Дата документу Справа № 334/9699/15-к

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 334/9699/15-к Слідчий суддя ОСОБА_1
Провадж. №11сс/778/905/15 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула 23 листопада 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя матеріали справи за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 (в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ) на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 листопада 2015 року про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою до трьох місяців, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Біленьке, Запорізького району Запорізької області, зарестрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,

адвокат ОСОБА_6 ,

представники КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представник служби у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_11 ,

представник відділу по Ленінському району служби у справах дітей ЗМР ОСОБА_12 ,

підозрюваний ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з СІЗО-10 УДПтС України в Запорізькій області.

Як вбачається з матеріалів провадження органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України за наступних обставин.

27 серпня 2015 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_13 , знаходячись в приміщенні ігрової кімнати КУ «Запорізького обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР, яка розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Узбекистанська, 13, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, зневажаючи встановлені в суспільстві правила поведінки, що супроводжувалось особливою зухвалістю, а саме насильством із нанесенням побоїв заздалегідь заготовленим предметом для нанесення тілесних ушкоджень, а саме дерев`яною битою, вчинив хуліганські дії за наступних обставин.

Так, в зазначений час та в зазначеному місці неповнолітній ОСОБА_7 та неповнолітній ОСОБА_13 , з хуліганських спонукань, проявляючи нахабність, демонструючи неповагу до загальноприйнятих правил, норм поведінки в суспільстві, прагнучи самоствердитись за рахунок приниження інших осіб, в присутності вихованців вище зазначеного центру соціально-психологічної реабілітації дітей, почав безпричинно чіплятися та ображати малолітнього ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в той час знаходився на ліжку, після чого наніс приблизно вісім ударів дерев`яною битою, яку він приніс до кімнати з собою, по ногам останнього. Далі продовжуючи свій злочинний умисел, неповнолітній ОСОБА_7 підійшов ближче до ОСОБА_14 та вирвавши з під голови останнього подушку, почав нею його душити. ОСОБА_15 в свою чергу ж, в цей час почав наносив удари кулаками обох рук по ногам малолітнього ОСОБА_14

28 серпня 2015 року, ОСОБА_7 продовжуючи реалізовувати свій злочинний план, діючи за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_15 , зайшли до того ж спального приміщення соціально-психологічної центру, де проявляючи нахабність, демонструючи неповагу до загальноприйнятих правил, норм поведінки в суспільстві маючи явну фізичну перевагу над малолітнім ОСОБА_14 , почав наносити удари вище вказаною дерев`яною битою по ногам останнього, у той час як ОСОБА_15 став наносити удари кулаками обох рук по голові, тулубу та ногам потерпілого.

Окрім того, 06 вересня 2015 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, продовжуючи свої знущання над малолітнім ОСОБА_14 , знаходячись в приміщенні гральної кімнати вище зазначеного центру, неповнолітній ОСОБА_7 примусив останнього шляхом залякування одягнути боксерські рукавички та стати з ним у спаринг.

В свою чергу, малолітній ОСОБА_14 чинити опір не став через явну фізичну перевагу супротивника, у той час як ОСОБА_7 почав умисно, не зважаючи на фізичну нерівність та вік останнього, наносити удари кулаками обох рук по голові, тулубу та ногам останнього. В свою чергу ОСОБА_13 , в цей час висловлювався в адресу присутніх грубою нецензурною лайкою та підбурював ОСОБА_7 до продовження хуліганських дій.

У результаті вищевказаних хуліганських дій ОСОБА_14 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців в проекції лівого суглоба, в проекції лівої ключиці, в проекції правого плечового суглоба, на передній поверхні в нижній третині обох плечей, в проекції лівої подвздошної кістки, в верхньо-зовнішньому квадранті правої сідниці, на задній поверхні у верхній третині правого стегна, на задній поверхні у верхній третині обох плечей, на передній поверхні в середині третини обох гомілок, в проекції обох колінних суглобів, садно в проекції правого колінного суглоба, які згідно висновку спеціаліста від 08 вересняя 2015 року № 3684 кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.

08 вересня 2015 року за вказаним фактом до ЄРДР під №0004294 внесено відомості про злочин, передбачений ч.4 ст.296 КК України.

11 вересня 2015 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.

У клопотання слідчого зазначено, що 14 вересня 2015 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12 листопада 2015 року.

