Справа № 1-141/11
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2011 року Рівненський міський суд

в особі головуючого

судді Кухарця В.М.

при секретарі судового засідання Андрійчук І.М.

за участі прокурора Станкевича О.К.

потерпілого ОСОБА_1

захисників - адвокатів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, вірменина, громадянина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, працює приватним підприємцем, одружений, раніше не судимий в силу п.1 ст.89 КК України, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4, за ч.2 ст.189 КК України;

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, вірменина, громадянина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, тимчасово не працює, одружений, раніше не судимий, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_7, за ч.2 ст.189 КК України;

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_9, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_6, тимчасово не працює, одружений, раніше не судимий, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_10, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_11, за ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового слідства ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються в тому, що 29 квітня 2010 року близько 21 год. вони, перебуваючи на відрізку автодороги Київ-Чоп в передмісті м.Київ, біля знаку Київ - місто Герой, з умислом на заволодіння чужим майном, за попередньою змовою групою осіб, з надуманих підстав висунули незаконну вимогу ОСОБА_1 в передачі на їх користь грошових коштів в сумі 120 000 грн., що супроводжувалося застосуванням до потерпілого психічного насильства, яке проявилося у погрозі настання негативних наслідків для потерпілого та членів його сімї від третіх осіб в разі невиконання їх незаконних вимог. Потерпілий, реально сприймаючи загрозу для себе та членів своєї сімї, погодився виконати незаконні вимоги та був змушений прослідувати з підсудними в м.Рівне. Продовжуючи свої злочинні дії у м.Рівне, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спонукали потерпілого до отримання кредиту та застави майна, та інших дій майнового характеру в рахунок виконання незаконної вимоги щодо передачі їм вказаних коштів.

Крім того, 30 квітня 2010 року близько 03 год. ночі ОСОБА_7, перебуваючи за адресою: м.Рівне, вул.Київська, буд.19, з умислом на незаконне позбавлення волі, з корисливих мотивів, для забезпечення незаконної передачі на його користь коштів в сумі 120 000 грн. та запобігання зникненню потерпілого, зачинив на замок у підсобному приміщенні автомийки потерпілого ОСОБА_1 та утримував його до 08 год. ранку, чим незаконно позбавив останнього права на свободу вільного пересування.

Однак, предявлене підсудним обвинувачення не знайшло в суді свого підтвердження з таких підстав.

Так, підсудний ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав і в судовому засіданні 05 листопада 2010 року дав показання, з яких вбачається, що увечері 29 квітня 2010 року він приїхав у м.Київ на прохання потерпілого ОСОБА_1, а не з власної ініціативи з метою вимагання у потерпілого грошей в сумі 120 000 грн., оскільки у ОСОБА_1 виник конфлікт зі знайомим ОСОБА_8 - ОСОБА_9 та його товаришем ОСОБА_10. Конфлікт виник з приводу невиконання ОСОБА_1, як посередником зі сторони продавця, своїх зобовязань щодо продажу знайомим потерпілого на імя Ельбрус спирту, який бажали придбати за 120 000 грн. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Вони у присутності ОСОБА_1 передали Ельбрусу вказані кошти, однак товар не отримали, що й стало підставою майнових претензій покупців саме до потерпілого. Вказує, що конфлікт вони вирішили, прямуючи увечері 29 квітня автомобілем з м.Києва у м.Рівне, оскільки ОСОБА_1 сам запропонував поїхати в Рівне, де він зміг би взяти кредит під заставу належної йому там квартири і таким чином розрахуватися з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 за невиконане Ельбрусом у Києві зобовязання. В подальшому, з учасниками цих подій підсудний ОСОБА_6 не зустрічався й чому проти нього було порушено кримінальну справу саме за вимагання, - йому не зрозуміло, адже ОСОБА_1 насильством він не погрожував і гроші в нього не вимагав.

Підсудний ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав і в судовому засіданні 05 листопада 2010 року дав показання, з яких вбачається, що увечері 29 квітня 2010 року він супроводжував свого брата ОСОБА_6 у поїздці в м.Київ, оскільки там виникли якісь проблеми у знайомого ОСОБА_6 - потерпілого ОСОБА_1 з ОСОБА_9 та його товаришем ОСОБА_10. Того ж вечора вони повернулися у м.Рівне, оскільки, як він думав, конфлікт було вичерпано, адже ОСОБА_1 запропонував поїхати в Рівне, де він зміг би взяти кредит під заставу належної йому там квартири і таким чином розрахуватися з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 за якийсь борг. Не доїжджаючи м.Рівне, вони з братом поїхали додому в с.Чудниця Гощанського району, а ОСОБА_1 та інші поїхали в м.Рівне. Наступного дня, на прохання потерпілого, підвозив його своїм автомобілем у КП Рівненське міське бюро технічної інвентаризації з метою вирішення організаційних питань, повязаних з отриманням ОСОБА_1 кредиту під заставу квартири. Чому проти нього було порушено кримінальну справу саме за вимагання, - йому не зрозуміло, адже ОСОБА_1 насильством він не погрожував і гроші в нього не вимагав.

