Провадження № 11-кп/792/9/16
Справа № 678/74/15-к Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянула в відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, відомості про яке внесені 4 червня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000252, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 16 листопада 2015 року,-

В с т а н о в и л а:

Вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 16 листопада 2015 року

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сарни Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , рома, громадянина України, неграмотного, неодруженого, на утриманні має малолітню дитину, не працює, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104, п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України неповнолітнього ОСОБА_12 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком терміном на один рік, з покладенням на нього обов`язку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, якщо протягом визначеного іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Бершадь Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , рома, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працює, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104, п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України неповнолітнього ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком терміном на один рік, з покладенням на нього обов`язку повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, якщо протягом визначеного іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченим не обирався.

Речові докази: візок та двигун, які передані на зберігання потерпілому ОСОБА_14 та пару взуття, яке перебуває на зберіганні у ОСОБА_15 , залишено у їх власності. Відповідно до ч. 1 ст. 119 КПК України, обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 звільнено від відшкодування судових витрат в сумі 1920 грн. за проведення товарознавчої експертизи.

За вироком суду, 4 червня 2015 року, біля 03 год. в смт. Летичів неповнолітні ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , з ініціативи ОСОБА_12 та за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, шляхом проникнення з незагородженої сторони у двір домогосподарства ОСОБА_14 , що по АДРЕСА_2 , таємно викрали належний йому двигун до автомобіля ЗАЗ-969, вартістю 2112,5 грн., який помістили на двохколісний візок, та привезли до місця свого проживання по АДРЕСА_1 , заховали за тильну стіну свого будинку, після чого вирішили повернути візок ОСОБА_14 та коли відвозили візок, останній виявив їх на місці злочину та повідомив у Летичівський РВ УМВС України. Викрадений двигун потерпілому повернуто.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду змінити, призначити останньому покарання, з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в мінімальному розмірі, визначеному законодавством; визнати недопустимими доказами протокол огляду місця події від 4 червня 2015 року та протокол огляду предмета від 5 червня 2015 року. В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що суд призначив обвинуваченому покарання, яке є надто суворим, та не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, не в повній мірі врахував всі обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого та характеризують його особу, а зібрані та досліджені докази в сукупності давали суду підстави для призначення обвинуваченому покарання, з застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України, в виді штрафу, який обвинувачений мав можливість сплатити. Також просить визнати недопустимим протокол огляду місця події та протокол огляду предмета від 5 червня 2015 року, звертаючи увагу суду, що проведення огляду будинковолодіння, де проживає ОСОБА_9 та де був вилучений двигун потерпілого, відбувалось без дозволу власника будинковолодіння, без відповідної ухвали суду. Також в апелянта викликає сумнів факт проведення огляду двигуна та візка, зважаючи, що ці громіздкі предмети могли доставлятись та оглядатись в кабінеті слідчого, про що зазначено в протоколі.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить вирок суду змінити, призначити його підзахисному покарання з застосуванням ст. 69 КК України. Вказує, що судом першої інстанції не враховано ряд пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин, всіх даних про його особу, що в сукупності давало суду першої інстанції підстави для призначення покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, в виді штрафу, який обвинувачений в змозі сплатити. Також вказує про недопустимість, на думку апелянта, доказів в провадженні протоколу огляду місця події, під час якого був вилучений двигун потерпілого, який проводився без дозволу власника будинковолодіння та ухвали слідчого судді, а також недопустимими є отримані внаслідок такої слідчої дії докази, відтак посилання на ці докази та висновок товарознавчої експертизи, в вироку суду є необгрунтованим.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в підтримання доводів поданих ними апеляційних скарг, прокурора про законність та обгрунтованість вироку суду першої інстанції, апеляційні скарги вважає необгрунтованими, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у таємному викраденні майна потерпілого ОСОБА_17 , вчиненому за попередньою змовою групою осіб, за викладених в вироку обставинах, ґрунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, відповідають фактичним обставинам провадження.

Дії обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 суд вірно кваліфікував за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Суд першої інстанції обґрунтовано в вироку суду послався на показання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які в суді першої інстанції повністю визнали свою вину у вчиненні інкримінованого їм злочину. Показали, що повертаючись з риболовлі, побачили на подвір`ї потерпілого двигун, який вирішили викрасти, так як мали потребу в грошах, запропонував вчинити крадіжку обвинувачений ОСОБА_10 . Біля 3 год. ночі 4 червня 2015 року обвинувачені разом прийшли на територію господарства потерпілого через незагороджену сторону подвір`я, звідки викрали двигун, завантажили його на тачку, перевезли до подвір`я по АДРЕСА_1 , де вони проживали. Обвинувачені показали, що коли вони повертались назад з тачкою, яку мали намір повернути, їх упіймав потерпілий та викликав працівників міліції.

