У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.08.2015 Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

представників потерпілого: ОСОБА_4 директора ТОВ «Банк-Кооп» та адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Ужгород, клопотання старшого прокурора прокуратури м.Ужгорода радника юстиції ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР №0000207 від 14.01.2013 року, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

ВСТАНОВИВ :
06.09.2013 року ОСОБА_7 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України.

14.01.2013 року відомості про дані кримінальні правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000207.

В ході розслідування даної кримінальної справи встановлено, що 30.08.1995 року ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді директора ТОВ «Банк-Кооп», являючись службовою особою, діючи умисно, з корисливою метою, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, шляхом зловживання посадовим становищем, тобто використання свого службового стану всупереч інтересам служби, з метою подальшого використання вніс в офіційний документ, а саме у виписку з протоколу зборів засновників ТОВ «Банк-Кооп» від 02.02.1995 року завідомо неправдиві відомості, які за своїм змістом повністю не відповідали дійсності.

На підставі підробленого документу, який містив неправдиві відомості, ОСОБА_7 продав гр. ОСОБА_8 торговий павільон, що розташований на Привокзальній площі вул.Пестеля в м.Ужгороді, який належав ТОВ «Банк-Кооп», за 10 106 грн. Виручені від продажу торгового павільону гроші ОСОБА_7 в касу ТОВ «Банк-Кооп» не здав, натомість привласнив їх собі.

В результаті вищевикладеного, ОСОБА_7 незаконно заволодів грошовими коштами на загальну суму 10106 гривень, чим заподіяв ТОВ «Банк-Кооп» матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст. 191 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Крім того, 22.03.1996 року ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді директора ТОВ «Банк-Кооп», будучи службовою особою, діючи умисно, з корисливою метою, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, з метою подальшого використання, шляхом зловживання посадовим становищем, тобто використання свого службового стану всупереч інтересам служби, вніс в офіційний документ, а саме у виписку з протоколу зборів засновників ТОВ «Банк-Кооп» від 22.03.1996 року завідомо неправдиві відомості, які за своїм змістом повністю не відповідають дійсності.

На підставі підробленого документу, який містив неправдиві відомості, ОСОБА_7 продав гр. ОСОБА_9 автомашину ІЖ-2715, д.н. НОМЕР_1 , яка належала ТОВ «Банк-Кооп» за 1 097 грн. 14 коп.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст.366 КК України, як службове підроблення, тобто складання та видача завідомо неправдивих документів.

Крім того, 30.08.1995 року гр. ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді директора ТОВ «Банк-Кооп», будучи службовою особою, діючи умисно, з корисливою метою, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, з метою подальшого використання, шляхом зловживання посадовим становищем, тобто використання свого службового стану всупереч інтересам служби, вніс в офіційний документ, а саме у виписку з протоколу зборів засновників ТОВ «Банк-Кооп» від 02.02.1995 року завідомо неправдиві відомості, які за своїм змістом повністю не відповідають дійсності.

На підставі підробленого документу, який містив неправдиві відомості, ОСОБА_7 продав гр. ОСОБА_8 торговий павільон, що розташований на Привокзальній площі вул.Пестеля в м. Ужгороді, який належав ТОВ «Банк-Кооп», за 10 106 грн.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 366 КК України, як службове підроблення, тобто складання та видача завідомо неправдивих документів.

Крім того, 22.03.1996 року гр. ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді директора ТОВ «Банк-Кооп», будучи службовою особою, діючи умисно, повторно, з корисливою метою, чітко усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, з метою подальшого використання, шляхом зловживання посадовим становищем, тобто використання свого службового стану всупереч інтересам служби, вніс в офіційний документ, а саме у виписку з протоколу зборів засновників ТОВ «Банк-Кооп» від 22.03.1996 року завідомо неправдиві відомості, які за своїм змістом повністю не відповідають дійсності.