Підсудний ОСОБА_7 свою вину в інкримінованих йому злочинах не визнав і в судовому засіданні 05 листопада 2010 року дав показання, з яких вбачається, що до вчинення цих злочинів він не причетний, адже потерпілому ОСОБА_1 насильством він також не погрожував і гроші в нього не вимагав, не зачиняв ОСОБА_1 в кімнаті відпочинку для клієнтів автомийки, оскільки ключів від цієї кімнати у нього не було і потерпілий цих ключів йому не давав. Вказує, що повертаючись у другій половині дня 29 квітня 2010 року з Рівненської обласної клінічної лікарні, де йому робили операцію на руці, в районі автовокзалу м.Рівне зустрів братів ОСОБА_4 та їхнього знайомого ОСОБА_11, з якими того ж вечора поїхав до Києва, дізнавшись, що у його брата ОСОБА_11 там виникли якісь проблеми з грошима. Не доїжджаючи до міста, вони зустрілися з його братом ОСОБА_11, який розповів про обставини заволодіння їх з ОСОБА_10 коштами, а також з ОСОБА_1 який, назвавшись гарантом повернення цих коштів, запропонував того ж вечора поїхати в м.Рівне, де й вирішувати цю проблему. Як по дорозі у м.Київ, так і при поверненні у м.Рівне, він з братами ОСОБА_4 попередньо не домовлялися вимагати у потерпілого будь-які кошти, тим більше 120 000 грн., оскільки ніхто не гадав, що ОСОБА_1 не дотримає свого слова гаранта. Тим більше, будучи перед тим у медичному закладі на операції, майже всю до дорогу у Київ він спав, а ОСОБА_4 про щось розмовляли між собою вірменською мовою.

Таке джерело доказів обвинувачення як показання потерпілого ОСОБА_1, дані ним в судовому засіданні 14 жовтня 2010 року, суд відкидає, оскільки показання потерпілого не містять фактичних даних, на підставі яких у визначеному законом порядку суд міг би встановити наявність в діях ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, а в діях ОСОБА_7 - ще й ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

Так, з показань потерпілого вбачається, що у нього виникли боргові зобовязання в сумі 120 000 грн. перед ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з приводу невиконання ним, як посередником зі сторони продавця на імя Ельбрус (свого недавнього знайомого), обовязку продати спирт ОСОБА_9 і ОСОБА_10, за який вони у його (потерпілого) присутності сплатили Ельбрусу вищевказану суму коштів. Кошти знаходилися у поліетиленовому пакеті і передавалися у приміщенні одного з кафе на вул.Хрещатик в м.Києві. Факт передачі коштів, окрім показань потерпілого, також підтверджується матеріалами відеозапису, відтвореного в судовому засіданні 28 січня 2011 року на диску DVD+R 120 min/4.7GB для лазерних систем зчитування інформації.

Щоб віддати цей борг, потерпілий увечері 29 квітня 2010 року добровільно поїхав з підсудними у м.Рівне, де наступного дня хотів взяти кредит під заставу належної йому (чи його матері) квартири і таким чином розрахуватися з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 за невиконане Ельбрусом у м.Києві зобовязання. Крім того, як під час допиту в судовому засіданні, так і під час проведення 01 червня 2010 року очної ставки між ним та свідком ОСОБА_7 (т.1, а.с.109 - 111) потерпілий ОСОБА_1 пояснив, що ключ від підсобного приміщення автомийки він передав ОСОБА_7 добровільно, без будь-якого примусу. Чому підсудний зачинив його на ніч у вказаному приміщенні, - пояснити суду не зміг.

Натомість, підсудний ОСОБА_7 в судовому засіданні з цього приводу дав показання, що не зачиняв ОСОБА_1 у кімнаті відпочинку для клієнтів автомийки (чи іншому підсобному приміщенні), оскільки ключів від цієї кімнати у нього не було і потерпілий цих ключів йому не давав.

Допитаний з приводу цих обставин в судовому засіданні 08 грудня 2010 року свідок ОСОБА_12 дав суду показання, з яких вбачається, що вночі 30 квітня 2010 року він не бачив, щоб ОСОБА_7 чи будь-які інші особи погрожували ОСОБА_1 чи незаконно позбавляли його волі.

