Справа № 583/3788/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 січня 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 29 грудня 2014 року за № 0000066 про обвинувачення

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця с.Високий Харківського району Харківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, розлученого, проходить службу на посаді підсобного робітника 2-го інженерно будівельного відділення 1-го інженерно будівельного взводу 1-ї інженерно будівельної роти військової частини польова пошта НОМЕР_2 , раніше судимого 07.04.2015 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 389 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст..75 КК України звільненого від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік,

за ч. 3, 4 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та цього ж дня направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 . В подальшому переведений до військової частини польова пошта НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , де наказом командира № 2 від 15.10.2014 року солдат ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу та призначений на посаду робітника підсобного 2-го інженерно - будівельного відділення 4-го інженерно - будівельного взводу 1-ої інженерно-будівельної роти.
Одним із видів військової служби, згідно ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.2003 року, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) та охоплює в тому числі час мобілізації.

Отже, з часу видання указу Президента України №303 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», на території України діє особливий період внаслідок мобілізаційних заходів, що проводяться внаслідок реагування на загрози національній безпеці держави.

З огляду на викладене та враховуючи положення пункту 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, призваний на військову службу, в тому числі під час дії особливого періоду, солдат ОСОБА_4 зобов`язаний постійно перебувати в розташуванні військової частини у службовий час і не залишати її без дозволу відповідного начальника.

У порушення цього, солдат ОСОБА_4 21.10.2014 року, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, маючи об`єктивні причини для проходження служби, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без дозволу відповідних командирів і начальників самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.

В подальшому солдат ОСОБА_4 07.04.2015 року був затриманий слідчим військової прокуратури Сумського гарнізону ОСОБА_5 на підставі ухвали слідчого судді Зарічного райсуду м. Сум від 28.08.2015 року та доставлений до Зарічного районного суду м. Сум, де йому 09.04.2015 року було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, а в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу тримання під вартою відмовлено.

Отже, солдат ОСОБА_4 самовільно залишив і був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_2 у період з 21 жовтня 2014 року до моменту затримання його уповноваженою службової особою о 20 год.20хв. 07 квітня 2015 року, що тривало протягом більш ніж п`яти місяців.

Крім того, 10.04.2015 року солдат ОСОБА_4 після обрання йому ухвалою слідчого судді Зарічного райсуду м. Сум від 09.04.2015 року запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, відповідно до якого на нього були покладені певні обов`язки, зокрема не відлучатися із розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 АДРЕСА_3 без дозволу прокурора військової прокуратури Сумського гарнізону, був зобов`язаний з м. Суми невідкладно повернутися до місця проходження служби в/ч НОМЕР_2 АДРЕСА_2 , але вчасно не повернувся без поважних причин, а з вокзалу, де спочатку мав намір їхати в м. Охтирку, поїхав додому в с.Високе Харківського району, де проводив час на свій розсуд.

В подальшому солдат ОСОБА_4 , на підставі ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми 17.11.2015 року був затриманий уповноваженою службовою особою та доставлений до суду для обрання стосовно нього запобіжного заходу.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем, не з`явився вчасно на службу без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, у період з 10.04.2015 року по час його затримання уповноваженою службовою особою 17.11.2015 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 , допитаний в судовому засіданні, свою вину у вчиненні самовільного залишення військової частини у період з 21.10.2014 року по 07.04.2015 року визнав повністю, а стосовно періоду з 10.04.2015 року по 17.11.2015 року пояснив, що, військову частину самовільно не залишав, а не з`явився до місця служби 10.04.2015 в той час, як мав обов`язок туди дістатися з м. Суми після обрання йому запобіжного заходу.

А саме, пояснив що наприкінці серпня 2014 року добровільно прийшов до військомату, прагнучи захищати Вітчизну, і розпочав військову службу у в/ч НОМЕР_3 в АДРЕСА_4 . Однак внаслідок негідної поведінки (драка із пияцтвом) був переведений до стройбату в/чВ1079. У жовтні 2014 року він взнав, що у в/ч НОМЕР_3 за ним залишилися грошові кошти 700 грн., які він міг отримати у касі в/ч НОМЕР_3 , тому він передягся в цивільний одяг і з усного дозволу командира (кого саме, не пам`ятає) під чесне слово поїхав в Чугуївський район за коштами, однак туди не дістався, оскільки заїхав додому в с. Високе Харківського району і там залишився. Протягом місяця вживав алкогольні напої, потім погано себе почував. Після цього йому були потрібні кошти, і він розпочав тимчасово працювати на будівництві у Харківському районі, в зв`язку з чим періодично виїжджав з дому на декілька днів. Як зателефонувати у в/чВ1079 він не знав, наміру не повертатися на службу також не мав, а хотів заробити кошти і повернутися, про це також свідчить те, що свій військовий квиток залишив у військовій частині.

Після того, як його 07.04.2015 року затримали і 09.04.2015 року обрали щодо нього запобіжний захід, він розумів свій обов`язок повернутися до місця служби, з цією метою з м. Суми мав намір маршрутним автобусом дістатися до м. Охтирка, однак на автовокзалі зустрів свою сусідку з села, яка повідомила, що він має проблеми зі спадщиною. Тому він поїхав не в Охтирку, а додому з метою вирішення своїх проблем. Вдома знову почав працювати на будівництві, так як на послуги адвоката були потрібні кошти. При цьому мав намір після вирішення своїх проблем повернутися у військову частину.

Вказані покази обвинуваченого частково підтверджуються наступними доказами.

Так, згідно із наказом командира в/ч НОМЕР_2 №2 від 15.10.2014 року солдат ОСОБА_4 був зарахований до списків особового складу в/ч НОМЕР_2 та приступив до виконання службових обов`язків робітника підсобного 2 інженерно-будівельного відділення 1 інженерно-будівельного взводу 1 інженерно-будівельної роти в/ч НОМЕР_2 .