На підставі підробленого документу, який містив неправдиві відомості, ОСОБА_7 продав гр. ОСОБА_9 автомашину ІЖ-2715, д.н. НОМЕР_1 , яка належала ТОВ «Банк-Кооп» за 1 097 грн. 14 коп. Виручені від продажу торгового павільону гроші ОСОБА_7 в кассу ТОВ «Банк-Кооп» не здав, натомість привласнив їх собі.

В результаті вищевикладеного, ОСОБА_7 незаконно заволодів грошовими коштами на загальну суму 1097 грн. 14 коп., чим заподіяв ТОВ «Банк-Кооп» матеріальної шкоди на вищевказану суму.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.3 ст.191 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно.

Клопотання прокурора мотивовано тим, що дані злочини, відносяться до категорії невеликої, середньої тяжкості та тяжких злочинів, з моменту їх вчинення минув 15-ти річний термін, протягом якого підозрюваний ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень не вчиняв і в теперішній час не має наміру ухилятися від слідства та суду, а отже є в наявності всі підстави для вирішення питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 ч. 2 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Відповідно до заяви підозрюваного ОСОБА_7 , останній проти звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не заперечує.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та, з підстав наведених в ньому, просив його задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_7 свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав повністю, розкаявся у вчиненому та просив суд закрити кримінальне провадження відносно нього у зв`язку з закінченням строків давності.

Представники потерпілого в судовому засіданні заперечили проти задоволення вказаного клопотання вважаючи таке необґрунтованим та безпідставним. При цьому пояснили, що прокурором невірно визначена сума матеріальної шкоди заподіяної злочином, зокрема невраховані інфляційні процеси, що відбулися в державі з часу вчинення ОСОБА_7 вказаних злочинів, яку останній до того ж ТОВ «Банк-Кооп» так і не відшкодував. Вважають, що ОСОБА_7 не підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчиненні злочинів оскільки він тривалий час перебував у розшуку у зв`язку з чим кримінальне провадження відносно нього було зупинено.

Заслухавши підозрюваного ОСОБА_7 , прокурора, представників потерпілого, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження №0000207, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 15.01.1998 року заступником начальника ВДСБЕЗ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_10 відносно ОСОБА_7 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.84 КК України (в редакції 1960 року) за фактом привласнення та розтрати на власні потреби директором ТОВ «Банк Кооп» ОСОБА_7 грошових коштів отриманих від незаконного продажу 22.03.1996 року громадянину ОСОБА_9 автомобіля марки ІЖ-2715, д. НОМЕР_2 .

01.04.1998 року слідчим СВ Ужгородського МВ УМВС ОСОБА_11 відносно ОСОБА_7 порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.84 та ст.172 КК України (в редакції 1960 року) за фактом розкрадання колективного майна шляхом зловживання посадовою особою своїм посадовим становищем та службового підлогу, зокрема за фактом підроблення 30.08.1995 року директором ТОВ «Банк Кооп» ОСОБА_7 виписки із протоколу зборів ради засновників ТОВ «Банк Кооп» від 02.02.1995 року та від 22.03.1996 року на підставі яких ним продано гр. ОСОБА_8 торгового павільйону по вул..Пестеля, та гр. ОСОБА_9 автомобіля марки ІЖ-2715, д.н НОМЕР_1 , належних ТОВ «Банк Кооп», а отримані кошти привласнено.

02.04.1998 року вказані кримінальні справи об`єднані в одне провадження за №1104798.

14.04.1998 року ОСОБА_7 притягнуто в якості обвинуваченого по даній кримінальній справі за вчинення злочинів, передбачених ч.ч.2, 3 ст.84 та ст.172 КК України.

17.04.1998 року оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_7 та попереднє слідство по кримінальній справі №1104798 зупинено до встановлення місця знаходження обвинуваченого.

04.10.2001 року досудове слідство відновлено.

В зв`язку з тим, що з 01.09.2001 року вступив у дію КК України, прийнятий VII сесією ВР України 05 квітня 2001 року згідно якого вказані діяння підпадають під кваліфікацію ч.2 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України, 04.10.2001 року постановою слідчого СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_12 дії ОСОБА_7 перекваліфіковано з ч.2 ст.84 та ч.1 ст.172 КК України від 28.12.1960 року відповідно на ч.2 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України від 05.04.2001 року, та порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_7 за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України (в редакції 2001 року).

