Справа № 372/3600/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/22/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 13.01.2016

УХВАЛА
Іменем України
13 січня 2016 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого та потерпілого на вирок Обухівського районного суду Київської області від 30 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України; -

в с т а н о в и л а:
Вироком Обухівського районного суду Київської області від 30 вересня 2015 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Онацьки Кагарлицького району Київської області, громадянина України, українця, з середньо-технічною освітою, офіційно не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахується з дня його затримання в порядку виконання вироку.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

20 травня 2014 року, близько 17 год. 30 хв., в світлий час доби, при сприятливих погодних умовах, ОСОБА_7 , керуючи власним, технічно справним автомобілем «ВАЗ-2103», р.н. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю близько 40-45 км/год. по вул. Шевченка в с. Трипілля, Обухівського району, Київської області в напрямку с. Халеп`я, Обухівського району, Київської області. Наближаючись до будинку № 124 по вул. Шевченка в с. Трипілля, був не уважний до дорожньої обстановки та не стежив за дорожніми обставинами, своєчасно не зреагував на зміну дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка перетинала проїзну частину автодороги, з права на ліво, відносно напрямку руху його автомобіля, чим порушив вимоги п.п. 2.3 б), 12.3 ПДР України.

В результаті даної дорожньої пригоди, потерпіла ОСОБА_8 померла в кареті швидкої медичної допомоги. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 157 від 19.06.2014 року на тілі трупа ОСОБА_8 виявленні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 добу за звичайного перебігу та окремо взяті легкі тілесні ушкодження. В момент первинного контакту потерпіла ймовірніше за все стояла, була повернута передньою поверхнею до травмуючого засобу. Смерть ОСОБА_8 настала в результаті множинних переломів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів, що призвело до розвитку шоку. Виявлені у потерпілої тілесні ушкодження могли утворитися в результаті ДТП вказаної в постанові і знаходяться в зв`язку з настанням її смерті.

Згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи № 5-02/36 від 26.01.2015 року, при заданій дорожній обстановці, водій автомобіля «ВАЗ-2103», р.н. НОМЕР_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України. Водій автомобіля «ВАЗ-2103», р.н. НОМЕР_1 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування в умовах даної ДТП. В причинному зв`язку із виникненням даної ДТП є несвоєчасне прийняття мір до зупинки транспортного засобу водієм автомобіля «ВАЗ-2103», р.н. НОМЕР_1 в момент виходу пішохода на проїзну частину, тобто у момент виникнення небезпеки для руху. Таким чином, порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 2.3 б), 12.3 ПДР, перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП та настанням наслідків смерті потерпілої ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити та застосувати щодо нього ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що при призначенні покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції не врахував того, що він має постійне місце проживання за яким позитивно характеризується, на його утриманні перебувають дружина, батько пенсіонер, який страждає захворюванням серця, легенів та не може пересуватися без допомоги сторонніх осіб, мати пенсіонерка, яка потребує стороннього догляду. Крім цього, апелянт вказує на свої захворювання, перебіх яких передбачає сувору дієту та виключення фізичних навантажень.

Також, апелянт просить врахувати те, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення він визнає повністю, щиро розкаюється та на даний час повністю відшкодував потерпілому заподіяну шкоду, в зв`язку з чим потерпілий не має до нього претензій.

В апеляційній скарзі потерпілий зазначає, що на його думку вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 є суворим, а призначене покарання не відповідає особі засудженого, оскільки обвинувачений повністю визнав себе винним, щиро покаявся та пообіцяв відшкодувати йому завдану кримінальним правопорушенням шкоду. Крім цього, судом першої інстанції, при призначенні ОСОБА_7 покарання не було враховано того, що у нього є сім`я, мати, яка потребує його догляду, а сам обвинувачений, також, хворіє та потребує лікування.

Потерпілий просить врахувати зазначені пом`якшуючі обставини та змінити вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 , звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого та прокурора, які апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити;

перевіривши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікація його дій, учасниками судового розгляду не оскаржується.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дослідивши зібрані у справі докази, давши їм належну оцінку та врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином вчиненим з необережності, особу винного ОСОБА_7 , який вину в скоєному кримінальному правопорушенні визнав, пом`якшуючу покарання обставину щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, думку потерпілого, який просив не позбавляти обвинуваченого волі, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

В той же час посилання апелянтів на неправомірне не застосування судом першої інстанції до обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням обвинуваченого на думку колегії суддів є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе, якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5-ти років суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання реально та неможливості застосування щодо нього ст. 75 КК України послався на те, що скоєний ОСОБА_7 злочин є тяжким та на необоротність наслідків вчиненого діяння смерть людини. При цьому судом не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого та обставини справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 під час розгляду провадження в суді свою вину визнав в повному обсязі, надавав правдиві і послідовні покази щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, злочин вчинив з необережності та не намагався уникнути відповідальності за скоєне, завдану кримінальним правопорушенням шкоду потерпілому відшкодував в повному обсязі.

Враховуючи, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання за яким позитивно характеризується, одружений, має на утримані батьків пенсіонерів, у батька зламана нога, є захворювання серця та легенів, батьки через свій стан здоров`я потребують стороннього догляду, обвинувачений свою вину в скоєному кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував потерпілому завдану кримінальним правопорушенням шкоду, думку потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі, стан здоров`я обвинуваченого, який на даний час хворіє виразкою дванадцятипалої кишки, постгеморагичною анемією та потребує лікування, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що виправлення ОСОБА_7 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства не може визнаватись обґрунтованим, а тому вважає за можливе звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком та покладенням обов`язків, відповідно до ст. 76 КК України (а.с. 179-187).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого підлягають задоволенню, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 30 вересня 2015 року підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 424, 426 КПК України, колегія суддів;-

у х в а л и л а :
Вирок Обухівського районного суду Київської області від 30 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч.2 ст. 286 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки, змінити.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання звільнити, якщо він протягом іспитового строку терміном 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції..

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4