Справа № 156/310/15-к Провадження №11-кп/773/342/15 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 жовтня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000031 за апеляційними скаргами прокурора Іваничівського району Волинської області, захисника обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 08 червня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , освіта середня, непрацюючого, розлученого, на утриманні малолітня дитина, раніше не судимий, засуджено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено попередню - особисте зобов`язання.

Цивільні позови прокурора задоволено повністю. Стягнуто із ОСОБА_7 в користь управління охорони здоров`я Іваничівської районної державної адміністрації 3896 грн. 44 коп., в користь управління охорони здоров`я Волинської обласної державної адміністрації 5717 грн. 42 коп.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 20 415 грн. матеріальних збитків та 70 тис. грн. моральної шкоди, всього 90 тисяч 415 грн.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Переглянувши справу в порядку апеляційного провадження, апеляційний суд, -

В С Т А Н О В И В :
Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним за те, що 06.02.2015р., біля 22 год. 30 хв. керуючи автомобілем марки «Ford-Transit» р.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись заднім ходом проїжджою частиною по вул.Грушевського в районі торгівельного центру «Прибужжя» в смт.Іваничі проявив неуважність і безпечність, не врахувавши дорожню обстановку, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який знаходився на краю правої смуги руху автомобіля. В результаті зіткнення потерпілий ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи за №43 від 17.03.2015 року, отримав тяжкі тілесні ушкодження.

В даній дорожньо-транспортній пригоді обвинувачений ОСОБА_7 порушив правила дорожнього руху України, а саме: п. 2.3 б), п.10.1, п.10.9, п.12.3.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Вважає, що суд не надав належної правової оцінки ступеню тяжкості, характеру суспільної небезпеки, обставинам вчиненого обвинуваченим злочину, його відношенню до спричинених наслідків. Суд безпідставно вніс до пом`якшуючих обставин щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину. Судом не прийнято до уваги значну суспільну небезпеку вчинених дій ОСОБА_7 та його поведінку після ДТП, дійшов невірного висновку про міру покарання обвинуваченому.

В доповненні до апеляційної скарги прокурор просить виключити з мотивувальної частини вироку формулювання суду про порушення ОСОБА_7 правил експлуатації транспорту.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду відносно його підзахисного змінити в частині призначеного покарання, звільнивши ОСОБА_7 на підставі ст.ст.75, 76 КК України.

В частині задоволення цивільного позову, зменшити розмір моральної шкоди. Вказує на те, що судом при винесенні вироку не було взято до уваги, що потерпілий знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння, порушував правила безпеки дорожнього руху, йшов по проїжджій частині дороги, судом не в повній мірі враховано пом`якшуючі обставини, те, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, вину визнав повністю, погоджується відшкодувати матеріальну і моральну шкоду.