Таким чином, між показаннями підсудного ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_1 існують розбіжності, які не можуть бути усунуті будь-якими іншими доказами обвинувачення, адже таке джерело доказів обвинувачення як показання свідка ОСОБА_12 суд відкидає, оскільки показання свідка не містять фактичних даних, на підставі яких у визначеному законом порядку суд міг би встановити наявність в діях ОСОБА_7 ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України.

Так, відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на… припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а згідно ч.2 ст.327 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

Оскільки в ході судового розгляду кримінальної справи винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.146 КК України - незаконне позбавлення волі, вчинене з корисливих мотивів, доведена не була, то за вказаною статтею Кримінального кодексу України підсудного слід виправдати.

Що стосується предявленого ОСОБА_7, а також братам ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України - вимога передачі чужого майна чи права на майно з погрозою застосування насильства над потерпілим, обмеженні його прав і свобод (вимагання), вчинене групою осіб, то за вказаною статтею Кримінального кодексу України підсудних слід виправдати з таких підстав.

Допитаний в судовому засіданні 21 січня 2011 року свідок ОСОБА_13 дав показання, з яких вбачається, що 30 квітня 2010 року він, на прохання потерпілого ОСОБА_1, надавав йому консультації з приводу оперативного отримання кредиту під заставу квартири, однак того ж дня через деякий час ОСОБА_1 відмовився від його послуг, не пояснюючи причин такої відмови. Разом з тим, свідок ствердив, що не чув і не бачив, щоб будь-хто з підсудних вимагав у потерпілого гроші з висловлюванням ОСОБА_1 погроз про застосування насильства.

Допитані в судовому засіданні 11 листопада 2010 року свідки ОСОБА_9 і ОСОБА_10 дали суду показання, з яких вбачається, що вони, перебуваючи 29 квітня 2010 року у м.Києві, за посередництва потерпілого ОСОБА_1 хотіли придбати за власні кошти в сумі 120 000 грн. у знайомого ОСОБА_1 на імя Ельбрус автомобіль марки Мерседес Віто, 2005 року випуску. В одному з кафе на вул.Хрещатик вони, у присутності ОСОБА_1, передали Ельбрусу вказані кошти, однак автомобіль не отримали, з приводу чого потерпілий їх запевнив, що як гарант цієї угоди, бере на себе грошові зобовязання перед ними. У звязку із такими обставинами, вони з потерпілим увечері того ж дня поїхали в м.Рівне, де вони проживають, а наступного дня ОСОБА_1 намагався вирішити питання щодо повернення їм боргу, в тому числі й шляхом отримання кредиту під заставу квартири, однак до цього часу гроші їм так і не повернув.

Показання свідків ОСОБА_9 й ОСОБА_10 підтверджуються письмовою інформацією №20/5-3976 від 27.05.2010 р. УБОЗ УМВС України в Рівненській області та письмовою інформацією №59/вх.9584 від 10.07.2010 р. Шевченківського районного управління внутрішніх справ м.Києва ГУ МВС України в м.Києві (щодо відмови в порушенні кримінальної справи відносно Гогічаєва Ельбруса за фактом вчинення ним шахрайства відносно ОСОБА_9М.).

Таким чином, між показаннями потерпілого ОСОБА_1 й показаннями свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 існують розбіжності, оскільки потерпілий стверджує, що предметом договору купівлі-продажу мав бути спирт, а свідки стверджують, що предметом договору купівлі-продажу мав бути транспортний засіб.

Отже, показання зазначених свідків, як джерело доказів обвинувачення, суд відкидає, оскільки ці показання не містять фактичних даних, на підставі яких у визначеному законом порядку суд міг би встановити наявність в діях підсудних ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

Так, диспозиція вказаної статті передбачає, що вимаганням є вимога передачі чужого майна чи права на майно або вчинення будь-яких дій майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, обмеження прав, свобод або законних інтересів цих осіб, пошкодження чи знищення їхнього майна або майна, що перебуває в їхньому віданні чи під охороною, або розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі бажають зберегти в таємниці, а кваліфікуючою ознакою вимагання, яке інкримінується підсудним, є його вчинення за попередньою змовою групою осіб.

Однак, сформульоване в обвинувальному висновку і предявлене кожному з підсудних обвинувачення в судовому засіданні свого підтвердження не знайшло, адже не було доведено коли (тобто, 29 чи 30 квітня 2010 року), при яких обставинах і ким саме з підсудних потерпілому була предявлена вимога передачі на їх користь грошових коштів в сумі 120 000 грн. і коли при цьому й у якій формі була висловлена погроза застосування до ОСОБА_1 насильства, обмеження його прав і свобод. Не знайшла в суді свого підтвердження будь-якими доказами обвинувачення і обставина попередньої змови між підсудними про вимагання грошей у потерпілого. Крім того, зазначена кваліфікуюча ознака в обвинувальному висновку фактично відсутня, оскільки у формулюванні органом досудового слідства обвинувачення вказано групою осіб, в той час як кваліфікуючою ознакою вимагання у диспозиції частини 2 статті 189 КК України є його вчинення за попередньою змовою групою осіб.

