Дата документу Справа № 333/2278/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ № 333/2278/15-к Головуючий в 1 інстанції
Провадж. № 11-кп/778/1373/15 ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 289 Доповідач в 2 інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянула 07 вересня 2015 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004891 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2015 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, який проживає в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 .

Встановлені вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2015 року обставини:

29 грудня 2013 року приблизно о 01 год. обвинувачений ОСОБА_6 , знаходячись біля нічного клубу «Сахара», розташованого по вул. 40- річчя Перемоги в м. Запоріжжі, побачив легковий автомобіль «Рено Логан», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Сівши в цей автомобіль на переднє сидіння, обвинувачений попоросив водія ОСОБА_8 відвезти його додому. Коли водій відмовився, ОСОБА_6 почав ображати його нецензурними словами, внаслідок чого потерпілий залишив автомобіль. Обвинувачений ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконе заволодіння транспортним засобом, пересів за кермо автомобіля та поїхав в напрямку вул. Автозаводська. Рухаючись по вул. 40-річчя Перемоги, обвинувачений не впорався з керуванням, заїхав на бордюр роздільної смуги, де автомобіль зупинився.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.1 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.

Зазначеним вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України і йому призначено покарання у вигляді 3 років обмеження волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без змін - домашній арешт. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій, посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та його особі, вказує на визнання провини у скоєнні злочину та каяття, позитивні характеристики за місцем проживання, відсутність цивільного позову, можливість призначення йому покарання у вигляді штрафу, з огляду на наявність у нього заощаджень близько 17 000 грн. для його сплати, можливість призначення штрафу з розстрочкою виплати. Просить вирок суду змінити, призначити йому покарання у вигляді штрафу або ж з застосуванням положень ст. 75 КК України.

Кримінальне провадження неодноразово призначалось до апеляційного розгляду, який відкладався за клопотанням сторони захисту, надаючи можливість стороні захисту подати докази на підтвердження висловленої позиції.

У судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник підтримували апеляційну скаргу, прохаючи про її задоволення. Обвинувачений ОСОБА_6 додатково зазначив про відшкодування матеріальної шкоди потерпілому. Інших доповнень, змін до апеляційної скарги не надходило.

До судового засідання 07.09.2015 року обвинувачений ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судового розгляду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення провадження не надавав.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_9 висловив не бажання бути присутнім у судовому засіданні 07.09.2015 року.

Підстави, передбачені ч. 4 ст. 401 КПК України для обов`язковості участі обвинуваченого при апеляційному розгляді, відсутні.

Потерпілий ОСОБА_10 надав апеляційному суду заяву з проханням проводити судовий розгляд за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія визнала неявку 07.09.2015 року обвинуваченого та його захисника, з урахуванням їх участі в минулих судових засіданнях, а також неявку потерпілого у судове засідання 07.09.2015 року, за наявності відомостей про їх належне повідомлення щодо дати судового засідання в апеляційній інстанції, такою, що не перешкоджає подальшому апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідача, вище наведену позицію сторони захисту, прокурора, який висловив заперечення доводам та вимогам апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляції, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України місцевим судом не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії ОСОБА_6 , виходячи з визнаних судом доведеними фактичних обставин справи, кваліфіковані зач.1 ст.289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом та, оскільки в апеляційній скарзі кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюється, ця обставина апеляційним судом не перевіряється.

При перевірці оскаржуваного судового рішення, доводи апеляції щодо суворості призначеного обвинуваченому покарання визнанні необґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції, дотримався зазначених вимог і, призначивши вид та розмір покарання, передбачений санкцією ч.1 ст. 289 КК України, які є не найсуворішим видом покарання за санкцією даної норми та у мінімальному його розмірі, фактично врахував всі обставини, на які посилається в апеляції обвинувачений ОСОБА_6 щодо визнання провини та каяття, позитивну характеристику.

Разом з тим, суд першої інстанції взяв до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, інші відомості стосовно особистості обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, суспільно-корисною працею не займається.

Підстав для призначення покарання у виді грошового стягнення чи застосування ст. 75 КК України, приймаючи до уваги дані стосовно особистості обвинуваченого та фактичні обставини провадження, судовою колегією встановлено не було.

Висловлене у судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинуваченим бажання одружитися не спростовує висновків суду першої інстанції щодо призначеного покарання.

Твердження ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційного суду про відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, за відсутності документального обгрунтування даного факту, не знайшли свого підтвердження та спростовуються власноручно написаною заявою потерпілого ОСОБА_10 від 07.09.2015 року про неотримання грошей від обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що призначенеОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України. Зазначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, тобто досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, є домірним скоєному, а тому судова колегія не вбачає підстав для його пом`якшення.

Разом з тим, мотивувальна частина вироку містить посилання на неодноразові засудження обвинуваченого, які натомість відповідно до ст. 89 КК України, є погашеними.

Наведена невідповідність, згідно ст. 408 КПК України, в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, вимагає внесення змін до вироку, шляхом виключення з мотивувальної частини оскаржуваного вироку посилання на неодноразові засудження ОСОБА_6 , як на підставу неможливості застосування ст. 75 КК України, що передбачає часткове задоволення апеляції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2015 року відносно ОСОБА_6 , засудженого за ч.1 ст. 289 КК України змінити, виключивши із мотивувальної частини вироку посилання на неодноразові засудження ОСОБА_6 , як на підставу неможливості застосування ст. 75 КК України.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4