Дата документу Справа № 314/4897/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/297/16
Єдиний унікальний № 314/4897/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:

- 05.09.1996 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ст. ст. 140 ч. 2, 81 ч. 3, 44, 42 КК України до 2 років позбавлення волі. Звільнився 27.09.1998 року за відбуттям строку покарання;

- 12.07.1999 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ст. 81 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнився 02.10.2001 року за відбуттям строку покарання;

- 13.04.2004 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ст. ст. 185 ч. 5, 15 ч. 3, 185 ч. 3, 70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 14.05.2009 року за відбуттям строку покарання;

- 03.10.2011 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ст. ст. 307 ч. 2, 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки. 28.11.2011 року вироком Апеляційного суду Запорізької області, вирок районного суду в частині звільнення від відбування покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України скасовано та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Зараховано перебування під вартою з 16.07.2011 року по 03.10.2011 року.

Початок строку: 27.06.2012 року. Кінець строку: 10.04.2017 року.

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 зазначає, що суду не були надані усі дані стосовно залучення його починаючи з 26.08.2012 року по 2015 рік у будівельних та ремонтних роботах в адміністративних та інших об`єктах установи, зокрема і під час перебування в ДІЗО, а також ще у слідчому ізоляторі, за що він мав заохочення.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який вважав судове рішення законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 листопада 2015 року відмовлено в задоволенні подання Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .
Згідно ухвали, до суду від адміністрації Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55) надійшло подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 .

Під час розгляду вказаного подання судом встановлено, що ОСОБА_6 раніше п`ять разів засуджувався за скоєння умисних злочинів та на даний час відбуває покарання у вигляді 5 років позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину. Строк відбуття покарання засудженому обчислюється з 27.06.2012 року, і на день розгляду подання останнім було відбуто більше двох третин призначеного судом покарання. За весь період відбування покарання засуджений не працював, а лише залучався до робіт з благоустрою місць позбавлення волі без оплати праці.

Згідно долученої до матеріалів подання довідки про заохочення та стягнення ОСОБА_6 мав 6 заохочень (в 2012 році - 2 заохочення; в 2013 р. - 1 заохочення; в 2014 р. - жодного; в 2015 р. - 3 заохочення) та 9 стягнень (в 2013 році - 5 разів, в 2014 році - 2 рази, в 2015 році - 2 рази), 5 з яких накладених в 2013 році погашено.

З огляду на представлені дані стосовно 4 стягнень вбачається, що: стягнення, накладене згідно постанови від 23.09.2014 року у вигляді суворої догани - знято постановою начальника колонії від 14.04.2015 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці; стягнення, накладене згідно постанови від 18.10.2014 року у вигляді ДІЗО на 5 діб - знято постановою начальника колонії від 15.08.2015 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці; стягнення, накладене згідно постанови від 08.01.2015 року у вигляді суворої догани - знято постановою начальника колонії від 08.10.2015 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці; стягнення, накладене згідно постанови від 30.04.2015 року у вигляді ДІЗО на 15 діб - погашено.

Тобто, 2 стягнення, накладені на ОСОБА_6 в 2014 році та 1 стягнення, накладене в 2015 році були зняті в 2015 році, на підставі постанов начальника колонії достроково в якості заохочення засудженого за сумлінну поведінку та ставлення до праці, що не узгоджується з нормами, викладеними в ч. 6 ст. 131 КВК України, якими передбачено, що з засудженого може бути достроково знято лише одне раніше накладене стягнення. Враховуючи при цьому, що засуджений протягом усього часу відбування покарання не працював, а лише залучався до робіт з благоустрою місць позбавлення волі, не більше як на дві години в день.

Стосовно ж останнього стягнення - у вигляді ДІЗО строком на 15 діб, накладеного на ОСОБА_6 постановою начальника колонії від 30.04.2015 року, то згідно даних, наданих адміністрацією установи, воно погашено. Між тим, вимогами ч. 14 ст. 134 КВК України передбачено, що засуджений визнається таким, що не має стягнення, якщо протягом шести місяців з дня відбуття стягнення він не буде підданий новому стягненню. Тобто, на час прийняття 09.10.2015 року комісією Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55) рішення щодо доцільності умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання, шість місяців з дня накладення на засудженого стягнення від 30.04.2015 року, не пройшло, а тому відповідно, воно не могло бути погашеним.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 на теперішній час не проявив себе, як особа, що довела своє перевиховання та виправлення та заслуговує на застосування пільги, передбаченої ст. 81 КК України, внаслідок чого відмовив у задоволенні подання.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-достроковому звільненню від відбування покарання підлягають особи, які сумлінною поведінкою та ставленням до праці довели своє виправлення та відбули частину покарання, призначеного залежно від тяжкості вчиненого ними злочину.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Суд першої інстанції дослідивши матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 , дійшов обґрунтованого висновку, що останній за час відбування покарання не довів своє виправлення.

Зазначене підтверджується матеріалами справи, з яких вбачається, що засуджений ОСОБА_6 мав 6 заохочень та 9 стягнень, 5 з яких накладених в 2013 році погашено. З огляду на представлені дані вбачається, що 2 стягнення, накладені на ОСОБА_6 в 2014 році та 1 стягнення, накладене в 2015 році були зняті в 2015 році, на підставі постанов начальника колонії достроково в якості заохочення засудженого за сумлінну поведінку та ставлення до праці, однак це суперечить вимогам ч. 6 ст. 131 КВК України, згідно з якими з засудженого в цьому випадку, можливо було достроково зняти лише одне раніше накладене стягнення. Що ж стосується останнього стягнення - у вигляді ДІЗО строком на 15 діб, накладеного на ОСОБА_6 постановою начальника колонії від 30.04.2015 року, то колегія суддів погоджується з висновками районного суду про те, що воно також є непогашеним.

Враховуючи вимоги закону, а також вищевказані обставини, колегія суддів вважає доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що він працював починаючи з 26.08.2012 року по 2015 рік на будівельних та ремонтних роботах в адміністративних та інших об`єктах установи, зокрема і під час перебування в ДІЗО, а також ще у слідчому ізоляторі, необґрунтованими, оскільки засуджений протягом усього часу відбування покарання не працював, а лише залучався до робіт з благоустрою місць позбавлення волі, а тому вони будь-яким чином не свідчать, що останній довів своє виправлення, а тому рішення районного суду про відсутність правових підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання, колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим.

При перевірці матеріалів справи колегія суддів не вбачає неправильного застосування кримінального закону та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 листопада 2015 року відносно засудженого ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3