справа № 208/7065/15-к
№ провадження 1-кс/208/1374/15
УХВАЛА
Іменем України

25 вересня 2015 р. м. Дніпродзержинськ
Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю слідчого СВ Заводського РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС в Дніпропетровській області ОСОБА_3 ,
прокурора прокуратури Заводського району м. Дніпродзержинська ОСОБА_4 ,
В обґрунтування клопотання слідчим СВ Заводського РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 зазначено, що 23.09.2015 року в ході проведення обшуку на АЗС ТОВ «Сепса Оіл Україна», розташованої за адресою м. Дніпродзержинськ, вул. Романківська, 75-А, було проведено обшук за ухвалою слідчого судді, під час якого були встановлено, що на даному об`єкті відбувається реалізація невідповідного ДСТУ паливно-мастильного матеріала, та порушується ряд нормативно-правових актів з охорони праці.
В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання, посилаючись на внесення в ЄРДР даних за складом злочину передбаченого ч. 1 ст. 272, ч. 1 ст. 190 КК України.
Вислухав прокурора, слідчого, дослідив матеріали клопотання, суд приходить до наступного:
Так, у відповідності з ч. 1 ст. 167 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку. Відповідно до вимог КПК арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
На час звернення із клопотання не встановлено власника майна, відносно якого ставиться питання щодо накладення арешту, те не пред`явлена підозра особі, яка є власником зазначеного майна.
Арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
При цьому таке майно може перебувати як у згаданих осіб, так і в інших фізичних або юридичних осіб.
У відповідності до узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищим спецілізовинм судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року, у р. 2.6. зазначено, що цодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
Крім того, згідно до санкції ч. 1 ст. 190 КК України, передбачено покарання у вигляді - штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.
Та, згідно до санкції ч. 1 ст. 272 КК України, передбачено покарання у вигляді - штрафу від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.
Тобто, покарання як за ч. 1 ст. 190 КК України так і за ч. 1 ст. 272 КК України не містить виду покарання як основного або додаткового у вигляді конфіскації майна.
Враховуючи, що метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову.
Але, як встановлено в ході судового розгляду слідчим та прокурором не доведено обґрунтованість підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди, наявність або відсутність позову, оцінка майна за яким ставить питання про його арешт).
Також, у відповідності до вимог ст. 171 КПК України, суду не надано протокол тимчасового вилучення майна заявленого в клопотанні, правовстановлюючих документів на зазначене майно, яке б підтверджувало що власником майна є особа що вчинила кримінальне правопорушення.
Таким чином, керуючись вимогами ст. 171 КПК, ч. 3 ст. 172 КПК, встановив, що клопотання подано без додержання вимог ст. 171 КПК, -
Суддя ОСОБА_1