Потерпілий ОСОБА_14 в суді першої інстанції показав, що 4 червня 2015 року біля 3 год. ночі він виявив відсутність на подвір`ї двигуна до автомобіля, разом з сусідом ОСОБА_18 по сліду від мастила з двигуна вони прийшли до сусіднього будинковолодіння, в якому проживають обвинувачені, де за хатою був виявлений двигун. Такі ж показання в суді першої інстанції дав свідок ОСОБА_18 та свідок ОСОБА_19 .

Доводи апелянтів про наявність підстав для визнання недопустимими протоколу огляду місця події від 4 червня 2015 року (т. 2 а.м.к.п. 9-23) та протоколу огляду предмета від 5 червня 2015 року (т. 2 а.м.к.п. 64-69) не приймаються колегією суддів до уваги з наступних підстав.

Як видно з даних протоколу огляду місця події, з фототаблицею до нього, від 4 червня 2015 року (т. 2 а.м.к.п. 9-23) видно, що в даному протоколі зафіксовано проведення огляду двох будинковолодінь: спершу по АДРЕСА_2 , де проживає потерпілий ОСОБА_14 , де було зафіксовано відсутність двигуна, та сліди мастила, які привели до будинковолодіння по АДРЕСА_1 , де проживали обвинувачені, та де за будинком було виявлено двигун від автомобіля ЗАЗ-969, який впізнав потерпілий ОСОБА_14 , як той, що належить йому та в нього був викрадений. В суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_14 не заперечував, що дозволяв працівникам міліції проводити огляд його будинковолодіння, що також узгоджується з наявною в матеріалах провадження його заявою (т. 2 а.м.к.п. 24). Як видно з даних запису фіксування судового засідання технічними засобами свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції підтверджував, що коли приїхали працівники міліції та проводили огляд та вилучення двигуна, була присутня ОСОБА_20 , також ОСОБА_21 (її чоловік) сам добровільно провів всіх присутніх та показав місце за будинком, де знаходився двигун, що також підтверджував в суді свідок ОСОБА_19 , потерпілий, не оспорювалось іншими учасниками кримінального провадження. За таких обставин підстав вважати, що огляд земельної ділянки по АДРЕСА_1 був проведений з порушенням вимог ст.ст. 233, 237 КПК України без дозволу власника ( ОСОБА_15 ), про що вказували захисники в апеляційних скаргах та в апеляційному суді, в колегії суддів немає, та наступного звернення до слідчого судді згідно з встановленими обставинами провадження не потребувалось. При цьому колегія суддів зауважує, що як видно з даних фіксування судового засідання технічними засобами видно, що в суді першої інстанції ОСОБА_15 , яка була присутня в судових засіданнях, як законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 , впродовж всього судового розгляду не оспорювала такого факту, в тому числі і під час допиту вищевказаних свідків. Відсутність в протоколі огляду підписів всіх осіб, які були присутні під час огляду, не вказує на очевидну недопустимість такого доказу, зважаючи на ті обставини, що всі обставини, зазначені в протоколі огляду, як видно з даних запису фіксування судового засідання технічними засобами, підтверджували в суді і обвинувачені, і потерпілий, свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , не оспорювались вони і ОСОБА_15 в суді першої інстанції.

За таких обставин доводи апеляційної скарги захисників про те, що докази, здобуті в результаті проведеного огляду місця події, під час якого були віднайдені речові докази, є недопустимими, позаяк отримані з порушенням вимог ст.ст. 233, 237 КПК України, не приймаються до уваги, так як суперечать вищезазначеним фактичним обставинам провадження.

Як видно з даних протоколу огляду місця події від 4 червня 2015 року (т. 2 а.м.к.п. 9-23) виявлений двигун, який був переданий на зберігання потерпілому, що ніким з учасників судового провадження не оспорювалось.