20.11.2001 року досудове слідство зупинено на підставі п.3 ст.206 КПК України (в редакції 1960 року), до встановлення особи, яка вчинила даний злочин.

15.08.2002 року кримінальну справу №1104798 прийнято до свого провадження та розслідування слідчим СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_13

05.01.2004 року досудове слідство зупинено на підставі п.1 ст.206 КПК України (в редакції 1960 року), до встановлення місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_7

21.03.2011 року кримінальну справу №1104798 прийнято до свого провадження слідчим СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_14

05.04.2011 року досудове слідство зупинено на підставі п.1 ст.206 КПК України (в редакції 1960 року), до встановлення місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_7

03.11.2011 року відновлено досудове слідство та після проведення окремих слідчих дій.

24.12.2012 року досудове слідство зупинено на підставі п.1 ст.206 КПК України (в редакції 1960 року), до встановлення місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_7

14.01.2013 року відповідно до вимог ч.1 та ч.4 ст.214 КПК України слідчим СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_14 відомості про кримінальне правопорушення за ч.2 ст.191 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (надалі ЄРДР) за №0000207.

06.09.2013 року відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.366 КК України внесено до ЄРДР за №0003046, за ч.1 ст.366 КК України внесено до ЄРДР за №0003047, за ч.3 ст.191 КК України внесено до ЄРДР за №0003048.

Того ж дня ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України.

Так, згідно ч.1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Ч.2 ст. 49 КК України визначено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до ч.3 ст.49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. При цьому строки давності обчислюються окремо за кожний злочин.

Відповідно до норм КПК України, таке звільнення є обов`язковим, так як у зв`язку із закінченням строків давності, сплив значного часу з моменту вчинення злочину ослаблює виховне і запобіжне значення покарання, робить застосування його недоцільним і таким, що не відповідає принципу гуманізму, істотно зменшує ступінь або й повністю втрачається суспільна небезпечність винної особи, а тому дану особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності.

В той же час, ч.2 та ч.3 ст.288 КПК України визначено, що суд зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності. У разі встановлення судом необґрунтованості клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд своєю ухвалою відмовляє у його задоволенні та повертає клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Як вбачається з поданого суду клопотання про звільнення підозрюваного ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, старшим прокурором прокуратури м.Ужгорода ОСОБА_6 не виконані вимоги ч.1 ст.49 КК щодо обчислення строків давності, а саме не визначено моменти початку строку і його закінчення.

Крім цього, на сьогоднішній органом досудового розслідування не встановлена точна сума спричинених ТОВ «Банк Кооп» збитків внаслідок злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , оскільки після порушення у 1998 році кримінальної справи, досудове слідство по якій неодноразово зупинялося, органом досудового розслідування не з`ясовувалося у потерпілого питання щодо розміру спричиненої йому шкоди станом на час звернення до суду з клопотанням про звільнення підозрюваного ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності.

Також, як встановлено судом, за епізодом від 30.08.1995 року дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.191 КК України, хоча як визначена на момент вчинення злочину сума збитків в розмірі 10106 грн. дає підстави кваліфікувати дії останнього за ч.4 ст.191 КК України, оскільки вказана сума збитків в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян (в сто і більше разів перевищує мінімальний розмір заробітної плати, встановлений законодавством України) на момент вчинення злочину. Враховуючи наведене, а також те, що представники потерпілого заперечили щодо звільнення підозрюваного від кримінальної відповідальності, суд вважає клопотання прокурора необґрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.49 КК України, ст.ст. 284-288, 369-372, 376, 395 КПК України, суд,
УХВАЛИВ :
В задоволенні клопотання старшого прокурора прокуратури м.Ужгорода радника юстиції ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , за ч.ч. 2, 3 ст.191 та ч.1 ст.366 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, відмовити.

Матеріали клопотання повернути прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1