Справа № 131/854/15-к
Провадження №11-кп/772/969/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів Апеляційного суду Вінницької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
законного представника ОСОБА_8
адвоката ОСОБА_9
розглянувши у закритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень №0000338 та №0000159 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Липовецького райсуду Вінницької області від 09.09.2015 яким засуджено
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллінці, Іллінецького району, Вінницької області, громадянина України, учня - екстерну ЗОШ 1-3 ступенів № НОМЕР_1 м. Іллінці, Вінницької області, судимого 16.09.2013 Іллінецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 , ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого від покарання, призначеного вироком Іллінецького районного суду від 16.09.2013 року ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.05.2014 на підставі ст. 1 п. «а», ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року,
- за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 45 діб арешту.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, враховуючи вирок Іллінецького районного суду від 16.09.2013, остаточне покарання обвинуваченому призначено шляхом поглинення менш суворого покарання - більш суворим, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Визнано ОСОБА_7 таким, що звільнений від зазначеного покарання на підставі ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.05.2014, якою він був звільнений від покарання, призначеного вироком Іллінецького районного суду від 16.09.2013, на підставі ст. 1 п. «а», ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.
- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік, якщо він не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України, наступні обов`язки: - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; - повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання
в с т а н о в и л а:
18 червня 2013 року о 23.00, неповнолітній ОСОБА_7 , з метою вчинення крадіжки чужого майна, прийшов до домогосподарства ОСОБА_10 , яке розташоване в АДРЕСА_1 ., переліз через паркан на подвір`я даного домогосподарства та підійшовши до скутера марки «Хонда», за допомогою кухонного ножа відкрив багажне відділення, звідки таємно та умисно викрав майно належне ОСОБА_11 , а саме: гроші в сумі 400 гривень, номіналом по 200 грн. кожна купюра, гроші в сумі 80 гривень мілкими купюрами по 1, 2, 5 та 10 грн., мобільний телефон «Sony Ericson» К 750, бувший у використанні, вартістю 250 грн., та викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши майнової шкоди ОСОБА_11 на загальну суму 730 грн.
15 жовтня 2014 року неповнолітній ОСОБА_7 , о 12.00 годині допомагав по домогосподарству, ОСОБА_12 , що проживає в АДРЕСА_2 , та під час паління гілок дерев, в нього виник умисел на крадіжку грошей з автомобіля «Фольцваген Т4» ОСОБА_13 , який стояв на подвір`ї даного домогосподарства. Реалізовуючи свійумисел, ОСОБА_7 таємно підійшов до зазначеного автомобіля та відкривши передню пасажирську дверку, з-під пасажирського сидінням вийняв сумку синього кольору, яка була заповнена грішми, з якої умисно та повторно викрав частину грошей, які відразу сховав до свого одягу і пішов далі палити гілки дерев. Після виконаних робіт в даному домогосподарстві, ОСОБА_7 пішов додому і по дорозі перерахував суму грошей, яку викрав, а саме: гроші в сумі 5600 грн. номіналом по 200 грн., 1 купюра номіналом 100 грн., 1 купюра номіналом 50 грн. та 1 купюра номіналом 20 грн., якими розпорядився на власний розсуд, завдавши матеріальної шкоди ОСОБА_13 на загальну суму 5770 грн.
22 травня 2015 року неповнолітній ОСОБА_7 , о 3.00 год., знаходячись на території водонапірної вежі, що розташована в АДРЕСА_3 , де рвав цвіт рослини лікарської бузини, побачив металеву кришку каналізаційного люка і в нього виник умисел її викрасти. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , повторно, таємно та умисно, викрав металеву кришку каналізаційного люка, яку в подальшому реалізував на пункт прийому металобрухту за гроші в сумі 40 грн., які витратив на власні потреби. Таким чином, неповнолітній ОСОБА_7 завдав матеріальної шкоди « ДП Іллінціводоканал» на загальну суму 230 грн.
Прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, у якій зазначає про те, що вирок суду є незаконним і підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, а також невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та просить постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним та призначити покарання: за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 45 (сорока п`яти) діб арешту; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. Згідно ч. 1 ст.70 КК України остаточне покарання визначити за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
На думку прокурора, судом не враховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та був засуджений за вчинення аналогічних умисних злочинів до покарання пов`язаного із позбавленням волі, однак не зробив належних висновків, та вчинив нові злочини, що свідчить про його небажання виправлятись.
Призначаючи міру покарання засудженому суд безпідставно застосував ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» та ст. 2 вказаного Закону, оскільки не врахував, що ОСОБА_7 не був засуджений за вчинення крадіжки 18.06.2013 із домогосподарства ОСОБА_10 вироком Іллінецького районного суду від 16.09.2013, а тому вказана норма Закону до засудженого застосована безпідставно.
Крім того, згідно ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія не може бути застосована до осіб, стосовно яких протягом останніх десяти років застосовано амністію або помилування незалежно від зняття чи погашення судимості та які знову вчинили умисний злочин.
Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити свою апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та його законного представника та захисника, які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без зміни, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, скасувати вирок місцевого суду в частині необґрунтованого звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК та постановити свій вирок.
Відповідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки місцевого суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведеності вини та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. ч. 1, 2 ст. 185 КК України прокурором не оспорюються.
Суд вірно дійшов висновку про необхідність застосування ст.70 ч.4 КК України та амністії по епізодом крадіжки у ОСОБА_10 від 18.06.2013 року за ст. 185 ч.1 КК України, оскільки даний злочин скоєно ОСОБА_7 як до постановлення вироку Іллінецьким райсудом 16.09.2013 року так і до застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2014 році», згідно ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.05.2014.
Що стосується призначення більш суворого покарання, то в цій частині апеляційна скарга прокурора також є безпідставною.
У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого. Відсутність обставин, що обтяжують покарання та обставини, що покарання пом`якшують.
А саме, що ОСОБА_7 є неповнолітнім.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, колегія суддів апеляційного суду не бачить підстав для заміни ОСОБА_7 розмір покарання обраного місцевим судом.
Поряд з цим, підлягає задоволенню апеляційна скарга прокурора в частині безпідставного звільнення ОСОБА_7 від покарання на підставі ст.ст. 75, 104 КК України.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції таких вимог Закону не дотримався, та вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, який раніше засуджувався за вчинення умисних злочинів до реального покарання та після звільнення знову скоїв ряд умисних злочинів.
Таким чином, викладені обставини свідчать про неможливість виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі, а тому застосування ст.75 КК України є безпідставним.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Липовецького райсуду Вінницької області від 09.09.2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.
ОСОБА_7 вважати винним та призначити покарання:
- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 45 діб арешту.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, з врахуванням вироку Іллінецького районного суду від 16.09.2013, обвинуваченому ОСОБА_14 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
ОСОБА_7 звільнитивід призначеного покарання згідно ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28.05.2014 на підставі ст. 1 п. «а», ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року.
- за ч. 2 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 1 рік 6 місяців позбавлення волі.
Строк покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Зарахувати в строк відбування покарання перебування ОСОБА_7 під вартою з 09.06.2015 по 09.09.2015.
Врешті вирок Липовецького райсуду Вінницької області від 09.09.2015 року залишити без змін.
Даний вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4