Справа № 274/5175/15-к
Провадження №1-в/0274/638/15
УХВАЛА
І м е н е м У к р а ї н и

07.12.2015 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1 ,

за участю секретаря. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_2 ,

прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,

представника адміністрації РВК №73 . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4 ,

засудженого. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області в режимі відео-конференції з приміщенням Райківської виправної колонії Житомирської області (№73) справу за заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алчевськ, Луганської області, мешканця АДРЕСА_1 , росіянина, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, раніше судимого: 1) 21.02.1983 року за ст.ст.17, 81 ч.2, 89 ч.1, 206 ч.2, 42 КК України до 4 років позбавлення волі; 2) 27.11.1987 року за ст.196-1 КК України до 2 років виправних робіт з утриманням 20% заробітної плати в дохід держави; 3) 16.01.1989 року за ст.ст.184, 43 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі; 4) 19.09.1990 року за ст.140 ч.3 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 5) 21.04.1995 року за ст.ст.140 ч.2, 17, 140 ч.2, 42 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнився 27.11.1999 року по відбуттю покарання; 6) 12.06.2002 року за ст.185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнився 13.05.2005 року по відбуттю покарання,

в с т а н о в и в:
На розгляд до суду надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 01.02.2008 року Апеляційним судом Житомирської області за ст.ст.115 ч.1, 15 ч.2, 118, 70 ч.1 КК України до 11 років позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 15.08.2008 року вирок від 01.02.2008 року змінено, ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ст.ст.115 ч.1, 124, 70 ч.1 КК України до 11 років позбавлення волі. Початок строку відбуття покарання - 27.07.2007 року, кінець строку - 27.07.2018 року.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 30.07.2007 року. Під час тримання в УВП №8 м. Житомир характеризувався посередньо, порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав.

З 05.07.2008 року відбував міру кримінального покарання в БВК №70. За час відбування покарання характеризувався посередньо, допустив чотири порушення встановленого порядку відбування покарання, які виразилися в порушенні розпорядку дня, за що два рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашені у встановленому законом порядку. Мав шість заохочень.

З 10.06.2014 року відбуває міру кримінального покарання в Райківській виправній колонії Житомирської області (№73). За час відбування покарання характеризується посередньо, порушень режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Має одне заохочення. Працевлаштований на виробництві колонії на деревообробній дільниці, до роботи відноситься задовільно. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику у свою адресу. Дотримується правомірних взаємовідносинах та ввічливого ставлення з персоналом. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує за призначенням. Виконує законні вимоги персоналу установи виконання покарань. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.

Свідомо уникає виконання робіт із благоустрою установи або перекладає їх виконання на інших засуджених. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки. Особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймає. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», по якій займається формально. Участі у роботі самодіяльних організацій не приймає.

За час відбування покарання в Райківської виправної колонії № 73 підтримує зв`язки з рідними шляхом листування, отримав 2 посилки, передач не отримував. Довгострокових та короткострокових побачень не мав. Засуджений під час відбування покарання на профілактичних обліках не перебуває. Виконавчих листів щодо відшкодування збитків, завданих злочином до колонії не надходило. За вироком суду вину визнав повністю, розкаюється.

Згідно витягу з протоколу №33 від 18.12.2014р. (особова справа а.с.87), за результатами спільного розгляду комісією Райківської ВК-73 та спостережної комісії при Бердичівській райдержадміністрації питання заміни не відбутої частини покарання більш м`яким засудженому ОСОБА_5 у поданні матеріалів до суду було відмовлено, так як він не став на шлях виправлення.

Згідно витягу з протоколу спільного засідання комісії Райківської ВК-73 та спостережної комісії при Бердичівській райдержадміністрації №30 від 28.10.2015р. (особова справа а.с.107), за результатами вирішення питання умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 у поданні матеріалів до суду було відмовлено, так як він не довів свого виправлення.

У судовому засіданні засуджений подану заяву підтримав, вважає, що підлягає умовно-достроковому звільненню згідно положень закону. Також повідомив, що впродовж відбуття покарання працював, виконував ті роботи з благоустрою, які йому доручали, свою вину у скоєному злочині визнавав та визнає на даний час, має квартиру у своїй власності та хвору матір, яка потребує його допомоги.

Представник адміністрації виправної колонії вважає, що підстав для застосування до засудженого ст.81 КК України немає, так як він перебуває в установі нетривалий час, працевлаштований був не постійно, має лише одне заохочення, участі у благоустрої місць позбавлення волі не приймає.

На думку прокурора будь-яких законних підстав для відмови у задоволенні заяви засудженого немає, у зв`язку з чим він не заперечує у її задоволенні.

Заслухавши засудженого, представника виправної колонії, думку прокурора, ознайомившись з матеріалами особової справи засудженого, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви засудженого.

Так, згідно положень ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Статтею 130 Кримінально-виконавчого кодексу України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання визначено як один з видів заохочення для осіб, засуджених до позбавлення волі. Правом застосування заходів заохочення до засуджених, згідно ст.135 ч.1 КВК України, користуються начальник колонії, а також його прямі начальники.
Порядок дострокового звільнення від відбування покарання встановлено ст.154 КВК України. Відповідно до даного порядку, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.
Наведені норми закону вказують на те, що саме адміністрація установи виконання покарань повинна дійти висновку про те, що особа, яка відбуває покарання, довела своє виправлення.Проте, зі змісту досліджених у судовому засіданні матеріалів вбачається, що такого висновку адміністрація установи не дійшла.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.02 №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким (п.17), судам слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Таким чином, при прийнятті рішення по суті справи, суд враховує також те, що ОСОБА_5 має шість непогашених судимостей за попередніми вироками, засуджений та відбуває покарання за скоєння особливо тяжкого злочину пов`язаного із заподіянням смерті іншій людині. За період відбуття покарання характеризується неоднозначно, після зміни режиму утримання працює не постійно та отримав лише одне заохочення, участі у суспільно-корисній праці не приймає. Строк, який залишився до відбуття засудженому, є значним.

Викладене свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення, однак на даний час свого виправлення ще не довів.

На підставі викладеного та керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України суд,-

п о с т а н о в и в:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про застосування щодо нього положень ст.81 КК України та його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання відмовити за безпідставністю.
На ухвалу може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення, засудженим з моменту вручення йому копії.

Суддя: ОСОБА_1