Справа № 466/389/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/49/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8

та його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000005 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 січня 2016 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а :

ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 січня 2016 року застосовано до

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Обава, Мукачівського району, Закарпатської області,

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначено, що строк дії ухвали закінчується 17 березня 2016 року.

Визначено розмір застави - 80 розмірів мінімальної заробітної плати.

Роз`яснено підозрюваному його обов`язки та наслідки їх невиконання.

На ухвалу слідчого судді адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у зв`язку з необгрунтованістю підозри та недоведеністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а в разі доведення обгрунтованої підозри за ч.3 ст. 368 КК України, зменшити розмір застави, визначеної ухвалою слідчого судді, та визначити розмір застави - 20 розмірів мінімальної заробітної плати. Вважає ухвалу слідчого судді необгрунтованою, а обраний запобіжний захід - надто суворим, який не відповідає доводам клопотання та особі підозрюваного. Матеріали клопотання не містять доводів про обгрунтовність підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України. Крім того зазначає, що слідчим суддею не було досліджено характеризуючі дані особи ОСОБА_8 , а також не були доведені будь-які ризики для застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення ухвали без змін, а апеляційної скарги без задоволення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали судової справи та матеріали досудового розслідування, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

5 січня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 внесені відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

16 січня 2016 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України: одержання службовою особою неправомірної вигоди за вчинення нею в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

ОСОБА_8 підозрюється у тому, що 22 грудня 2015, приблизно о 12 год., військовослужбовець 4 окремого мотопіхотного батальйону НОМЕР_1 окремої гірсько-піхотної бригади рядовий ОСОБА_11 , перебуваючи на стаціонарному лікуванні у військово-медичному клінічному центрі Західного регіону, що знаходиться у м. Львові, використовуючи засіб зв`язку з номером мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 , зателефонував на номер мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 , який використовує ОСОБА_8 , та повідомив, що за наслідками лікування йому, ОСОБА_11 , надане звільнення від виконання службових обов`язків терміном на 30 діб. Під час вказаної розмови ОСОБА_8 , обіймаючи посаду начальника медичної служби начальника медичного пункту 4 окремого мотопіхотного батальйону НОМЕР_1 окремої мотопіхотної бригади, вказав ОСОБА_11 , що останній нібито незаконно перебуває на лікуванні, тобто за межами військової частини без поважних причин та за вказані дії буде нести відповідальність згідно чинного законодавства.

