Ухвала

іменем україни

11 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_14,

суддів ОСОБА_15, ОСОБА_16,

при секретарі ОСОБА_17,

за участю:

прокурора ОСОБА_18,

захисника ОСОБА_1,

засудженого ОСОБА_2,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, та засудженого ОСОБА_2 на вирок Апеляційного суду Черкаської області від 07 травня 2015 року.

Вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05 лютого 2015 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця с. Балаклея Смілянського району, Черкаської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 такого, що не має судимості,

виправдано за ч. 2 ст. 125 КК України за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Цивільний позов ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Вироком Апеляційного суду Черкаської області від 07 травня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 скасовано та ухвалено новий, яким ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1020 грн., що еквівалентно 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_3 залишено без розгляду.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винним у тому, що він 29 серпня 2013 року приблизно о 09.00 год. біля торгових місць №№ 89, 90, розташованих на території Центрального ринку (вул. Дзержинського, м. Сміла, Черкаська область) під час сварки, яка виникла на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно завдав потерпілому ОСОБА_3 два удари кулаками в груди та живіт, у результаті чого останній отримав легкі тілесні ушкодження у виді стійкого цефалічного, помірного вестибулоатаксичного та вираженого астено-невротичного синдромів.

У касаційних скаргах:

прокурор просить скасувати вирок апеляційного суду в частині вирішення цивільного позову через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і провадження у цій частині закрити, посилаючись на те, що у разі відмови потерпілого від цивільного позову провадження слід закрити, а не відмовляти у задоволенні позову;

засуджений ОСОБА_2 просить вирок апеляційного суду скасувати та закрити кримінальне провадження через відсутність достатніх доказів, які вказують на його винуватість. Стверджує, що судом дана неправильна оцінка доказів, показання свідків є суперечливими та упередженими, а вирок апеляційного суду ґрунтується на припущеннях і не відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

На касаційну скаргу ОСОБА_2 потерпілий ОСОБА_3 подав заперечення, в яких зазначає про обґрунтованість вироку апеляційного суду, а тому просить залишити його без зміни.

Заслухавши доповідача, доводи засудженого та його захисника на підтримку поданої ОСОБА_2 касаційної скарги з підстав, викладених у ній, заперечення прокурора стосовно касаційної скарги засудженого, який також не підтримав касаційну скаргу прокурора, а тому просив залишити вирок апеляційного суду без змін, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню.

Вирок апеляційного суду має відповідати вимогам ст. 374 КПК України. Крім того, у ньому необхідно викласти зміст вироку суду першої інстанції та суть апеляції, а в разі проведення судового слідства - навести пояснення осіб, які брали участь у засіданні; аналіз досліджених доказів; аргументи на підтвердження викладених в апеляціях доводів; оцінку правильності рішень, прийнятих судом першої інстанції; формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним (якщо його обсяг було збільшено); обґрунтування кваліфікації дій засудженого та міри покарання.

При цьому при скасуванні виправдувального вироку як необґрунтованого і постановленні свого, обвинувального, апеляційний суд має сформулювати обвинувачення, яке визнав доведеним, обґрунтувати висновок про безпідставність виправдання, дати кримінально-правову оцінку діям винуватого, навести мотиви призначення певної міри покарання.

Цих вимог закону апеляційним судом дотримано не було.

Виправдовуючи ОСОБА_2 в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень, суд першої інстанції керувався таким: відповідно до висновків судово-медичної експертизи подія стосовно потерпілого мала місце між 10.00 год. - 11.00 год. 29 серпня 2013 року, тоді як за наслідками виниклого між ними конфлікту ОСОБА_2 лікарями карети швидкої допомоги внаслідок його побиття ОСОБА_3 було надано відповідну медичну допомогу о 09.02 год. Продовження конфлікту між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судом не встановлено. У зв'язку із наведеним суд піддав сумніву показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що вони у більш пізній час бачили бійку між ОСОБА_2 та потерпілим. Перевіряючи показання свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 стосовно обставин вчиненого ОСОБА_2 злочину, суд зазначив про їх невідповідність у цій частині показанням потерпілого під час слідчого експерименту. Показання свідка ОСОБА_8 суд відкинув як такі, що не несли в собі інформації про обставини побиття потерпілого та містили відомості про фактичні дані стосовно характеру і локалізації тілесних ушкоджень у ОСОБА_2, а не потерпілого.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_9 (доньки й дружини ОСОБА_2.), а також інших свідків - ОСОБА_10, ОСОБА_11 - безпосередніх очевидців події, яка відбулася між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, суд дійшов висновку, що у зазначений потерпілим час ОСОБА_2 не наносив тому тілесні ушкодження.

Апеляційний суд, переглядаючи це кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та потерпілого, повторно допитав свідків ОСОБА_12, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_13 і дійшов висновку, що з'ясувати конкретні обставини конфлікту між ОСОБА_2 і потерпілим неможливо, обмежився загальною фразою про те, що показання кожного свідка як зі сторони захисту, так і зі сторони обвинувачення в цілому співпадають із показаннями або ОСОБА_2 або ОСОБА_3, і не спростував надану судом першої інстанції оцінку показанням цих свідків.

Разом із тим як на доказ винуватості ОСОБА_2 апеляційний суд послався на висновки судово-медичної експертизи щодо характеру, локалізації та ступеню тяжкості виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, яка не була сприйнята судом першої інстанції. При цьому належного обґрунтування своєї позиції з цього приводу апеляційним судом у вироку не наведено.

Крім того, апеляційний суд без відповідного обґрунтування дійшов висновку, що злочин стосовно потерпілого мав місце о 09.00 год. 29 серпня 2013 року, тоді як ОСОБА_2 було висунуто обвинувачення у вчиненні цього злочину близько 11.00 год. цього ж дня.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що вирок апеляційного суду ухвалено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а тому він підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно постановити судове рішення із дотриманням усіх вимог кримінального та кримінального процесуального закону, перевіривши й інші доводи наведені у касаційних скаргах.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора та засудженого ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Апеляційного суду Черкаської області від 07 травня 2015 року стосовно ОСОБА_2 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і

ОСОБА_15 ОСОБА_14 ОСОБА_16