаючись на її безпідставність.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, заслухавши пояснення захисника підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_3 , слідчого та прокурора, слідчий суддя вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Слідчим суддею встановлено, що 11 квітня 2016 року захисником підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_3 було подано слідчому заяву-клопотання щодо захисту прав людини, проведення невід`ємних слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні №0003037 від 22.10.2015 року та закриття цього кримінального провадження.

Постановою слідчого про часткову відмову в задоволенні клопотання від 14 квітня 2016 року в задоволенні зазначеного клопотання частково відмовлено, а саме:

-з урахуванням обставин вчиненого правопорушення, специфіки кримінального правопорушення, психічного та фізичного стану потерпілої ОСОБА_7 в проведенні одночасного допиту немає необхідності, вказані дії можуть суттєво вплинути на потерпілу та погіршити її фізичний та психологічний стан;

-під час досудового слідства будуть допитані в якості свідків заявлені особи: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ;

-по кримінальному провадженню будуть проведені необхідні судово-медичні експертизи, на підставі чого будуть витребувані медичні документи (за необхідністю);

-надані матеріали, які характеризують особистість ОСОБА_6 , будуть долучені до матеріалів кримінального провадження;

-у допиті працівників Центрально-Міського ВП не має необхідності, оскільки вказані відомості не несуть будь-якої інформації в межах з`ясування обставин вчиненого кримінального правопорушення;

-у ході вирішення питання щодо необхідності проведення допиту працівників швидкої медичної допомоги, будуть вжиті заходи з метою встановлення, чи виїжджала бригада швидкої допомоги, хто її викликав та склад самої бригади;

-за необхідністю будуть допитані судово-медичні експерти;

-буде призначена додаткова судово-медична експертиза потерпілої ОСОБА_7 ;

-щодо питання про порушення кримінального провадження відносно заявника ОСОБА_7 відповідь надано раніше;

-у встановлений час буде надано право ознайомитись з матеріалами кримінального провадження, крім тих, ознайомлення з якими на вказаному етапі досудового слідства може зашкодити досудовому розслідуванню;

-під час досудового слідства будуть вжиті всі необхідні заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного розгляду кримінального провадження з дотриманням законності.

Таким чином, цією постановою слідчий фактично вирішив всі питання, порушені в клопотанні захисника, зазначивши, що всі необхідні заходи будуть вжиті під час досудового слідства.

Слідчий суддя вважає, що постанова слідчого є достатньо обґрунтованою та погоджується з висновками слідчого, викладеними в ній.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку про те, що в задоволенні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307 КПК України,

У Х В А Л И В:
У задоволенні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого та прокурора відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1