Твердження апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про сумніви в проведенні, зокрема, огляду речових доказів двигуна та візка, позаяк, на його думку, такі громіздкі речі не могли бути доставлені та оглянуті в кабінеті слідчого, в зв`язку з чим такий доказ слід визнати недопустимим, не приймаються колегією суддів до уваги з наступних підстав. Як видно з даних протоколу огляду здійснювалось застосування технічних засобів, в протоколі вказано (т. 2 а.м.к.п. 64, зворот), що ці речі оглядались за місцем вчинення злочину АДРЕСА_2 , що також узгоджується з долученими фотознімками цих речових доказів, огляд решти речових доказів взуття, як видно в протоколі огляду, проводився вже в кабінеті № 22, де і був складений протокол. З врахуванням викладеного, підстави визнавати недопустимим протокол огляду предмету від 5 червня 2015 року з підстав, зазначених апелянтом, в колегії суддів немає.

За таких обставин доводи апелянтів про безпідставне покладення судом першої інстанції в основу вироку таких доказів, є необґрунтованими, при цьому на висновок товарознавчої експертизи суд першої інстанції в вироку не посилався взагалі, відтак такі доводи апелянтів не приймаються до уваги.

Оцінивши всі зібрані докази в їх сукупності, суд першої інстанції дав їм вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, за який їх було засуджено.

Покарання обвинуваченим призначене у відповідності до вимог ст. 65 КК України.

При призначенні покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував, що обвинувачені вчинили злочин середньої тяжкості; щиро розкаялись, повернули викрадене майно, вчинили злочин в неповнолітньому віці, в ОСОБА_10 на утриманні перебуває неповнолітня донька, що пом`якшує їх покарання; відсутність обтяжуючих покарання обвинувачених обставин, дані про особу обвинувачених, які вперше притягуються до кримінальної відповідальності, позитивно характеризувались за місцем проживання, ОСОБА_9 посередньо характеризувався за місцем навчання, суд враховував також роль кожного з обвинувачених у вчиненні злочину, обставини вчинення кримінального правопорушення, умови їх виховання та життя, та дійшов обгрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання обвинувачених можливе без ізоляції від суспільства, їм слід призначити покарання в виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції ч. 2 ст. 185 КК України, зі звільненням від відбування покарання з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що як видно з даних запису фіксування судового засідання, потерпілий вказував в суді першої інстанції, що впродовж тривалого часу досудового розслідування та в початкових судових засіданнях обвинувачені не виявляли ознак розкаяння з приводу вчиненого, через деякий час умисно нацьковували на нього собаку, пробачення в потерпілого вони попросили фактично в останніх судових засіданнях. При цьому доводи обвинувачених, що до того часу вони боялись це зробити, спростовуються показаннями потерпілого, підстав не вірити яким в колегії суддів немає. Твердження апелянтів про те, що суд невірно оцінив позицію потерпілого при призначенні обвинуваченим покарання, не приймаються колегією суддів до уваги, як видно з даних запису судового засідання, потерпілий послідовно впродовж всього судового засідання не просив про призначення їм більш м`якого покарання, а просив призначити покарання згідно закону.

В провадженні відсутні дані, які б вказували, що обвинувачені вчинили злочин, за який їх засуджено, внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних та інших обставин, відтак доводи апеляційних скарг захисників, що обвинувачені вчинили злочин через скрутний матеріальний стан, що, на їх думку, є пом`якшуючою їх покарання обставиною, не приймаються до уваги. Обіцянки обвинувачених в подальшому не вчиняти злочинів, зважаючи на їх поведінку після злочину, також не вказують на наявність підстав для зміни вироку суду.

Обставин, які б давали підстави для призначення обвинуваченим покарання, з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, та перейти до іншого більш м`якого виду покарання в виді штрафу, про що вказували обвинувачені, їх законні представники та захисники в суді першої інстанції, а також апелянти в апеляційному суді, в провадженні не встановлено.

Підстав для призначення покарання в виді штрафу (яке до того ж є реальним покаранням) в колегії суддів немає, підстави для переходу до такого виду покарання відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, в провадженні відсутні. Суд першої інстанції в повній мірі врахував всі обставини, в тому числі і ті, на які посилались апелянти, відтак колегія суддів вважає, що обраний судом першої інстанції вид та строк покарання, від відбування якого обвинувачені звільнені на підставі ст.ст. 75, 104 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, в умовах здійснення контролю за їх поведінкою з боку кримінально-виконавчої інспекції, буде необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції постановлений з дотриманням вимог ст.ст. 373, 374 КПК України, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_22 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Летичівського районного суду Хмельницької області від 16 листопада 2015 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2