Справа № 11 а-46/ 2010 Головуючий у І інстанції: Ільчишин Н.В.
Категорія: ч. 4 ст.187 КК України Доповідач: Зазуля І.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року лютого 16 дня колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Перетятька В.О.;

суддів: Макойди З.М., Зазулі І.Є.;

з участю прокурора: Малиш Н.С.;

захисника: ОСОБА_1;

засудженого: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальну справу за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_2, в його інтересах захисника ОСОБА_1, державного обвинувача - старшого помічника прокурора Франківського району м. Львова ОСОБА_3 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 17 серпня 2009 року, -

встановила:

Цим вироком:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, непрацюючого, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, раніше неодноразово судимого, останній раз: 28.10.2003 року Мукачівським міським судом Закарпатської області за ч 5 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України на 9 років позбавлення з конфіскацією майна.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за д; вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вирі Мукачівського міського суду Закарпатської області від 28.10.2003 року сукупністю вироків визначено остаточне покарання ОСОБА_2 у позбавлення волі на строк 9 (дев'ять) років 5 місяців з конфіскацією майна.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_2 залишено без змін - взяття під варту.

У відповідності до ст. 81 КПК України вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_2 визнано винним і засуджено, за те, що 21.11.2002 року о 08. год. 50 хв. в квартирі № 60 по вул. Скорини, м. Львові, за попередньою змовою з невстановленою слідством ос( (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження), вчинив наш потерпілу ОСОБА_4 з метою заволодіння чужим май поєднаний з насильством небезпечним для життя та здоров'я, яке вирази у нанесені останній ударів руками та резиновою палицею по голові та Продовжуючи фізичне і психічне насильство, з метою протидії повалив потерпілу на підлогу, та, погрожуючи кухонним ножем, завої майном потерпілих ОСОБА_4 та її доньки ОСОБА_5, а саме: музичним центром «JVS» вартістю 300 відеомагнітофоном «Супра» вартістю 800 грн., золотим ланцюжком вартістю 1200 грн., золотим кулоном у вигляді руки з феонітом вартістю 250 золотим кулоном з зображенням Божої Матері вартістю 100 грн., золотою каблучкою вартістю 100 грн., золотою сережкою у вигляді ланць вартістю 50 грн., чоловічою дублянкою вартістю 250 грн., радіоліхтарі іноземного виробництва вартістю 120 грн., дитячою комп'ютерною і «Соні-Плейстейшен» з двома джойстиками та дисками в кількості 10 вартістю 800 грн., дитячою комп'ютерною грою на касети іноземного виробництва вартістю 150 грн., двома косметичними пудрами виробництва Франції вартістю 30 грн. кожна, двома радіотелефонами іноземного виробництва вартістю 500 грн. кожен, дитячою комп'ютерною і «Командор» вартістю 150 грн., підставкою для касет вартістю 120 калькулятором-записником вартістю 50 грн., мобільним телефон «Нокія 3330» вартістю 500 грн., мобільним телефоном марки «Саме вартістю 500 грн., машинкою для стрижки волосся «Філіпс» вартістю грн., сумкою чорного кольору виробництва Голландія вартістю 50 сумкою у вигляді кейса вартістю 230 грн., сумкою з матеріалу вартість грн., грішми в сумі 350 грн., 5 євро (що становить 26,75 грн.), а всього загальну суму 7581 гривню 75 копійок, чим завдав останнім шкоду у великих розмірах.