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 №8 від 21.10.2014 року ОСОБА_4 з 21.10.2014 року вважається безпідставно відсутнім.

За підсумками проведеного службового розслідування за даним фактом відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_2 №2 від 13.11.2014 року повідомлено військову прокуратуру Сумського гарнізону.

Протоколом огляду книги обліку тимчасово відсутнього та тимчасово прибулого до в/ч НОМЕР_2 особового складу від 18.02.2015 року підтверджується, що в книзі у розділі «Самовільне залишення військової частини» зроблені записи про відсутність ОСОБА_4 з 21.10.2014 року на місці служби.

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 07.04.2015 року, складеним оперативним черговим ІНФОРМАЦІЯ_3 , підтверджується факт затримання ОСОБА_4 о 20 год.20 хв. 07.04.2015 року (а.с.75).

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 09.04.2015 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Покладені на ОСОБА_4 обов`язки прибувати за викликом прокурора, не відлучатись із розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 (а.с.83).

Листом командира в/ч НОМЕР_2 від 28.08.2015 року №83 підтверджується, що після винесення вищевказаної ухвали слідчого судді солдат ОСОБА_4 до військової частини не прибув, розшукові заходи результату не дали.

Протоколом затримання на підставі ухвали слідчого судді, складеним 18.11.2015 року слідчим військової прокуратури Сумського гарнізону, підтверджується факт затримання ОСОБА_4 17.11.2015 року.

Вислухавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до висновку, що такі дії обвинуваченого у період з 21.10.2014 року по 07.04.2015 року необхідно кваліфікувати за ч.3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби),

а дії обвинуваченого у період з 10.04.2015 року по 17.11.2015 року необхідно кваліфікувати за ч.4 ст. 407 КК України в редакції Закону України №194-VIII від 12.02.2015 року як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

У обвинувальному акті дії обвинуваченого у період з 10.04.2015 року по 17.11.2015 року кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, однак вказана кваліфікація у судовому засіданні не підтвердилася, тому суд вважає за необхідне кваліфікувати такі дії ОСОБА_4 за ч.4 ст.407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Твердження ОСОБА_4 , що 21.10.2014 року він залишив військову частину з усного дозволу якогось командира, суд сприймає критично, оскільки вказаний факт не підтверджується належними доказами.

При обранні обвинуваченому виду і міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєних злочинів, які є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення другого злочину повторно.

Приймаючи до уваги всі вищевказані обставини, та враховуючи, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, але на шлях виправлення не став, формально характеризується за місцем проживання, негативно характеризується за місцем проходження служби, на обліку лікарів не перебуває, суд не вбачає підстав для застосування при призначенні покарання ст.69, ст.75 КК України, а дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 належить призначити покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 407 та ч. 4 ст. 407 КК України.

Суд вважає, що обрана підсудному міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.

З журналу судового засідання Харківського районного суду Харківської області від 07.04.2015 року вбачається, що вирок, яким ОСОБА_4 засуджений за ч. 2 ст. 389 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік, оголошено о 16 год.07 хв. (а.с.44).

Враховуючи, що ОСОБА_4 затриманий уповноваженою службовою особою о 20 год.20 хв. 07.04.2015 року (а.с.75), та те, що злочин, передбачений ч.3 ст.407 КК України, є триваючим і вважається закінченим з моменту припинення його дії, зокрема, затримання військовослужбовця, суд дійшов висновку, що військові злочини обвинувачений вчинив після постановлення вироку Харківського районного суду Харківської області від 07.04.2015 року.

У випадку, якщо особа розпочала вчиняти продовжуваний злочин до постановлення щодо нього вироку і продовжила його вчиняти після постановлення вироку, за яким особа ще не відбула покарання, у цьому випадку покарання призначається за правилами ст.71 КК України. Така позиція узгоджується з ухвалами ВСУ від 17.09.2009 року №5-2354км09, від 03.06.2010 року №5-1137км10, від 05.07.2011 року №5-741км11.

Покарання ОСОБА_4 за військові злочини необхідно визначити за ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Оскільки обвинуваченим службові злочини скоєно в період іспитового строку, встановленого попереднім вироком, тому остаточне покарання підлягає визначенню на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за новий злочин невідбутого покарання, призначеного за вироком Харківського районного суду Харківської області від 07.04.2015 року.

Враховуючи, що ОСОБА_4 17.11.2015 року затриманий та тримається під вартою на підставі ухвали суду, то на підставі ч.5 ст.72 КК України у редакції Закону України №838-VIII від 23.12.2015 року строк тримання під вартою йому слід зарахувати у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Долю речового доказу слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Строк тримання під вартою, продовжений у даній справі ухвалою суду від 22.12.2015 року, закінчується 19.02.2016 року.

Керуючись ст. ст. 368, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 407 та ч.4 ст.407 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання за цим законом:

-за ч. 3 ст. 407 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

-за ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 07.04.2015 року, у виді 4 місяців обмеження волі, що згідно ст. 72 КК України відповідає 2 місяцям позбавлення волі, із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідають 2 дні обмеження волі, та остаточно призначити покарання за сукупністю вироків у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити згідно ухвали Охтирського міськрайонного суду від 22.12.2015 року продовженим на строк до 19 лютого 2016 року.

Строк відбуття покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Зарахувати у строк покарання, призначеного ОСОБА_4 , строк попереднього ув`язнення з 17.11.2015 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Речовий доказ книгу обліку тимчасово відсутнього та тимчасово прибулого до в/ч НОМЕР_2 особового складу, який знаходиться на зберіганні командира в/ч НОМЕР_2 , вважати повернутим власнику.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження у разі відсутності апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1