Справа № 308/4990/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24.12.2015 р. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4

ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду від 07.10.2014 р. за ст. 358 ч. 3, ст. 309 ч. 1 КК України на підставі ст. 70 КК України на 2 роки 2 місяці 5 днів позбавлення волі, за яким йому зараховано у строк призначеного покарання попереднє ув`язнення з моменту затримання з 10.01.2012 р. по 17.03.2014 р., у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України,

В С Т А Н О В И В:
16.03.2015 р., обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , попередньо домовившись між собою про те, що ОСОБА_5 допоможе ОСОБА_4 забрати зібраний останнім металобрухт з території гаражів ДП «Червона Зірка», розташованих в с. Лінці, 253 Ужгородського району, на автомобілі марки «Дейво Нексіа», н/з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , обоє поїхали в с. Лінці. Знаходячись в с. Лінці, неподалік території гаражів ДП «Червона Зірка», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , шляхом вільного доступу проникли на неогороджену та не охоронювану територію, де ОСОБА_4 залишив зібраний ним металобрухт, однак виявивши відсутність металобрухту ОСОБА_4 за допомогою прута металевої арматури, який знайшов на території підприємства, 17.03.2015 р., приблизно о 02 год. 30 хв., зламав навісний замок на вхідних дверях до приміщення спортклубу «Гараж», розташованого в с. Лінці, 253 «а» Ужгородського району, в будівлі колишнього механічного цеху ДП «Червона Зірка», що належить ОСОБА_7 , та за попередньою змовою з ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих спонукань, проникли в середину даного приміщення, де з першого поверху, з тенісного залу, викрали аудіоколонку чорного кольору, розміром 56 x 53 x 52 см вартістю 3249.6 грн., після чого, піднявшись на другий поверх будівлі з кімнат для відпочинку викрали дві активні аудіоколонки марки «SVENMS-310» вартістю 671.2 грн. та 587.3 грн. відповідно, ноутбук марки «ASUS X50VL» вартістю 2550 грн., які належать потерпілому ОСОБА_8 . В ході вчинення крадіжки активних аудіоколонок марки «SVENMS-310» з приміщення однієї з кімнат для відпочинку, ОСОБА_4 демонтував та викрав встановлену на стіні камеру відеоспостереження марки «Partizan CDM-223SIRV» вартістю 527.4 грн. В подальшому викрадені речі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перенесли та завантажили в автомобіль марки «Дейво Нексіа», н/з НОМЕР_1 , який ним було залишено неподалік території гаражів ДП «Червона Зірка», та перевезли викрадені речі до місця проживання ОСОБА_4 , де останній зберігав їх у належному йому гаражному приміщенні. Своїми дійми обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спричинили потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 7531.5 грн.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся і пояснив, що 16.03.2015 р., працюючи за усною домовленістю з директором ДП «Червона Зірка» по прибиранню території ДП «Червона Зірка», а саме території гаражів у с. Лінці Ужгородського району, він зібрав металобрухт, який заховав та в подальшому мав намір викрасти. Цього ж дня він звернувся до свого знайомого ОСОБА_9 з проханням надати йому у тимчасове користування автомобіль марки «Дейво Нексіа», який хотів використати для перевезення металобрухту, на що ОСОБА_9 погодився і надав йому у користування автомобіль. Після цього він попросив ОСОБА_5 допомогти йому перевезти з території гаражів ДП «Червона Зірка» вказаний металобрухт, на що ОСОБА_5 погодився і вони удвох поїхали в с. Лінці. Приїхавши на місце, він залишив автомобіль неподалік території гаражів, після чого вони разом з ОСОБА_5 проникли на неогороджену територію гаражів ДП «Червона Зірка». Виявивши відсутність металобрухту зібраного ним напередодні, на території гаражів він знайшов металевий прут арматури, за допомогою якого, приблизно о 02 год. 30 хв., 17.03.2015 р., він зламав навісний замок на вхідних дверях до приміщення спортклубу «Гараж» в будівлі колишнього цеху ДП «Червона Зірка», та разом з ОСОБА_5 вони проникли в дане приміщення, звідки з першого та другого поверхів викрали три аудіоколонки і ноутбук, а з приміщення кімнати для відпочинку він, ОСОБА_4 , демонтував та викрав камеру відеоспостереження. Викрадені речі він з ОСОБА_5 перенесли і завантажили у автомобіль марки «Дейво Нексіа», на якому перевезли дані речі до нього, ОСОБА_4 , додому, де він зберігав їх у гаражі. Про вчинене шкодує.
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся і надав пояснення аналогічні поясненням обвинуваченого ОСОБА_4 . Про вчинене шкодує.

Оскільки учасниками судового провадження не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачені правильно розуміють зміст вчиненого, у суду відсутні сумніви у добровільності та істинності їх позиції, їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинувачених та оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинувачених як особу.

Як роз`яснено у пункті 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання, шляхом обману, з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища. Поняття «інше приміщення» включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо). Відповідно до пункту 24 вказаної постанови злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд кваліфікує дії кожного з обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ст. 185 ч. 3 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення.

При призначенні покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченими злочину, дані про особу кожного з обвинувачених, які є молодими за віком, а також те, що ОСОБА_4 вчинив злочин вперше, обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий.

Обставини справи, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є визнання своєї вини, щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 суд не знайшов.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 суд визнає рецидив злочину, оскільки обвинувачений має непогашену судимість за інший злочин.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., зі змінами від 06.11.2009 р., звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, відшкодували завдані збитки.

Враховуючи наведене, з урахуванням відсутності у потерпілого претензій до обвинувачених, так як шкоду йому відшкодовано, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення з його боку нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі із звільненням його від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження з його боку нових злочинів також можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі із звільненням його від відбування покарання з випробуванням та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Цивільного позову не заявлено.

Процесуальні витрати за проведення товарознавчих експертиз в сумі 982.74 грн. слід покласти на обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з кожного по 491.37 грн.
Речових доказів немає.

Керуючись ст.ст. 349, 374, 375 КПК України суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_4 не обирався.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_5 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 491 (чотириста дев`яносто одну) гривню 37 копійок процесуальних витрат за проведення товарознавчих експертиз.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 491 (чотириста дев`яносто одну) гривню 37 копійок процесуальних витрат за проведення товарознавчих експертиз.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуюча ОСОБА_1