В апеляційній скарзі та додатку до неї засуджений ОСОБА_2 просить скасувати вирок Франківського районного суду м. Львова від 17.08.2009 року, покликаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, при цьому зазначає, що мобільний телефон він купив, а не вкрав. Окрім цього зазначає, що радіоліхтарик, який було вилучено з квартири його дружини, є його власністю і навіть колір його різниться кольором з тим ліхтариком, який було викрадено у потерпілої. Також вказує на те, що слідча дія - впізнання по голосу проведено з порушенням вимог кримінально - процесуального законодавства, а саме для проведення цієї слідчої дії було запрошено двох статистів корінних жителів Закарпаття, а тому його голос суттєво відрізнявся від їхніх голосів.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах засудженого, адвокат ОСОБА_1 просить вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу скерувати на новий судовий розгляд в інший суд, при цьому покликається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежність, суперечливість, а відтак недопустимість доказів по справі та передчасність винесення вироку.

В апеляційній скарзі державний обвинувач старший помічник прокурора Франківського району м. Львова просить вирок суду першої інстанції від 17.08.2009р. скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначити покарання 11 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України зарахувати відбуте покарання за попереднім вироком Мукачівського міського суду Закарпатської області від 28.10.2003р. В решті вирок залишити без змін. При цьому зазначає, що судом не в повній мірі враховане те, що ОСОБА_2 скоїв тяжкий злочин, вину у вчиненому не визнав, ніде не працює, за місцем відбування покарання за попереднім вироком характеризується негативно. Також вказує на те, що судом, в порушення вимог кримінально - процесуального закону, невірно застосовано положення ст. 71 КК України. Одночасно судом безпідставно не застосовано положення ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки злочин, за який засуджено ОСОБА_2 Франківським районним судом м. Львова вчинений до винесення вироку Мукачівським міським судом Закарпатської області від 28.10.2003 року.

Заслухавши доповідача по справі, виступи засудженого ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_1 в підтримання внесених ними апеляцій, прокурора в підтримання апеляції, внесеної прокурором, який брав участь в суді першої інстанції, перевіривши матеріали справи та розглянувши наведені доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що внесені апеляції засудженого та в його інтересах захисника до задоволення не підлягають, а апеляція державного обвинувача старшого помічника

прокурора Франківського району м. Львова підлягає до часткового задоволення.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_2 в інкримінованому злочині при встановлених у вироку обставинах відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим в судовому засіданні доказам.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_2 винність в інкримінованому злочині не визнав та пояснив, що 21.11.2002р. о 8.50 год. він завів в школу дитину. Після цього він пішов підстригтися до ОСОБА_6, яка проживає t квартирі № 107, і там він перебував близько однієї години. Після цього він пішов додому, зварив їсти і пішов на ринок до дружини щоб занести їй їжу. Біля ринку у візуально знайомого таксиста він запитав, чи не пропонували йому телефон «Нокіа 3330», так як він хоче такий купити. Таксист сказав, що до нього підходили хлопці та пропонували телефон зазначеної моделі і після цього ці хлопці пішли в компютерний клуб. Тоді він пішов в компютерний клуб, де знайшов цих хлопців та купив в них телефон «Нокіа 3330» за 50 доларів. З цього телефону він дзвонив три рази з метою перевірити чи такий працює: два рази дзвонив на мобільний телефон до сестри і раз на домашній телефон до сестри. Ліхтарик він купив на ринку «Провесінь» для дружини, оскільки остання працювала на базарі і коли темніє, ним присвічувала (т. 2 а.с. 151).

З оголошених в судовому засіданні показів ОСОБА_2, даних ним на досудовому слідстві, вбачається, що у квартирі потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за адресою: м. Львів, вул. Скорини, 8/60, ніколи не був і ніякого майна, яке належить потерпілим не викрадав. 21 листопада 2002 року з 11 год. до 12 год. був у барі з ігровими автоматами, що неподалік ринку по вул. Кн.Ольги в м. Львові. Під час розмови з незнайомими хлопцями спитав, чи можуть вони продати йому мобільний телефон марки «Нокія», на що один з них погодився та продав йому такий телефон за 250 гривень, які взяв у дружини. Щоб пересвідчитись чи справний апарат, скористався сім - карткою, яка була в телефоні, при цьому зателефонував своїй сестрі ОСОБА_9, котра в свою чергу виявила бажання відкупити згаданий вище телефон. Потім знову зателефонував сестрі на домашній номер телефону, однак з якою метою не пригадує. Сім - картку повернув незнайомому, а телефон «Нокія» в цей же день відпродав сестрі. Про те, що даний телефон був викрадений - нічого не знав. З приводу радіоліхтарика, викраденого з квартири потерпілих та вилученого у ОСОБА_10 матері його дружини, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, нічого пояснити не зміг (т. 1 а.с.29, т.З а.с. 73).

Потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримала попередньо дані покази та пояснила, що зранку 21.1 1.2002 року вона з сином пішла в поліклініку здавати аналізи. В квартирі залишилась її мати - ОСОБА_4 Повернувшись додому від матері дізналася, що двоє невідомих в масках вчинили напад на неї - вдарили її по голові, поклали на підлогу в кімнаті, погрожували ножем. Мама вказала їм де що лежить. З квартири вони викрали гроші, золоті вироби та речі, серед яких і мобільний телефон «Нокія-3330» та ліхтарик сіро коричневого кольору з вмонтованим радіо, а всього на загальну суму 7581 гривень 7 5 копійок (т. 1 а.с. 243, т. З а.с. 65).

Потерпіла ОСОБА_12, покази якої оголошено та досліджено в судовому засіданні пояснила, що 21 листопада 2002 року близько 8.20 год. її донька та внук пішли у поліклініку, а через 20 хв. у двері її квартири постукали. Коли вона відчинила, у квартиру увірвались двоє мужчин - один худорлявий, на зріст 180 см, на голові мав прозору маску з прорізами для очей та рота, другий - міцної статури, на зріст 180 см і у такій же масці. Худорлявий мужчина наніс їй декілька ударів палицею по плечах. Від удару вона зігнулась і її заштовхали в кімнату та наказали лягти на підлогу. Її запитали де є гроші, на що вона сказала, що у піджаку є 100 грн. В квартирі вони перебували близько 40 хв., при цьому один до іншого звертався на імя Петька. Тоді один з них наказав стати з підлоги та йти до ванни. З квартири вони викрали її особисте майно та майно доньки ОСОБА_13, а саме: музичний центр, відеомагнітофон «Супра», золотий ланцюжок, золотий кулон у вигляді руки з феонітом, золотий кулоном з зображенням Божої Матері, золоту каблучку, золоту сережку у вигляді ланцюжка, чоловічу дублянку, радіоліхтарик сірого кольору, дитячу комп'ютерну гру «Соні-Плейстейшин» з двома джостіками та дисками в кількості 10 штук, дитячу комп'ютерну гру на касети іноземного виробництва, дві косметичні пудри, виробництва Франції, два радіотелефони іноземного виробництва, дитячу комп'ютерну гру «Командор», підставку для касет, калькулятор-записник, мобільні телефони «Нокія-3330» та «Самсунг», машинку для стрижки волосся «Філіпс», сумку чорного кольору, виробництва Голландія, сумку у вигляді кейса, сумку з матеріалу, гроші в сумі 350 грн., 5 євро, що становить 26,75 грн., всього на загальну суму 7581 гривень 75 копійок (т. 1 а.с. 13, т.З а.с. 73).

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що підсудний ОСОБА_2 є чоловіком її доньки ОСОБА_15 На початку липня 2003 року з її квартири, яка знаходиться на вул. В. Великого, 117/108 в м. Львові працівники міліції вилучили радіоліхтарик. Про те, що даний радіоліхтарик викрадений 21 листопада 2002року з квартири ОСОБА_11 та ОСОБА_4 їй невідомо (т.2 а.с. 212).

