н/п 1-кп/490/284/2016
Центральний районний суд м. Миколаєва
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2016 року м.Миколаїв
Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Новотроїцьке, Оренбурзької області, Російської Федерації, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2007 та 2015 року народження, офіційно не працює, проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 на посаді навідника аеромобільно-десантного відділення аеромобільно-десантного взводу аеромобільно-десантної роти аеромобільно-десантного батальйону, у військовому званні солдат, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 за наступних обставин.
15 травня 2014 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 був призваний для проходження військової служби за мобілізацією, яку проходив у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 на посаді навідника аеромобільно-десантного відділення аеромобільно-десантного взводу аеромобільно-десантної роти аеромобільно-десантного батальйону, у військовому званні солдат.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про оборону України", особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу "Про часткову мобілізацію" №303/2014 від 17 березня 2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
11 квітня 2015 року о 07:00 год. солдат ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від виконання обов`язків з військової служби, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно без поважних причин перебував поза розташуванням військової частини до 08:00 год. 07 травня 2015 року, тобто тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, перебуваючи за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи з виконанням обов`язків військової служби.
07 травня 2015 року о 08:00 год. солдат ОСОБА_3 самостійно з`явився на службу до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), приступивши до виконання службових обов`язків.
Таким чином, своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України, а саме самовільне залишення військовослужбовцем військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Під час судового розгляду 01 лютого 2016 року, між прокурором військової прокуратури Миколаївського гарнізону ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості. Згідно з угодою ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_3 буде призначене покарання за ч.4 ст.407 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 5100 (п`ять тисяч сто) гривень.
Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч.4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, віднесений до категорії тяжких злочинів, внаслідок якого шкода завдана лише суспільним інтересам, а отже угода про визнання винуватості може бути укладена.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч.ч.4, 5 ст.474 КПК України, укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, а матеріали кримінального провадження свідчать про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
Обвинувачений ОСОБА_3 погодився на призначення узгодженого покарання.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_3 та призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, оскільки він є раніше не судимим, має на утриманні двох малолітніх дітей 2007 та 2015 року народження, наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, таких як участь в проведенні антитерористичній операції з 27 серпня 2014 року по 05 жовтня 2014 року, щире каяття, з`явлення із зізнанням.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.374-376, 474, 475 КПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 300 (трьохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 5100 (п`ять тисяч сто) гривень.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1