Разом з тим, допитані в судовому засіданні 11 листопада 2010 року свідки ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_15 дали показання, з яких вбачається, що жоден з підсудних не погрожував потерпілому насильством.

Відтак, показання зазначених свідків, як джерело доказів обвинувачення, суд відкидає, оскільки ці показання не містять фактичних даних, на підставі яких у визначеному законом порядку суд міг би встановити наявність в діях підсудних ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, зокрема його обєктивної сторони, яка полягає у незаконній вимозі передати чуже майно чи право на майно або вчинити будь-які дії майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, обмежити права, свободи або законні інтереси цих осіб, пошкодити чи знищити їхнє майно або майно, що перебуває в їхньому віданні чи під охороною, або розголосити відомості, які потерпілий чи його близькі родичі бажають зберегти в таємниці (абзац 1 пункту 8 постанови №10 від 06 листопада 2009 року Про судову практику у справах про злочини проти власності).

В абзаці 2 пункту 12 цієї ж постанови зазначено, що погроза при вимаганні має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи її в будь-якій формі (словами, жестами, демонстрацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що якщо він протидіятиме винній особі або не виконає її вимог, то ця погроза буде реалізована.

Однак, з показань потерпілого вбачається, що ніхто з підсудних насильством в будь-якій формі йому не погрожував, лише просили повернути гроші, за які ОСОБА_1 поручився, а сформульоване органом досудового слідства в обвинувальному висновку твердження про настання для потерпілого та членів його сімї негативних наслідків від третіх осіб (так званих Донецьких), у разі невиконання ним незаконних вимог підсудних, є надуманим, безпідставним і не відповідає диспозиції статті 189 КК України.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на… припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а згідно ч.2 ст.327 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

Оскільки в ході судового розгляду кримінальної справи винуватість ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, доведена не була, то за вказаною статтею Кримінального кодексу України підсудних слід виправдати.

Суд оцінює критично такі джерела доказів обвинувачення як протокол відтворення обстановки і обставин події від 01 червня 2010 року з участю потерпілого ОСОБА_1 (т.1, а.с.99 - 104), протокол очної ставки від 28 травня 2010 року між потерпілим та підозрюваним ОСОБА_6 (т.1, а.с.105 - 106), протокол очної ставки від 28 травня 2010 року між потерпілим та підозрюваним ОСОБА_4 (т.1, а.с.107 - 108), протокол очної ставки від 01 червня 2010 року між потерпілим та (на той час) свідком ОСОБА_7 (т.1, а.с.109 - 111), оскільки зазначені протоколи слідчих дій лише дублюють показання потерпілого й підсудних, що були дані ними як під час досудового, так і під час судового слідства.

Суд відкидає і такі докази обвинувачення як речові докази: диск CD-R зі звукозаписом розмови, яка відбулася під час зустрічі 30.04.2010 р. потерпілого з підсудними біля автомийки Торнадо по вул.Київська, буд.19 в м.Рівне, та відеокасета FUJI Mini DV DVM60 із зображенням відеозапису цієї розмови, адже вказані докази здобуті органом досудового слідства з порушенням порядку, передбаченого ч.3 ст.83, ст.ст.85-1, 85-2 КПК України.

Керуючись ст.ст.323, 324, 327 КПК України, суд,

З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_4 у предявленому обвинуваченні за ч.2 ст.189 КК України невинним і по суду виправданим, - за відсутністю в його діянні складу злочину.

Визнати ОСОБА_6 у предявленому обвинуваченні за ч.2 ст.189 КК України невинним і по суду виправданим, - за відсутністю в його діянні складу злочину.

Визнати ОСОБА_7 у предявленому обвинуваченні за ч.2 ст.146, ч.2 ст.189 КК України невинним і по суду виправданим, - за відсутністю в його діянні складу злочинів.

Після набрання вироком законної сили скасувати щодо виправданих ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 запобіжні заходи: підписку про невиїзд (т.1, а.с.150, 178, 208).

Речові докази: диск DVD+R 120 min/4.7GB для лазерних систем зчитування інформації, диск CD-R для лазерних систем зчитування інформації, відеокасету FUJI Mini DV DVM60 - зберігати при матеріалах кримінальної справи.

Судових витрат по справі немає.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом п`ятнадцяти діб з моменту проголошення вироку.

Головуючий підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Рівненського міського суду В.М.Кухарець