Свідок ОСОБА_9 (сестра ОСОБА_2В.) в судовому засіданні відмовилась від дачі показів. З оголошених в судовому засіданні показів, даних нею на досудовому слідстві, вбачається, що в листопаді 2002 року придбала у ОСОБА_2 за ціною 100грн. мобільний телефон марки «Нокія-3330» та дала свій мобільний телефон. Коли вона запитала, звідки в нього телефон, то він сказав, що йому дав знайомий, який займається торгівлею мобільних телефонів. Окрім цього ОСОБА_2 попередив, що у випадку, коли хтось буде питати де вона взяла цей телефон, то повинна казати що купила за оголошенням в газеті. Про те, що даний телефон викрадено, їй не було відомо (т. 1 а.с. 112, т. З а.с. 73).

Свідок ОСОБА_15, покази якої оголошено та досліджено в судовому засіданні пояснила, що її чоловік ОСОБА_2 після звільнення з місць позбавлення волі постійно знаходився вдома з дітьми, а вона працювала продавцем на ринку біля «Нового ЦУМу». В січні 2003 року на свята в( взнала, що ОСОБА_2 продав своїй сестрі ОСОБА_9 мобільний телефон «Нокі 3330», але звідки він у нього взявся не питала. Грошей ОСОБА_2 не м оскільки гроші заробляє вона і дає йому в залежності від виручки, початку липня 2003 року з її квартири по вул. В.Великого, 1 17/108 в м. Львів працівники міліції вилучили радіоліхтарик жовто - коричневого кольору ручкою та двома люмінісцентними лампами, який додому приніс ОСОБА_2 Звідки він взяв цей радіо ліхтарик їй невідомо (т. 1 а.с. 27 - 28, 140, а.с. 74).

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що ніяких порушень щодо проведення досудового слідства та проведення слідчих дій кримінальній справі не було допущено. Крім того, від ОСОБА_2 скарг дії працівників міліції на досудовому слідстві не надходило (т.2 а.с. 25 253).

З дослідженого в судовому засіданні протоколу вилучення 10.02.2003р. слідує, що у ОСОБА_9 було вилучено мобільний телефон марки «Нокія - 3330», який в листопаді 2002 року продав її брат ОСОБА_2В.( т.1 а.с. 21, т.З а.с. 73,)

Згідно протоколу впізнання від 13.02.2003р., дослідженого в судово засіданні, потерпіла ОСОБА_8 впізнала викрадений з квартири мобільний телефон марки «Нокія - 3330» (т. З а.с. 73, т. 1 а.с. 33).

Протоколом вилучення від 03.07.2003р. стверджено, що з АДРЕСА_1, де проживає ОСОБА_10, вилучено радіоліхтарик жовто - коричневого кольору «RECHARGEABLE LANTEP SLF- 178 В». Згідно пояснень ОСОБА_10 цей ліхтарик принесла її дочка ОСОБА_15 (т.1 а.с. 121, т. З а.с. 74,).

З протоколу впізнання від 04.07.2003р. вбачається, що ОСОБА_4 впізнала викрадений з її квартири радіоліхтарик за формою кольором, етикеткою червоного кольору у вигляді серця, заміні електричного шнура чорного кольору, непрацюючій батареї (т.1 а.с. 123, т. З а.с. 74,).

З протоколу впізнання осіб по голосу від 11.06.2003р., дослідженого г час розгляду справи по суті, вбачається, що потерпіла ОСОБА_4 (ОСОБА_17 впізнала по голосу ОСОБА_2 як такого, що 21 листопада 2002 ро вчинив напад на її квартиру, звідки викрав її майно та майї ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 99, т.З а.с. 74).

Повідомленням ОТУ УМВСУ у Львівській області від 27.01.2003р., 23.06.2003р. стверджується факт телефонних дзвінків 21 листопада 2002 рої о 12год. з мобільного телефону - 7, який належав потерпілій ОСОБА_8 та був викрадений з її квартири, на міські телефонний номер - 935175, який належить ОСОБА_9 (сестрі ОСОБА_2Е (т. 1 а.с. 19, 20, 58).

