Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/62/15-к
Провадження № 1-кп/376/13/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"30" червня 2015 р. Сквирський районний суд Київської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю заступника прокурора Сквирського району ОСОБА_2 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Паляниченці Фастівського району Київської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Красноліси Сквирського району Київської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_3 , жителя АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 146 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 , 09.08.2014 року приблизно о 01.00 годині, знаходячись неподалік від церкви розташованої біля будинку АДРЕСА_5 , діючи за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_4 та невстановленими слідством особами, викрали ОСОБА_6 , після чого посадили потерпілого до автомобіля моделі ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 та незаконно утримуючи останнього у вказаному автомобілі, перевезли його до сміттєзвалища, розташованого неподалік м. Сквира Київської області, де стали незаконно утримувати.
Після чого, ОСОБА_4 продовжуючи свої злочинні дії, реалізуючи спільний злочинний умисел, діючи групою осіб спільно з ОСОБА_5 та невстановленими слідством особами посадили ОСОБА_6 до автомобіля марки «Шевроле» та незаконно утримуючи останнього у вказаному автомобілі, перевезли його до кладовища, розташованого неподалік с. Ями, Сквирського району, Київської області де стали його незаконно утримувати.
Під час незаконного утримання ОСОБА_6 на кладовищі, яке розташоване неподалік с. Ями, Сквирського району, Київської області, ОСОБА_5 дістав з автомобіля «Шевроле» лопату та став наносити удари ОСОБА_6 в область тулуба та голови. Після чого ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_5 стали наносити удари кулаками рук в область голови ОСОБА_6 , заподіявши йому фізичних страждань.
Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне позбавлення волі ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 діючи групою осіб, спільно з невстановленими слідством особами, посадили ОСОБА_6 до автомобіля «Шевроле» та незаконно утримуючи останнього у вказаному автомобілі, перевезли його до лісу розташованого в Таращанському районі Київської області, де стали його незаконно утримувати приблизно до 08.00 години 09.08.2014 року.
Позбавлення волі ОСОБА_6 із подальшим його триманням з істотним обмеженням вільного руху та пересування, із заподіянням йому фізичних страждань тривало в період часу з приблизно 01.00 години 09.08.2014 по 08.00 годину 09.08.2014 року, тобто здійснювалось протягом тривалого часу, завдавши потерпілому фізичних страждань.
Дії ОСОБА_4 , ОСОБА_5 органами досудового слідства кваліфіковані за ч.2 ст.146 КК України як незаконне позбавлення волі та викрадення людини, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось, заподіянням йому фізичних страждань, здійснюваними протягом тривалого часу.
Під час судового розгляду, сторонами по справі, була надана мирова угода від 26.06.2015 року про примирення укладена між обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_7 .
Відповідно до цієї угоди: обвинуваченні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 повністю визнають свою винуватість за ч. 2 ст. 146 КК України. Зобов`язуються на час укладання угоди відшкодувати потерпілій ОСОБА_7 матеріальну та моральну (немайнову) шкоду загальний розмір, якої становить 50 000 грн. Матеріальних та моральних претензій у потерпілої до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 немає. Сторони угоди погодились на призначення покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 146 КК України у вигляді 3-ох років позбавлення волів на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробовуванням строком на 1 рік, ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 146 КК України у вигляді 3-ох років позбавлення волів на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробовуванням строком на 1 рік
В угоді сторонам роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, права та обов`язки сторін угоди.
Суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 473 КПК України роз`яснив обвинуваченим та потерпілій їх права, наслідки укладення угоди, наслідки затвердження та невиконання угоди про примирення.
Суд роз`яснив, що відповідно до ч. 3 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) потерпілим, його представником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу;
3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Згідно з ч. 3 ст. 424 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на такий вирок можуть бути оскаржені в касаційному порядку:
1) засудженим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди засудженого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою - сьомою статті 474 цього Кодексу, у тому числі не роз`яснення засудженому наслідків укладення угоди;
2) потерпілим, його представником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди потерпілого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою статті 474 цього Кодексу; не роз`яснення потерпілому наслідків укладення угоди;
3) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Відповідно до ч. 1 ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження угоди про примирення для обвинуваченого є обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу, тобто відмова від права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують.
Згідно з ч. 5 ст. 474 КПК України перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд з`ясував в обвинувачених, чи цілком вони розуміють:
1) що вони мають право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь;
2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;
3) характер кожного обвинувачення;
4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Відповідно до ч. 6 ст. 474 КПК України суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевірив, що угода відповідає вимогам кримінального та кримінально-процесуального законодавства. При цьому, судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам законодавства, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Укладення угоди було добровільним, сторони примирилися. Відсутні підстави вважати, що виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є неможливим.
Потерпілій роз`яснено, що згідно з ст. 476 КПК України у разі невиконання угоди про примирення вона має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Обвинуваченим та потерпілій суд роз`яснив, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом і відповідно до ст. 389-1 КК України умисне невиконання засудженим угоди про примирення карається арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років.
Відповідно до ч. 1 ст. 473 КПК України суд роз`яснив потерпілій, що наслідком укладення та затвердження угоди про примирення для потерпілого є обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.
Згідно з ч. 5 ст. 474 КПК України перед прийняттям рішення про затвердження угоди про примирення суд з`ясував у потерпілій, чи цілком вона розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу.
Прокурор в судовому засіданні вважає, що угода про примирення у судовому засіданні не може бути укладена, оскільки даною угодою визначено досить м`яку міру покарання, обвинуваченні не розкаялись у вчиненому, перешкоджали встановленню істини по справі, тощо.
Потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні просила затвердити укладену угоду про примирення від 26 червня 2015 року та призначити узгоджене сторонами покарання. Також потерпіла пояснила, що їй в повному обсязі була відшкодована матеріальна та моральна (немайнова) шкода, яка за згодою сторін була визначена у розмірі 50 000 грн. Претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених на даний час вона не має.
Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 визнали себе винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, в обсязі обвинувачення, просили застосувати узгоджений вид та міру покарання у разі затвердження угоди та заявили, що здатні реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Перевіривши угоду про примирення на відповідність вимогам КПК та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч.2 ст.146 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнали себе винуватим, відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості і відповідно до вимог ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні.
Судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін.
Виходячи з викладеного, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, оскільки відповідає вимогам ст. 471 КПК України. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 можуть виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджена міра покарання - у виді обмеження волі та з іспитовим строком, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 які за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимі, добровільно відшкодували завдані збитки та відсутність обставин, які обтяжують покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених в ст. 65 КК України.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 та ОСОБА_5 цілком розуміють права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.
Процесуальні витрати, згідно обвинувального акта у справі відсутні.
Питання речових доказів вирішується у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, суд
УХВАЛИВ :
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
Призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди про примирення покарання за ч. 2 ст. 146 КК України у вигляді обмеження волі строком 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробовуванням з іспитовим строком один рік.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили - скасувати.
Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.
Призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами угоди про примирення покарання за ч. 2 ст. 146 КК України у вигляді обмеження волі строком 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнити з випробовуванням з іспитовим строком один рік.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_5 у виді домашнього арешту до набрання вироком законної сили - скасувати.
Цивільний позов у справі не заявлений.
Речові докази та документи, долучені до матеріалів кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений сторонами кримінального провадження до Апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення та на підставах, визначених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1