Ухвала
іменем україни
02 лютого 2016 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засіданняОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженихОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисниківОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 04 грудня 2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Москва Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_2 , раніше судимого 15 серпня 2011 року Мелітопольським міським судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, звільненого 25 липня 2014 року,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК, за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 жовтня 2015 року,
в с т а н о в и в:

Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2015 року ОСОБА_6 засуджено:

за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, скоєного до ухвалення вироку Комунарським районним судом м. Запоріжжя від 04 грудня 2014 року, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю зі злочином за вироком Комунарського районного судом м. Запоріжжя від 04 грудня 2014 року ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;

за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК, скоєного після ухвалення вироку Комунарським районним судом м. Запоріжжя від 04 грудня 2014 року, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці;

за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, скоєного після ухвалення вироку Комунарським районним судом м. Запоріжжя від 04 грудня 2014 року, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2014 року та остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

ОСОБА_7 засуджено:

за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;

за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 41 350,83 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Прийняте рішення щодо речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, діючи повторно, 01 листопада 2014 року в денний час проник до квартири АДРЕСА_3 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_11 на загальну суму 673,76 грн.

09 січня 2015 року близько 03:00 год. ОСОБА_6 , діючи повторно, за попередньою змовою з невстановленими слідством особами проник до квартири АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_10 на загальну суму 41350,83 грн.

11 січня 2015 року близько 03:00 год. ОСОБА_6 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_7 та невстановленою слідством особою намагались проникнути у квартиру АДРЕСА_4 з метою вчинення крадіжки, проте з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки були помічені господаркою квартири ОСОБА_12

11 січня 2015 року близько 04:00 год. ОСОБА_7 , діючи повторно, за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_5 , проник до салону автомобіля «Toyota Carina», державний номерний знак НОМЕР_1 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_13 на загальну суму 775 грн. Виходячи з автомобіля разом з викраденим, ОСОБА_7 був помічений співробітниками міліції та затриманий при спробі втечі.
15 січня 2015 року близько 04:00 год. ОСОБА_6 , діючи повторно, проник до приміщення будинку АДРЕСА_6 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_14 на загальну суму 5961,16 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 жовтня 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 змінено. Дії засудженого перекваліфіковано з ч. 2 ст. 186 КК на ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК і призначено йому покарання за цей злочин у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 70 КК ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

У решті вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просять вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції змінити, призначивши ОСОБА_6 більш м`яке покарання у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК. На думку скаржників, суд належним чином не врахував дані про особу засудженого, а також обставини, які пом`якшують його покарання.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок суворості, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 змінити, призначивши йому покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців; а на підставі ч. 1 ст. 70 КК визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Вказує на безпідставне незастосування судом щодо ОСОБА_7 положень ст. 69 КК. На думку захисника, в матеріалах кримінального провадження наявні достатні обставини, які пом`якшують покарання та дають підстави для призначення засудженому покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої санкціями норм, за якими ОСОБА_7 засуджено. В порушення вимог ст. 65 КК суд у вироку взагалі не зазначив, які обставини він визнав такими, що пом`якшують покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених і захисників на підтримку касаційних скарг, прокурора, який заперечив проти їх задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 не підлягають задоволенню на таких підставах.

Подія злочинів, доведеність винуватості ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у їх вчиненні, кримінально-правова оцінка діянь ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК та ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК у касаційному порядку не оскаржені.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Колегія суддів вважає, що покарання ОСОБА_6 і ОСОБА_7 за наслідками розгляду кримінального провадження судами першої й апеляційної інстанції цим вимогам закону відповідає.

Призначаючи засудженим покарання, суди повною мірою врахували тяжкість вчинених злочинів, а також дані про особу винних.

Так, вироком суду ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК, які згідно ст. 12 КК відносяться до тяжких. Сам ОСОБА_6 , будучи неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став і у період іспитового строку за попереднім вироком знову вчинив ряд крадіжок за кваліфікуючих обставин. Враховуючи вказані обставини, а також ті, на які засуджений та його захисник послалися у касаційній скарзі (визнання вини, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність батьків-інвалідів), суд обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання. за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки, яке є наближеним до мінімального, передбаченого санкцією цієї норми; за сукупністю злочинів застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, а за сукупністю вироків приєднав лише 6 місяців позбавлення волі невідбутого покарання за попереднім вироком, визначивши засудженому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через його суворість колегія суддів не вбачає.

Виходячи зі змісту ст. 69 КК, призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Так, ОСОБА_7 засуджено за вчинення злочинів, які згідно з вимогами ст. 12 КК є тяжким і злочином середньої тяжкості. Обираючи покарання, суд врахував позитивну характеристику засудженого та визнання вини. Разом з цим, злочини ОСОБА_7 вчинив, маючи незняту і непогашену судимість за вчинення крадіжки (ч. 3 ст. 185 КК), що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення.

Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, обставини, які характеризують особу засудженого, в тому числі і ті, на які захисник ОСОБА_9 послався у касаційній скарзі, були враховані судом при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК, наближеного до мінімального, передбаченого санкцією цієї норми, а також при застосуванні за сукупністю злочинів принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Інших обставин, які б пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчинених злочинів, що було б підставою для застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 69 КК, в матеріалах кримінального провадження не встановлено.

За таких обставин касаційна скарга захисника ОСОБА_9 не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для зміни чи скасування вироку оскаржуваних судових рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_15 ОСОБА_3