В подальшому, ОСОБА_8 , зловживаючи своїм службовим становищем, з метою особистого збагачення, запропонував рядовому ОСОБА_11 посприяти у вирішенні вказаного питання за винагороду.
Після вказаної телефонної розмови ОСОБА_8 22 грудня 2015 року, приблизно о 12 год. 30 хв., продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на одержання неправомірної вигоди, шляхом направлення смс-повідомлення, з номеру мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_3 визначив розмір неправомірної вигоди у сумі 2000 грн. та вказав ОСОБА_11 про необхідність перерахування вказаної суми коштів на рахунок банківської картки банку «ПриватБанк» № НОМЕР_4 за неподання його, ОСОБА_11 , як такого, що незаконно перебуває поза межами військової частини.
Перебуваючи в умовах, за яких відмова від надання ОСОБА_8 неправомірної вигоди зашкодить його законним правам та інтересам, ОСОБА_11 був змушений погодитись на неправомірні вимоги ОСОБА_8 та цього ж дня надав йому неправомірну вигоду у розмірі 2000 грн. шляхом переведення грошових коштів через термінал самообслуговування банку «ПриватБанк» на рахунок банківської картки банку «ПриватБанк» № НОМЕР_4 , яку використовує ОСОБА_8 .
Наступного дня, близько 15 год., у ході телефонної розмови між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , останній запропонував ОСОБА_11 пройти військово-лікарську комісію щодо визначення придатності до проходження військової служби та отримати у нього, ОСОБА_8 , направлення для проходження вказаної комісії за визначеними умовами, котрі він повідомить смс - повідомленням.
23 грудня 2015 року, приблизно о 15 год. 20 хв., начальник медичної служби -начальник медичного пункту 4 окремого мотопіхотного батальйону НОМЕР_1 окремої мотопіхотної бригади ОСОБА_8 , продовжуючи свою протиправну діяльність, в черговий раз надіслав смс-повідомлення на номер мобільного телефону ОСОБА_11 з вимогою перерахувати 2000 грн. на номер карткового рахунку № НОМЕР_5 за надання направлення на проходження військово-лікарської комісії.
На вказану неправомірну вимогу рядовий ОСОБА_11 повідомив, що станом на даний час у нього відсутні будь-які грошові кошти.
У подальшому рядовий ОСОБА_11 , перебуваючи у реабілітаційній відпустці, вибув до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 , під час якої останнього було госпіталізовано у Рівненський військовий госпіталь з діагнозом «обширний інсульт».
3 січня 2016 року приблизно о 16 год. до рядового ОСОБА_11 на його особистий засіб зв`язку за номером телефону НОМЕР_2 зателефонував номер мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_6 , який використовує ОСОБА_8 , та продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на одержання неправомірної вигоди, повторно вимагав грошові кошти у сумі 2000 грн. за надання ОСОБА_11 направлення з медичної частини для проходження військово-лікарської комісії для визначення його придатності до проходження військової служби у Збройних Силах України.
ОСОБА_11 , перебуваючи в умовах, за яких відмова від надання ОСОБА_8 неправомірної вигоди зашкодить його законним правам та інтересам, а також здоров`ю, вимушений був погодитись на неправомірну вимогу ОСОБА_8 та 13 січня 2016 року, приблизно 11 год. 20 хв., використовуючи термінал самообслуговування банку «ПриватБанк», що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. О. Теліги 21 А, надав ОСОБА_8 неправомірну вигоду у розмірі 2000 грн., шляхом переведення грошових коштів на рахунок банківської картки банку «ПриватБанк» № НОМЕР_5 , яку використовує ОСОБА_8 .
В подальшому 15 січня 2016 року, приблизно о 11 год., під час особистого обшуку ОСОБА_8 та його затримання правоохоронними органами було вилучено банківські картки № НОМЕР_5 та № НОМЕР_4 , на які 22 грудня 2015 року та 13 січня 2016 року надійшли грошові кошти, тобто неправомірна вигода у загальній сумі 4000 грн. від ОСОБА_11 .
Судове рішення про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави постановлене з дотриманням вимог ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194 КПК України.

Слідчий суддя дійшов обгрунтованого й правильного висновку про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу - тримання під вартою з визначенням застави, врахувавши при цьому: наявність обгрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України; наявність достатніх підстав вважати, що існують передбачені ст. 177 КПК України ризики, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

При цьому слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив у сукупності всі обставини, в тому числі вагомість наявних доказів про підозру у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, а саме: позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Твердження сторони захисту про відсутність ризиків, не обгрунтування слідчим суддею своїх висновків щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не врахування характеризуючих даних ОСОБА_8 , як на підставу скасування судового рішення колегія суддів до уваги не бере. З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання слідчий суддя врахував передбачені ст. ст. 178, 183 КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу, в тому числі наявність обгрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а також те, що підозра про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, є обґрунтованою, що підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Щодо апеляційних вимог захисника про зменшення розміру застави та встановити заставу в розмірі 20 розмірів мінімальної заробітної плати, то при обгрунтованій підозрі у вчиненні ОСОБА_8 тяжкого злочину встановлений розмір застави є вірним.

Так, згідно ст. 182 КПК України розмір застави визначається суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обгрунтовано прийняв рішення про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави та правильно визначив розмір застави в межах, визначених п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, а саме в розмірі 80 мінімальних розмірів заробітної плати, який, з врахуванням наведених ризиків і особи ОСОБА_8 , буде гарантувати виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, забезпечить його належну поведінку у кримінальному провадженні.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді та задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 .

При постановленні ухвали слідчий суддя помилково визначив строк дії ухвали до 17 березня 2016 року. Відповідно до ч.2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. В даному випадку підозрюваний затриманий 15 січня 2016 року (а.с. 81), тому слід визначити датою закінчення дії ухвали слідчого судді 14 березня 2016 року.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 18 січня 2016 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 без задоволення.

Відповідно до ст. 404 КПК України вважати датою закінчення строку дії ухвали 14 березня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4