06 листопада 2015 року ст. слідчий СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області звернувся до суду з клопотанням про продовження стоку тримання ОСОБА_7 під вартою, мотивуючи неможливістю завершення досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, необхідністю проведення слідчої дії, складання обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування, а також наявністю ризиків переховування, впливу підозрюваного на потерпілого та свідків, особливо з урахуванням того факту, що на момент звернення з клопотанням залишились не з`ясованими всі фактичні обставини вчиненого злочину.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя в ухвалі послався на обгрунтованість клопотання слідчого і необхідність продовження строку тримання підозрюваного під вартою та неможливість зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що він підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, що дає підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчиняти нові злочини проти життя та здоров`я особи, а також незаконно впливати на свідків та потерпілого по кримінальному провадженню.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 (в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ) посилається на незаконність та необгрунтованість оскаржуваної ухвали, неналежну перевірку слідчим суддею наявності підстав для продовження строку тримання під вартою неповнолітнього ОСОБА_7 та обгрунтованості його підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину, невідповідність клопотання про продовження строку тримання під вартою вимогам ст. 199 КПК України, відсутність в ньому викладу обов`язкових фактичних обставин справи, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку тримання підозрюваного під вартою, закінчення 11.11.2015 року строку досудового розслідування та відсутність відомостей про його продовження, неврахування судом того факту, що неповнолітній ОСОБА_7 позбавлений батьківського піклування, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не перебував в умовах ізоляції, з огляду на що тримання під вартою може негативно вплинути на розвиток його особистості. Крім того, вказує на неврахування судом висновку державного органу опіки та піклування про небажаність ув`язнення неповнолітньої особи. Просить ухвалу скасувати.

Заслухавши доповідь судді, адвоката ОСОБА_6 та підозрюваного ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора, який вважав ухвалу законною та обгрунтованою, вислухавши позиції представників КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які висловили наміри про взяття підозрюваного під нагляд, представника відділу по Ленінському району служби у справах дітей ЗМР ОСОБА_12 , який не заперечував щодо передання ОСОБА_7 під нагляд адміністрації реабілітаційного центру, представника служби у справах дітей ОСОБА_11 , яка зазначила про недоцільність утримання підозрюваного під вартою, перевіривши матеріали провадження, судова колегія прийшла до наступного висновку.

Так, колегія суддів встановила, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 370 КПК України щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Як встановлено судовою колегією, зазначені вимоги закону слідчим суддею не дотримані.

Частиною 4 ст. 199 КПК України визначені вимоги до клопотання про продовження строку тримання особи під вартою. Відповідне клопотання, окрім відомостей, передбачених ст.184 КПК України для клопотання про застосування запобіжного заходу, мають бути зазначені обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Зміст ч. 5 ст. 199 КПК України визначає обов`язок слідчого судді дослідити вище зазначені обставини та, у випадку їх недоведеності, відмовити у продовженні строку тримання особи під вартою.

Натомість, слідчим суддею залишились не дослідженими обставини щодо обґрунтованості висунутої ОСОБА_7 підозри та доведеності слідчим, прокурором обставин, які виправдовують подальше утримання вказаного підозрюваного під вартою (п.п.1-2 ч.3 ст. 199 КПК України).

Слідчий суддя, не вірно визначивши класифікацію інкримінованого підозрюваному злочину, передбаченого ч.4 ст. 296 КПК України за ступеням тяжкості як особливо тяжкий, обмежився формальною вказівкою про існування певних ризиків та обґрунтованість клопотання.

Зміст клопотання засвідчує посилання слідчого на існування ризиків з приводу переховування підозрюваного та його незаконного впливу на свідків та потерпілого.

Разом з тим, встановлені слідчим суддею ризики: переховування підозрюваного, вчинення нових злочинів проти життя та здоров`я особи, незаконний вплив на свідків та потерпілого виходять за межі заявлених слідством ризиків щодо негативної поведінки підозрюваного.

Тобто, слідчим суддею порушені принципи: передбачений ст. 22 КПК України щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості та принцип, передбачений ст. 26 КПК України щодо диспозитивності розгляду справи, положення частини 3 якої визначають розгляд слідчим суддею, судом лише тих питань, які винесенні на їх розгляд сторонами та віднесенні до їх повноважень цим Кодексом.

Крім того, з огляду на не дослідження слідчим суддею ухвали суду про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу, є сумнівним вірність встановлених ризиків, оскільки останні взагалі не перевірені на предмет які ризики продовжують існувати та не зменшились, а які з`явились.

Відповідно до змісту ст. ст. 177, 183, 492 КПК України крім наявності обґрунтованої підозри у вчиненні неповнолітньою особою тяжкого злочину, тримання під вартою має бути обумовлено доведеністю обставин, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Достатні дані при цьому повинні бути не уявними або ж припустимими, а конкретними, визначеними, необхідними, підтвердженими відповідними доказами, які б в сукупності свідчили про наявність підстав, що були достатніми для застосування запобіжного заходу або його продовження.
Відправляючи правосуддя у справах щодо неповнолітніх суд повинен керуватися не тільки положеннями кримінального процесуального закону України, а й міжнародними правовими актами щодо прав і свобод дитини, такими як: Конвенція про права дитини 1989 р.; Правила ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі, 1990 р.
Зокрема, положення щодо затримання та взяття під варту неповнолітніх, закріплені в Конвенції про права дитини 1989 р., наголошують, що попереднє ув`язнення має бути винятковим заходом, якщо страва стосується дітей.
В правилах ООН щодо захисту неповнолітніх, позбавлених волі 1990 р., у пункті 17 вказується на необхідність уникати, наскільки це можливо, утримання під вартою до суду і вдаватися до цього у виняткових випадках.
В Рекомендаціях Rec (2003) 20 Ради Європи Комітету Міністрів державам-учасницям щодо нових підходів у вирішенні проблеми злочинності серед неповнолітніх та ролі ювенальної юстиції, зазначено, що тримання під вартою повинно застосовуватися, коли це жорстко необхідно, тобто тоді, коли судові органи не здатні ефективно попереджувати потенційні ризики для належного відправлення правосуддя та громадського порядку через застосування менш обмежувальних заходів щодо поведінки підозрюваної особи.
Крім того, зміст ст. 178 КПК України та Рекомендація R (80) 11 Комітету міністрів державам - членам Ради Європи (прийнята представниками міністра 27 червня 1980 р.) говорить, що при вирішенні питання про застосування певного виду запобіжного заходу, судовий орган також повинен брати до уваги характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи і, зокрема, її зв`язки з суспільством, оскільки зазначені дані суттєвим чином впливають на визначення ступеню ризиків у кримінальному провадженні.