Враховуючи наведені обставини, місцевий суд підставно не надав віри показам ОСОБА_2 в частині його непричетності до розбійного нападу і квартиру ОСОБА_4 та ОСОБА_8 та розціш їх як неправдиві та надумані з метою уникнення відповідальності за скоєне продавцем на ринку біля «Нового ЦУМу». В січні 2003 року на свята вона: взнала, що ОСОБА_2 продав своїй сестрі ОСОБА_9 мобільний телефон «Нокія- 3330», але звідки він у нього взявся не питала. Грошей ОСОБА_2 не мав оскільки гроші заробляє вона і дає йому в залежності від виручки. Н: початку липня 2003 року з її квартири по вул. В.Великого, 1 17/108 в м. Львов працівники міліції вилучили радіо ліхтарик жовто - коричневого кольору ручкою та двома люмінісцентними лампами, який додому приніс ОСОБА_2 Звідки він взяв цей радіо ліхтарик їй невідомо (т. 1 а.с. 27 - 28, 140, т/ а.с. 74).

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що ніяких порушені щодо проведення досудового слідства та проведення слідчих дій пі кримінальній справі не було допущено. Крім того, від ОСОБА_2 скарг н: дії працівників міліції на досудовому слідстві не надходило (т.2 а.с. 252 - 253).

З дослідженого в судовому засіданні протоколу вилучення від 10.02.2003р. слідує, що у ОСОБА_9 було вилучено мобільний телефон марки «Нокія - 3330», який в листопаді 2002 року продав її брат ОСОБА_2В.( т.1 а.с. 21, т.З а.с. 73,)

Згідно протоколу впізнання від 13.02.2003р., дослідженого в судовому засіданні, потерпіла ОСОБА_8 впізнала викрадений з ї квартири мобільний телефон марки «Нокія - 3330» (т. З а.с. 73, т. 1 а.с. 33).

Протоколом вилучення від 03.07.2003р. стверджено, що з АДРЕСА_2, де проживає ОСОБА_10, вилучене радіоліхтарик жовто - коричневого кольору «RECHARGEABLE LANTERN SLF- 178 В». Згідно пояснень ОСОБА_10 цей ліхтарик принесла її дочка ОСОБА_15 (т.1 а.с. 121, т. З а.с. 74,).

З протоколу впізнання від 04.07.2003р. вбачається, що ОСОБА_4 впізнала викрадений з її квартири радіоліхтарик за формою кольором, етикеткою червоного кольору у вигляді серця, заміні електричного шнура чорного кольору, непрацюючій батареї (т.1 а.с. 123, т. З а.с. 74,).

З протоколу впізнання осіб по голосу від 1 1.06.2003р., дослідженого під час розгляду справи по суті, вбачається, що потерпіла ОСОБА_4 (ОСОБА_17 впізнала по голосу ОСОБА_2 як такого, що 21 листопада 2002 рою вчинив напад на її квартиру, звідки викрав її майно та майні ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 99, т.З а.с. 74).

Повідомленням ОТУ УМВСУ у Львівській області від 27.01.2003р. ті 23.06.2003р. стверджується факт телефонних дзвінків 21 листопада 2002 рою о 12год. з мобільного телефону - 7, який належав потерпілій ОСОБА_8 та був викрадений з її квартири, на міський телефонний номер - 935175, який належить ОСОБА_9 0.1. (сестрі ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 19, 20, 58).

Враховуючи наведені обставини, місцевий суд підставно не надав вірі показам ОСОБА_2 в частині його непричетності до розбійного нападу на квартиру ОСОБА_4 та ОСОБА_8 та розцінив їх як неправдиві та надумані з метою уникнення відповідальності за скоєне, оскільки вони спростовуються вищенаведеними в ухвалі доказами, яким суд надає віри.