Заслухавши суддю доповідача, доводи прокурора, який апеляцію підтримав, заперечив апеляцію захисту, думку обвинуваченого, його захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, апеляційну скаргу прокурора заперечили, перевіривши доводи, наведені у скарзі, матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляції підлягають до часткового задоволення з таких підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження, відповідає обставинам, з`ясованими судом, встановленими під час кримінального провадження, підтвердженими перевіреними у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованими та вірно кваліфіковано судом за ч.2 ст.286 КК України, які ніким не оспорюються.
Посилання прокурора в своїй апеляції на те, що судом не дано належної правової оцінки ступеню тяжкості, характеру суспільної небезпеки, обставинам вчиненого обвинуваченим злочину, його відношенню до спричинених наслідків, не знайшло свого підтвердження при перегляді вироку в апеляційному порядку.
Відповідно до ст.ст.50,65 КК України при призначенні покарання суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Судом першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому, було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів вчинених з необережності, а також наслідки у виді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
Також судом враховано дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, вину у скоєному визнав повністю. До обставин, які пом`якшують покарання, суд відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. До обставин, які обтяжують покарання суд відніс вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Що стосується додаткової міри покарання, яку в своїй апеляції прокурор просить змінити, призначити ОСОБА_7 додаткове покарання - позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Судом першої інстанції враховано характер допущених ОСОБА_7 порушень п.2.3 (б),п.10.1, п.10.9 та п.12.3 Правил дорожнього руху України, а саме те, що обвинувачений, керуючи автомобілем та рухаючись заднім ходом проїжджою частиною дороги проявив неуважність і безпечність, не врахувавши дорожню обстановку, здійснив наїзд на потерпілого, в результаті чого ОСОБА_9 , отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Тому апеляційний суд вважає, що призначення судом додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки, відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого посилається на те, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не взяв до уваги, що груба необережність потерпілого сприяла виникненню та збільшенню шкоди, розмір стягнутої моральної шкоди є надто великим, не відповідає принципам розумності та справедливості.
Як вбачається з вироку, визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, врахував характер і обсяг фізичних, душевних, психічних страждань, що зазнав потерпілий внаслідок злочину, зокрема те, що потерпілий отримав важкі травми, на даний час продовжує лікуватись, потребує тривалого терміну для відновлення здоров`я. Судом першої інстанції не здобуто жодних доказів щодо наявності в діях потерпілого грубої необережності та порушення ним Правил дорожнього руху України.

Апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди відповідає розміру спричинених моральних страждань. Тому апеляційна скарга захисника обвинуваченого в цій частині до задоволення не підлягає.

Щодо посилання захисника на те, що суд не врахував при призначенні покарання пом`якшуючі обставини, а саме, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, вину визнав повністю, погоджується відшкодувати матеріальну і моральну шкоду повністю, не приймається до уваги, оскільки судом першої інстанції при вирішенні питання про міру покарання обвинуваченому, було враховано особу винного, обставини, які пом`якшують покарання.
При обранні покарання ОСОБА_7 , суд урахував конкретні обставини справи, зокрема, що обвинувачений характеризується посередньо по місцю проживання, вчиняв адміністративні правопорушення, зокрема керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілого, який наполягав на суворій мірі покарання, що злочин вчинив у стані алкогольного сп`яніння (а.с.176) та правильно дійшов висновку, що виправлення не можливе без ізоляції від суспільства та призначив йому покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, яке є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів та відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України.

З наданих в апеляційній інстанції матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 проживає з бабою та дідом, які є пенсіонерами і отримують незначну пенсію, частково в розмірі 3 (три) тисячі гривень відшкодував потерпілому заподіяну шкоду. Однак апеляційний суд рахує, що ці обставини не дають підстав для застосування ст.75 КК України, оскільки судом першої інстанції обрано покарання ближче до мінімальної межі передбаченої санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Підстав для скасування вироку з зазначених в апеляціях мотивів, колегія суддів не вбачає.

Твердження прокурора в доповненні до апеляційної скарги про виключення з обвинувачення вказівки суду про порушення ОСОБА_7 правил експлуатації транспорту є слушним. Оскільки порушення правил безпеки дорожнього руху та порушення правил експлуатації транспортного засобу особами, які керують ними, є самостійними діяннями. Таким чином, судом першої інстанції не було дотримано даних норм, в діях, в яких обвинувачується ОСОБА_7 не відмежовано «порушення правил безпеки дорожнього руху» та «порушення правил експлуатації транспортного засобу». Фактичні обставини кримінального правопорушення, які встановлені судом та підтверджуються належними і допустимими доказами свідчать, що обвинувачений порушив саме правила безпеки дорожнього руху, порушення правил експлуатації транспорту ним не були допущені.

За таких обставин, суд частково задовольняє апеляції прокурора та захисника, змінює вирок, виключає з мотивувальної частини вироку вказівку суду про порушення ОСОБА_7 правил експлуатації транспорту.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурора Іваничівського району Волинської області та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Іваничівського районного суду Волинської області від 08.06.2015 року, щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку суду про порушення ОСОБА_7 правил експлуатації транспорту.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: