Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/756/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.10.2016 м.Кіровоград
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький матеріали кримінального провадження №0000247 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Кіровоградської області на вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17.06.2016 року яким,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українець, громадянин України, уродженець м. Гайворон Гайворонського району Кіровоградської області, освіта базова загальна середня, не працює, не депутат, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий, не погашена,

затверджено угоду про примирення від 31 травня 2016 року між потерпілим ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_7 у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України

Визнано ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінального правопорушення, за ч.2 ст. 125 КК України та призначено йому узгоджене покарання за ч.2 ст.125 КК України - у виді 100 (сто) годин громадських робіт.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за нанесення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я., за наступних обставин:

15.04.2016 року о 19 год. 30 хв. в м. Гайворон, Гайворонського району, Кіровоградської області, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився на території домоволодіння, яке належить ОСОБА_9 та розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього з ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка. В ході даної сварки у ОСОБА_10 , виник злочинний намір на умисне спричинення невизначеного обсягу тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .

Реалізовуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, ОСОБА_11 стоячи напроти ОСОБА_8 , цілеспрямовано наніс йому один удар кулаком правої руки в область лівого ока, після чого наніс один удар кулаком правої руки в область лівого вуха, від даного удару ОСОБА_8 впав на землю. В свою чергу ОСОБА_11 взяв металевий прут і тримаючи його в правій руці підійшов до лежачого на землі ОСОБА_8 та наніс ним один удар в область правої гомілки та один удар в область лівого колінного суглобу останнього.

Внаслідок умисних протиправних дій потерпілому ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синця навколо лівого ока, синців лівої вушної раковини, синців правої гомілки та лівого колінного суглобу, які згідно висновку судово-медичної експертизи №68 від 18.04.2016 року відносяться до категорії легких, що потягли короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати. Призначити новий судовий розгляд в суді І інстанції в іншому складі суду.

Зазначає, що не оспорюючи фактичних обставин провадження та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, вважаю, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 370 К1ІК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Судом першої інстанції цих вимог кримінального процесуального закону повною

мірою не дотримано.

ч.2 ст. 125 КК України передбачено окрім інших видів покарань, громадські роботи на строк від 150 до 240 годин. Вироком суду І інстанції було призначено узгоджене покарання у виді 100 годин громадських робіт. Таким чином, призначивши покарання менше ніж передбачено санкцією частини статті, суд І інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст.ст.409,413 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

При укладенні та затвердженні угоди про примирення положення ст. 69 КК України теж не застосовувались.

Вказує, що згідно з ч.ч.2,3 ст. 475 КК України та п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 13 від 11.12.2015 року вирок, яким затверджено угоду, має відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків, визначених ст.. 374 КПК, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 475 КПК України. Зокрема, мотивувальна частина вироку на підставі угоди серед інших обставин має містити мотиви, якими суд керувався під час а) вирішення питання про відповідність угоди вимогам КПК та КК; б) ухвалення вироку.

Усупереч вищевказаним вимогам суд І інстанції взагалі не вирішив питання відповідності угоди вимогам КК України при узгодженні міри покарання, не обґрунтував доцільність та законність призначення покарання, яке є меншим ніж покарання передбачене санкцією ч.2 ст. 125 КК України, та в порушення вимог ст.ст. 370,374,474,475 КПК України ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення.

Як наслідок, судом першої інстанції допущено істотне порушення норм кримінального процесуального законодавства, що перешкоджали суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що відповідно до ст.ст. 409, 412 КПК України є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції та призначення нового судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно вимог п. 1 ч.7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.
Відповідно роз`яснень, викладених у п.п.11,12,20 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися у будь-який момент після повідомлення особі про підозру і до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання та звільнення від його відбування з випробуванням (якщо домовленості щодо такого звільнення мали місце та сторони дійшли згоди).
Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи:
- положення пунктів 1-2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто: 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК; 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу X Загальної частини КК;
- ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.
Врахування означених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.
Як вбачається із змісту угоди, такі вимоги закону сторонами не виконано.
Призначаючи покарання у виді 100 годин громадських робіт, суд вийшов за межі санкції ч.2 ст. 125 КК України, якою передбачено одним із видів покарань громадські роботи на строк від 150 до 240 годин.
Таким чином суд призначив ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції вказаної статті, що можливе лише на підставі ст. 69 КК України при умові наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, але суд таких обставин не встановив та свого рішення про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, у вироку не вмотивував.
В зв`язку з цим призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та є явно несправедливим через м`якість.
Затверджуючи угоду про примирення між обвинуваченим та потерпілим, суд не дотримався вимог ч.7 ст. 474 КПК України, оскільки її укладення суперечить вимогам закону про кримінальну відповідальність, а саме ч.2 ст. 185 КК України, санкцією якої передбачено одне із покарань у виді громадських робіт у розмірі від 150 до 240, а не 100 годин , призначених судом. При цьому в мотивувальній та резолютивній частині вироку суд не послався на застосування ст. 69 КК України.
Неправильне застосування кримінального закону призвело до незаконного призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості і затвердженню угоди, укладення якої суперечить вимогам закону про кримінальну відповідальність.
Згідно п.п. 3,4 ч.1 ст. 409 КПК України істотне порушення кримінального процесуального законодавства є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Вищевказані недоліки судового розгляду істотно порушують вимоги кримінального процесуального закону та є неприпустимими.у зв`язку з чим, відповідно до положень ч.1 та п.7 ч.2 ст.412, 415 КПК України, вирок суду підлягає скасуванню з признанням нового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376,404,405,407,409,419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Кіровоградської області ОСОБА_12 задовольнити.

Вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17.06.2016 року стосовно ОСОБА_7 - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді (підписи):
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2