Викладені в апеляції покликання ОСОБА_2 на те, що мобільний телефон він купив і радіоліхтарик (який було вилучено з квартири його дружини) є його власністю і навіть колір його різниться кольором з тим ліхтариком, який було викрадено у потерпілої, колегія суддів розцінює як спосіб захисту засудженого від предявленого обвинувачення та намагання уникнути відповідальності за скоєне. Щодо покликання засудженого на жовто - коричневий чи сірий колір ліхтарика, який ніби то є різним з кольором ліхтарика, який було викрадено з квартири потерпілої, то колір являється індивідуальним світосприйняттям і сприйняття одного і цього ж спектру кольорів у різному поєднанні сприймається різними особами по різному.

Окрім цього, безпідставними є покликання в апеляційних скаргах на те, що слідча дія - впізнання по голосу проведена з порушенням вимог кримінально - процесуального законодавства. Як вбачається з протоколу предявлення осіб для впізнання по голосу від 11.06.2003р., зазначена слідча дія проводилась за участі понятих, а особи, голос яких предявлявся для впізнання, читали текст одного і того ж змісту на російській мові. При цьому ОСОБА_12 впізнала ОСОБА_2 як особу, яка 21 листопада 2002 року увірвалась до неї в квартиру, напала на неї і погрожувала фізичною розправою та заволоділа її майном по голосу, а саме по тембру, звучанню, інтонації проголосу слів та звучанні голосу.

На неправдивість показів ОСОБА_2 про придбання ним за свої кошти належних потерпілим мобільного телефону «Нокія - 3330» та радіоліхтарика вказують також покази його дружини свідка ОСОБА_15 про те, що після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_2 постійно знаходився вдома з дітьми, не працював і мав лише ті гроші, які вона йому давала. Звідки у ОСОБА_2 телефон, який він продав сестрі - вона не знає; а також покази сестри ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_2 сам запропонував продати їй телефон і при цьому застерігав, що у випадку, коли хтось буде питати про цей телефон, то вона повинна пояснити, що купила його за оголошенням.

Дії ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 187 КК України кваліфіковано вірно, оскільки він за попередньою змовою групою осіб вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров»я особи, яка зазнала нападу, спрямований на заволодіння майном у великих розмірах

При визначенні покарання засудженому суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який раніше судимий, посередньо характеризується за місцем проживання та негативно за місцем відбуття покарання, є інвалідом III групи загального захворювання, має малолітню доньку ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_7, відсутність помякшуючих і обтяжуючих покарання обставин та вірно прийшов до висновку про можливість його виправлення та перевиховання в умовах ізоляції від суспільства, обравши покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті за скоєний злочин.

Призначене судом покарання відповідає вимогам ст.65 КК України та необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав для його пом"якшення і зміни вироку в процесі апеляційного розгляду не встановлено.

Оскільки, злочин, за який засуджено ОСОБА_2 вироком Франківського районного суду м. Львова, вчинений до винесення вироку Мукачівський міським судом Закарпатської області від 28.10.2003 року, то ОСОБА_2 ) відповідності до вимог ч. 4 ст. 70 КК України, до покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова слід частково приєднати покарання зі попереднім вироком.

Керуючись ст.ст. 362, 366, 377 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляції засудженого ОСОБА_2 та в його інтересам захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а апеляцію державного обвинувача Захарка А. задоволити частково.

ОСОБА_2 вважати засудженим за вироком Франківського районного суду м. Львова від 17.08.2009р. за ч.4 ст. 187 КК України на 9 (девять) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання за даним вироком частково приєднати покарання за попереднім вироком Мукачівського міського суду Закарпатської області від 28.10.2003 року та остаточно визначити ОСОБА_2 за даним вироком 9 (девять) років і 5 (пять) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 вираховувати з 23 травня 2003 року з часу фактичного затримання, зарахувавши в строк відбуття покарання відбуте покарання за попереднім вироком.

Судді: