Єдиний унікальний номер 233/3550/15-к
Номер провадження 11-сс/775/141/2015

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 вересня 2015 року місто Артемівськ

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду Донецької області апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2015 року, якою у кримінальному провадженні №0000197 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_5 підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 187 ч.4, 263 ч.1, 115 ч.2 п. 1, 6, 9, 12 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у тому, що шляхом внесення змін у конструкцію газового пістолета RG-88 калібром 9 мм, пристосував його для здійснення пострілів свинцевими снарядами вставленими в патрони замість гумових.

Використовуючи даний пістолет, а також маски для облич, рукавички, липку стрічку, наручники, з метою вчинення розбійного нападу на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб з трьома іншими особами, після вчинення низки підготовчих дій, проникли у будинок АДРЕСА_1 , де реалізували свій злочинний намір, напали на потерпілих, застосували насилля небезпечне для життя, здоров`я та заволоділи чужим майном потерпілих на загальну суму 26643,71 грн. Після цього, з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_5 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 , використовуючи зазначений пістолет, викидний ніж та кухонний ніж вбили потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

16 червня 2015 року ОСОБА_5 у кримінальному провадженні повідомлено про підозру у вчиненні злочинів передбачених ст.ст. 187 ч.4, 263 ч.1, 115 ч.2 п.1, 6, 9, 12 КК України.

17 червня 2015 року у кримінальному провадженні до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15 серпня 2015 року.

10 серпня 2015 року слідчий СВ Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строків тримання ОСОБА_5 під вартою до 3 місяців.

11 серпня 2015 року прокурором строк досудового розслідування продовжено до трьох місяців.

12 серпня 2015 року слідчий суддя Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області задовольнив клопотання слідчого та продовжив строк тримання ОСОБА_5 під вартою до 15 вересня 2015 року.

З ухвалою не погодився підозрюваний ОСОБА_5 та оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Доводами апеляційної скарги є непричетність ОСОБА_12 до вчинення злочинів зазначених у повідомлені про підозру, невідповідність висновків слідчого судді про наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, відсутність висновків слідчого судді щодо неможливості застосувати інший запобіжний захід, слідчий суддя не врахував виключно позитивні характеристики та дані про особу підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, дані про наявність хронічного захворювання, тривалість знаходження під вартою, не врахував недопустимість доказів наданих слідчим на обґрунтування підозри, наявність доказів, що підтверджують алібі ОСОБА_12 . Крім того, слідчий суддя не врахував безпідставність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає, що оскаржуване судове рішення суперечить вимогам кримінального процесуального законодавства України та практиці ЄСПЛ.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції захисник та підозрюваний підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні.

Прокурор повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте в судове засідання не з`явився з невідомих причин.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та промови учасників судового засідання, вивчивши матеріали судової справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін, з таких підстав.

Згідно ч.ч. 3,5 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Під час прийняття оскаржуваного рішення, слідчий суддя додержався вимог кримінального процесуального законодавства та обґрунтовано дійшов висновків, що ризики враховані при застосуванні запобіжного заходу не зменшились і вони виправдовують тримання ОСОБА_5 під вартою.

Також слідчий суддя обґрунтовано врахував обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення ухвали про тримання ОСОБА_12 під вартою.

Щодо доводів апеляційної скарги, то вони не вказують на неправильність висновків слідчого судді, щодо продовження строків тримання під вартою.

Так ризики того, що ОСОБА_12 буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду очевидні, оскільки він підозрюється у вчиненні кількох особливо тяжких злочинів та тяжкого злочину, за які, у разі визнання його винуватим, може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

У цьому випадку, навіть за відсутністю у органу досудового розслідування конкретних доказів того, що підозрюваний раніше переховувався від органів розслідування, у суду є підстави вважати, що такі ризики обґрунтовані.

Безпідставні й доводи апелянта, щодо недоведеності ризику того, що він впливатиме на свідків.

Згідно ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Таким чином, факт того, що у кримінальному провадженні всі свідки вже допитані, не виключає можливості вчинення на них тиску з боку підозрюваного з метою зміни свідками показань під час розгляду кримінального провадження в суді.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини слідує, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

Не ґрунтуються на законі та суперечить матеріалам судової справи і доводи апелянта, що слідчий суддя не розглянув можливості застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно ч.3 ст.176 КПК України, неможливість застосування іншого заходу доводиться в суді при застосуванні запобіжного заходу, а не при продовженні строків вже обраного запобіжного заходу.

Не зважаючи на це, слідчий суддя, суворо дотримуючись вимог кримінального процесуального законодавства та прав гарантованих підозрюваному Конституцією України, перевірив та обґрунтовано дійшов висновків, що ризики враховані судом при застосуванні запобіжного заходу не зменшились і цілком виправдовують застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід. Висновки слідчого судді знайшли своє відображення в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

Доводи апелянта про недопустимість доказів, якими обґрунтована підозра та про наявність доказів, що підтверджують алібі є безпідставними, оскільки під час вирішення питання продовження терміну запобіжного заходу слідчий суддя не повинен досліджувати та давати оцінки доказам у порядку, що передбачений законодавством для розгляду справи по суті.

У даному випадку слідчий суддя обґрунтовано не вдався у дослідження та оцінку чисельних доказів кримінального провадження, а оцінив надані слідством докази з точки зору їх вагомості для майбутнього обвинувачення в суді.

Що стосується доводів апелянта про наявність у ОСОБА_12 постійного місця роботи, міцних соціальних зв`язків, відсутність судимостей, захворювання та позитивної характеристики, то ці дані про особу підозрюваного не мають вирішального значення при розгляді питання про застосування запобіжного заходу і оцінюються у сукупності з іншими обставинами передбаченими ст.178 КПК України, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для визнання висновків слідчого судді такими, що суперечать фактичним обставинам та не відповідають особі підозрюваного.

Тривале тримання ОСОБА_5 під вартою ретельно перевірено як слідчим суддею так і судом апеляційної інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З матеріалів судової справи вбачається, що дане кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 вже направлялося до суду з обвинувальним висновком. Відносно ОСОБА_12 був ухвалений обвинувальний вирок, який пізніше був скасований, а провадження повернуто для додаткового розслідування. У зв`язку з цими обставинами ОСОБА_5 понад шість років перебуває під вартою у даному кримінальному провадженні. Такий тривалий строк тримання під вартою безумовно викликає претензії у сторони захисту.

Разом з тим, такий термін тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою виправдовується жорстокістю та тяжкістю злочинів, у вчиненні яких він підозрюється, суспільним резонансом викликаним цими злочинами, а також інтересами суспільства, що будуть порушені у разі уникнення винними особами передбаченої законом відповідальності.

При цьому, суд апеляційної інстанції також враховує, що одна із підозрюваних за ст.176 ч.4 КК України осіб перебуває на волі, і вплив на неї з боку підозрюваного ОСОБА_5 може негативно відобразитись на можливість підтвердження нею своїх свідчень в суді.

Щодо обґрунтованості тривалого тримання під вартою ЄСПЛ висказав свою думку у рішенні по справі «Шалімов проти України» від 4 березня 2010 року: П.50 «Суд нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, неможна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватись в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших, справу «Лабіта проти Італії»).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у даному кримінальному провадженні істинні вимоги публічного інтересу переважують правило поваги до особистої свободи.

Вище наведені обставини виключають задоволення судом апеляційної інстанції і вимог апелянта про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, оскільки цей захід не зможе запобігти наведеним в ухвалі ризикам та не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд апеляційної інстанції

У Х В А Л И В :

У задоволенні апеляційної скарги підозрюваного ОСОБА_5 відмовити.

Ухвалу слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2015 року, якою у кримінальному провадженні №0000197 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_5 підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ст. 115 ч.2, п. 1, 6, 9, 12, ст.187 ч.4, 263 ч.1 КК України залишити без змін.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3