З цього приводу колегія суддів приймає до уваги недоведеність слідчим та прокурором ні в клопотанні чи додатках до нього, ні під час судового розгляду обставин, які виправдовують подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, думку представника служби у справах дітей про недоцільність утримання неповнолітнього підозрюваного під вартою, а також відомості стосовно особистості останнього, який хоча і вчинив тяжке кримінальне правопорушення, разом з тим вперше притягується до кримінальної відповідальності, є неповнолітнім, задовільно характеризується представниками дитячої установи з зазначенням у суді апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_7 підпав під вплив повнолітнього ОСОБА_16 , але здатний критично ставитися до своїх вчинків та робити висновки, виявляє біль від втрати близьких людей та потребує психологічної допомоги.

Судова колегія вважає необхідним відмітити практику Європейського суду з прав людини, яка, згідно ч. 2 ст. 8, ч.5 ст. 9 КПК України, є частиною національного законодавства.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 листопада 2010 року у справі Руденко проти України зазначив, що підхід до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу.
Також, з огляду на матеріали провадження, що були предметом розгляду слідчим суддею, є слушними доводи захисника про відсутність відомостей з приводу продовження строку досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_7 .

Питання продовження строку досудового слідства, в контексті вимог ч.3 ст. 197, ст. 199 КПК України, має значення для вирішення питання про продовження строку тримання особи під вартою на стадії досудового розслідування, вирішенню якого передує розгляд прокурором клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування, копія якого мала б бути вручена підозрюваному та його захиснику не пізніше ніж за 5 днів до дня подання прокурору клопотання (ст.ст. 294-296 КПК України).
Отже питання продовження особі строку тримання під вартою є взаємопов`язаним із продовженням строку досудового розслідування, яке має вирішуватись із чітким дотриманням вимог КПК України.
Разом з тим, ні зміст клопотання слідчого, ні додані до нього матеріали не містять відомостей про продовження прокурором строку досудового розслідування, що залишилось поза увагою слідчого судді.
ОСОБА_7 висунута підозра у вчиненні одного епізоду злочинної діяльності, розслідування якого, з огляду на дату внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, розпочалось 08.09.2015 року.
Об`єктивних факторів, підтверджуючих надмірну складність провадження не вбачається. Заявлені у клопотанні необхідні для проведення слідча дія та процесуальні дії засвідчують неможливість впливу на нихОСОБА_7 .

Більш того, при розгляді даного провадження в суді апеляційної інстанції з`ясовано, що неповнолітній ОСОБА_7 на момент розгляду апеляції не допитаний в якості підозрюваного, а психолого-психіатрична експертиза тільки призначена 09.10.2015 року, що знайшло підтвердження з матеріалів кримінального провадження та пояснень слідчого.

Судовою колегією встановлені певні недоліки в оперативності розслідування даного кримінального провадження, які на думку колегії, не можна покладати на підозрюваного за рахунок його подальшого утримання під вартою.

За наведених обставин колегія переконливо приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення з мотивів істотного порушення вимог КПК України з прийняттям нової ухвали, що відповідатиме положенням ч.3 ст. 407 КПК України, про відмову у задоволенні клопотання слідчого щодо продовження стосовно ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Приймаючи до уваги висловлену стороною захисту позицію, за наявності зобов`язання представників дитячої установи, де виховується неповнолітній підозрюваний про його взяття під нагляд та можливість впливати на поведінку останнього, беручи до уваги відсутність заперечень з цього приводу ОСОБА_7 , який додатково повідомив про добрі стосунки з вихователями та адміністрацією дитячого реабілітаційного центру, суд пересвідчився у можливості адміністрації КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» належно здійснювати нагляд за неповнолітнім ОСОБА_7 , що, згідно ст. 493 КПК України, надає можливість передати ОСОБА_7 , як неповнолітню особу, що позбавлена батьківського піклування під нагляд адміністрації КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» до 27.12.2015 року, а саме до досягнення ОСОБА_7 повноліття.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422, 493 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 06 листопада 2015 р. про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою до трьох місяців, тобто до 13 грудня 2015 року, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження відносно ОСОБА_7 строку тримання під вартою до трьох місяців.

Звільнити ОСОБА_7 з під варти негайно.

Передати ОСОБА_7 під нагляд адміністрації КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної Ради до досягнення ОСОБА_7 повноліття.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4