Справа № 592/119/16-к
Провадження № 1-кс/592/80/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2016 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , представника СІЗО ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 ,розглянувши заяву засудженого ОСОБА_5 на тримання в Сумському СІЗО,
В С Т А Н О В И В:

08.01.2016 року до суду надійшла заява засудженого в порядку ст. 206 КПК України. Засуджений скаржиться на не розгляд судами його звернень відповідно Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». Також не доставляють для участі у суди області, Білопільський районний суд сумської області, Апеляційний суд Сумської області. Тому просив вжити заходів передбачених ст. 206 КПК України.
В суді засуджений приймаючи усть у розгляді дистанційно заяву підтримав. Вважає, що перебуває під вартою по незаконному вироку суду. Також вважав, що увесь трок перебування у СІЗО йому повинний бути перерахований відповідно до змін внесених до ч. 5 ст. 72 КК України.
Захисник скаргу підтримав, додатково просив перерахувати засудженому строк відбування покарання.
Прокурор та представник СІЗО з заявою не погодилися. Так представник СІЗО зазначив, що засудженому визначено для відбування покарання Роменську ВК №56. Втім засуджений перебуває у СІЗО у зв`язку з численними скаргами та проханнями участі у судових розглядах.
Заслухавши учасників розгляду і дослідивши матеріали вважаю, що немає підстав слідчому судді для вжиття заходів реагування до забезпечення прав засудженого ОСОБА_5 за його скаргою в межах ст. 206 КПК України.
26.11.2015 року прийнятий Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». Зазначеним законом внесені зміни до ст. 72 КК України. Перехідними положеннями закону визначено, що цей Закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю. Цей Закон застосовується за клопотанням засудженої особи, членів її сім`ї або захисника, суду, що виніс зазначений обвинувальний вирок, протягом двох тижнів з дня отримання відповідного клопотання судом або за власною ініціативою суду.
Відповідно до положень ст.ст. 537, 539 КПК України питання про виконання вироку вирішуються судом який ухвалив вирок або судом за місцем відбування покарання.
Зазначеним Законом та діючим КПК України не визначено суду, який повинний вирішувати питання зарахування строку відбування покарання для осіб які відбувають покарання у колоніях.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий ізолятор є установою попереднього ув`язнення.
Відповідно ст. 86 КВК України засуджені до позбавлення волі відбувають покарання у колоніях.
Відповідно до ст. 89 КВК України осіб, вперше засуджених до позбавлення волі за злочини невеликої або середньої тяжкості чи необережні тяжкі злочини на підставі наказу начальника слідчого ізолятору може бути залишено для відбування покарання у слідчому ізоляторі для виконання роботи з господарського обслуговування.
Таким чином заяву слід подавати до належного суду за місцем відбування покарання, тобто за місцем розташування колонії.
Відповідно до п. 18 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Здійснюючи контроль слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.
Ураховуючи викладені вище положення слідчий суддя не може підміняти суд, здійснюючи контроль в межах ст. 206 КПК України та вирішувати питання пов`язані з виконання вироку.
Під час розгляду встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком апеляційного суду Сумської області від 28.12.2011 року за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 185 КК України до остаточного покарання 10 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна. Початок строку відбування покарання визначено 26.08.2009 року. 17.05.2012 року вирок набрав законної сили. Кінець строку відбування покарання припадав на 26.08.2019 року.
Після набранням вироком законної сили засуджений неодноразово направлявся до Київського СІЗО, направлявся до Роменської ВК-85. Знов повертався до Сумського СІЗО.
28.12.2015 року ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області засудженого залишено в Сумському СІЗО до розгляду його клопотання про перерахунок строку покарання.
21.01.2016 року ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області, судом за місцем розташування колонії, засудженому зараховано строк попереднього ув`язнення з 26.08.2009 року по 17.05.2012 року у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвала не набрала законної сили. Втім ураховуючи її зміст кінець строку відбування покарання припадає на 05.12.2016 року.
Таким чином підтверджено наявність судового рішення про позбавлення засудженого свободи без перевищення граничного строку.
На підставі викладеного і керуючись ст.206 КПК України,
ПОСТАНОВИВ:

Залишити без задоволення заяву ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1