Ухвала іменем україни 24 грудня 2015 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 002181, за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Донецької області від 27 серпня 2015 року щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого по АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Нікіфоровка Артемівського району Донецької області, проживаючого по АДРЕСА_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_3 ,

які визнані винуватими у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
засуджених ОСОБА_6 ,
(в режимі відеоконференції) ОСОБА_5

встановив:

у касаційних скаргах:

- засуджений ОСОБА_6 стверджує про незаконність його засудження за ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки він не мав умислу на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 . Зазначає про порушення його права на ознайомлення з матеріалами провадження, неповноту та однобічність судового розгляду провадження, у тому числі в апеляційному порядку.

- засуджений ОСОБА_5 порушує питання про скасування вироку Апеляційного суду Донецької області від 27 серпня 20115 року з підстав неправильного застосування кримінального закону, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність у нього попередньої змови з ОСОБА_6 на заволодіння майном ОСОБА_8 . Зазначає про неправильне визначення вартості мобільного телефону потерпілого, яким він заволодів в результаті вчинення злочинних дій щодо ОСОБА_8 . Стверджує що при призначенні покарання не були повною мірою враховані пом`якшуючі покарання обставини та безпідставно враховано обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, з огляду на що призначено покарання, яке внаслідок суворості не відповідає тяжкості вчиненого злочину та даним про його особу.

Вироком Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 серпня 2013 року
ОСОБА_6 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 05 січня 2012 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяців, визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
ОСОБА_5 , не судимого, визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавленні волі
- за ч. 2 ст. 296 КК України строком на 2 роки;
- за ч. 2 ст. 186 КК України строком на 4 роки.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

27 серпня 2015 року Апеляційний суд Донецької області за апеляцією прокурора скасував указаний вирок місцевого суду та ухвалив свій вирок, яким засудив ОСОБА_6 і ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавленні волі строком на 7 років з конфіскацією всього майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засуджених на підтримання поданих ними касаційних скарг, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості вироку Апеляційного суду Донецької області від 27 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , перевіривши доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком апеляційного суду ОСОБА_6 і ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.
29 березня 2013 року близько 23:00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля будинку № 9 по вул. Колодязьній у м. Артемівську Донецької області, за попередньою змовою із ОСОБА_5 вчинив напад на ОСОБА_8 , поєднаний із насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, заволодівши майном останнього на загальну суму 594,2 грн та завдавши йому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

У касаційних скаргах засуджені не заперечують того, що вони разом, вночі, зустрівши ОСОБА_8 вимагали у нього продемонструвати вміст кишень, а коли останній не виконав їх вимог і пішов від них, то ОСОБА_5 і ОСОБА_6 наздогнали потерпілого і застосували до нього фізичне насильство, нанесли йому удари руками і ногами в область голови, заподіявши йому легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад. ОСОБА_5 не заперечує, що після застосування фізичного насильства до потерпілого, він заволодів мобільним телефоном ОСОБА_8 .

У судах першої та апеляційної інстанцій потерпілий ОСОБА_8 незмінно зазначав про спільність та узгодженість дій ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , внаслідок яких потерпілому були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я, а також про те, що в результаті цих злочинних дій у нього зник мобільний телефон, вартість якого встановлена в передбаченому законом порядку.

Встановивши фактичні обставини провадження, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_5 і ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України як напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний з застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу.

Цей висновок суду випливає з контексту конкретних фактичних обставин провадження, попередньо узгоджених дії ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , коли в темну пору доби особи вимагають продемонструвати вміст карманів потерпілого, який відмовився виконати їх вимоги, два співвиконавці наздогнали потерпілого, застосували до нього насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, після чого заволоділи його майном.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили судам постановити законні та обґрунтовані судові рішення, не встановлено.

Твердження ОСОБА_6 про порушення його права на захист у зв`язку з ненаданням матеріалів кримінального провадження для ознайомлення голослівні.

З копії реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_6 29 квітня 2013 року було надано доступ до матеріалів кримінального провадження.

Посилання засуджених на неповноту та необ`єктивність розгляду кримінального провадження, внаслідок чого, на їх думку, апеляційним судом ухвалено незаконних вирок, є надуманими.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, суд врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, дані про засуджених, зокрема те, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, задовільно характеризувався за місцем проживання, а ОСОБА_5 негативно характеризувався за місцем проживання.

Обтяжуючою покарання обставиною для ОСОБА_6 було правильно встановлено вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки засуджений у судовому засіданні стверджував, що під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Пом`якшуючих покарання обставин Апеляційним судом Донецької області встановлено не було.

Призначене ОСОБА_5 і ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для їх виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
Підстав для пом`якшення призначеного судом покарання немає.

З огляду на викладене, касаційні скарги засуджених задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

Вирок Апеляційного суду Донецької області від 27 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги засуджених - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

_________________________ _______________________ _______________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3