Справа № 363/2891/16-к
У Х В А Л А
05 грудня 2016 року Ірпінський міський суд Київської області у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в:
До Ірпінського міського суду з Апеляційного суду Київської області після зміни підсудності надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному 08.03.2016р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000264 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 виділено в окреме провадження та зупинено до його розшуку.

В судовому засіданні прокурор заявив про відповідність обвинувального акту вимогам закону та у зв`язку із цим можливість призначення його до розгляду.

Такої ж думки були захисник ОСОБА_6 та обвинувачений.

Потерпілий в судове засіданні не з?явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.12 № 223-1430/0/4-12 зазначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

В рішенні від 25.07.2000 р., у справі «Маттоціа проти Італії» зазначено: «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому(рішення від 01.03.2001р. по справі «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а суд розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Вивчивши обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 08.03.2016 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000264 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки він не містить у собі належним чином сформульованого, зрозумілого обвинувачення кожного з обвинувачених та містить протиріччя.

Так, ні в обвинуваченні, ні при викладенні фактичних обставин вчинення правопорушення, не вказано з яких мотивів ОСОБА_7 вчинив злочин.

Не зазначено також коли саме відбулась попередня змова між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вбивство ОСОБА_9 і про що була домовленість, як вони розподілили ролі та дії між собою, хоч ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні злочину за попередньою змовою групою осіб.

В обвинуваченні зазначено, що ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_7 ударили потерпілого головою об віконне скло, яке розбилось, але при цьому не вказано в який спосіб вони це вчинили.

Крім того, спочатку зазначено, що 07.03.2016 р. приблизно об 11:00 ОСОБА_7 , маючи умисел на умисне заподіяння смерті, наніс ОСОБА_9 3-4 удари кулаком правої руки в область обличчя.

В подальшому зазначено, що 07.03.2016 р. близько 11:00 ОСОБА_7 , маючи умисел на умисне заподіяння смерті, наніс ОСОБА_9 3 удари ліктем правої руки в область голови, що суперечить зазначеному перед цим.

Такі суперечності призводять до незрозумілості обвинувачення і підлягають усуненню.

Не зазначено також, хто саме з обвинувачених наніс тілесні ушкодження, що знаходяться у причинному зв`язку із смертю ОСОБА_9 . Не вказано хто, чим, в який спосіб наніс той чи інший удар.

Отже, у зв`язку із наведеним обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України і підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків.

Разом з цим, прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки такий строк спливає, а ризики, що стали підставою для обрання такого запобіжного заходу не відпали.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала проти клопотання прокурора, просила змінити запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на домашній арешт. Обвинувачений підтримав думку захисника.

Заслухавши думку учасників провадження, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В судовому засіданні встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, дія якого закінчується 31.12.2016 р.

Суд вважає, що залишаються ризики, які спонукають суд продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою, а саме: перебуваючи на волі, він зможе вчинити інше кримінальне правопорушення. До такого висновку суд дійшов, враховуючи, що ОСОБА_7 звинувачується у вчиненні злочину під час іспитового строку, визначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 09.07.2015 р.

Тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на 60 днів.

Жоден із більш м`яких видів запобіжних заходів не забезпечить запобіганню зазначеного ризику.

З цих же підстав суд відмовляє в задоволенні клопотання захисника про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 КПК України якщо складання судового рішення у формі ухвали вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 291, 314, 315 КПК України, суд, -

у х в а л и в:
Повернути прокурору обвинувальний акт кримінальному провадженню внесеному 08.03.2016р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000264 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурору усунути протягом 10 днів.

Задовольнити клопотання прокурора.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну виду запобіжного заходу.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою діє з 05.12.2016 р. по 02.02.2017 р. включно.

На ухвалу в частині повернення обвинувального акту може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Київської області через Ірпінський міський суд на протязі семи днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали буде складено у строк до п`яти днів і проголошено 09.12.2016 р. о 08год 00хв.

С у д д і:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .