У Х В А Л А

Справа № 183/1212/15

№ 1-кс/183/117/15

27.02.2015 року Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області про арешт майна, -

в с т а н о в и л а:
Старший слідчий СВ Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, погодженим з прокурором Новомосковської міжрайонної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, яке належить приватному підприємцю ОСОБА_5 , а саме: автобус «ЛАЗ-695Н» 1980 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , а також на майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме: транспортний засіб «М 21412» 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 .

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що в провадженні СВ Новомосковського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження №0000077 від 13.01.2015 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що 13.01.2015 близько 06.20 годині, водій ОСОБА_6 , керуючи автобусом «ЛАЗ-695Н» державний номер НОМЕР_1 , перебуваючи на зупиночному майданчику автовокзалу, розташованого за адресою: вул. 195 Стрілецької Дивізії, 1А, м. Новомосковська, Дніпропетровської області, де проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, здійснював маневр розвороту вправо та не переконався, що це буде безпечним і своїм маневром він не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка знаходилась на зупиночному майданчику автовокзалу.

Таким чином, ОСОБА_6 , порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху, водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам руху.», що сприяло здійсненню вказаної дорожньо-транспортної пригоди.

В результаті даної ДТП, пішохід ОСОБА_7 , отримала тілесні ушкодження у вигляді сочетаної тупої травми грудної клітини, живота, нижніх кінцівок, перелому ребер з права, розриву печінки, що призвели до гострої крововтрати, що привело до смерті потерпілої.

При цьому, технічна можливість запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді для водія ОСОБА_6 обумовлювало дотримання вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що знаходилось в причинному зв`язку з настанням події ДТП, та для нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх.

Таким чином, своїми діями, що виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому, ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
Також органом досудового розслідування 26 лютого 2015 року прийнято позов від потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди у розмірі:

- 100 000 гривень з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»;

- 1 998 574 гривень з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 ;

- 701 гривень 72 копійки щомісячно довічно, починаючи з 13.01.2015 року з підозрюваного ОСОБА_6 .

Органом досудового розслідування встановлено, що відповідно до поліса обов`язкового страхування №АС/7644855 від 16.02.2014 року Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» передбачена страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю в сумі 100 000 гривень.

Між приватним підприємцем ОСОБА_5 (роботодавцем) та ОСОБА_6 (підозрюваним) на момент вчинення кримінального правопорушення був укладений трудовий договір від 02 березня 2011 року, а автобус «ЛАЗ-695Н» 1980 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_5 .

Крім того, слідчим виявлене майно, яке належить підозрюваному, органом досудового розслідування встановлено, що за ОСОБА_6 зареєстровано транспортний засіб автомобіль «М 21412» 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_5 .

Таким чином, слідчий, з метою забезпечення поданого потерпілими позову, просить накласти арешт на майно, що належить підозрюваному, а також на майно особи, в трудових відносинах з яким перебував підозрюваний.

В судовому засіданні слідчий підтримав заявлене клопотання та надав свої обґрунтування щодо накладення арешту на майно.

Клопотання розглянуте у відсутність підозрюваного та власника майна, відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України.

Дослідивши подані до клопотання матеріали, вислухавши пояснення слідчого, суд дійшов до наступного висновку.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Як вбачається з поданих до клопотання матеріалів, ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, про що свідчить витяг з кримінального провадження № 0000077 (а.с. 4).

У відповідності до ч.3 ст. 171 КПК України у клопотанні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого іншої особи для забезпечення цивільного позову повинно бути зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди, яка є необхідною умовою для накладення арешту на майно, в розумінні ст. 170 КПК України.

Слідчим долучено до матеріалів кримінального провадження позов від потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про стягнення з ВАТ НАСК «Оранта», ФОП ОСОБА_11 , ОСОБА_6 спричиненої майнової та моральної шкоди (а.с. 5-8).

Крім того, до клопотання слідчим подано копії документів, що підтверджують право власності на майно відповідних осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність. Такими документами є: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автобуса «ЛАЗ-695Н» 1980 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_5 (а.с. 17) та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «М 21412» 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_5 , власником якого є ОСОБА_6 (а.с. 18).

Суд вважає, що розмір майнової та моральної шкоди, завданий кримінальним провадженням та визначений потерпілими у цивільному позові, співрозмірний вартості майна, на яке слідчий просить накласти арешт.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлене слідчим клопотання про забезпечення позову обґрунтоване та підлягає задоволенню, з метою забезпечення позову у кримінальному провадженні, суд вважає за необхідне накласти арешт на майно осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 132, 170-171КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и л а:

Клопотання старшого слідчого СВ Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_3 задовольнити.

З метою заборони відчуження, накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: автобус «ЛАЗ-695Н» 1980 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ;

З метою заборони відчуження, накласти арешт на майно, яке належить ОСОБА_6 , а саме: транспортний засіб «М 21412» 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_5 .

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1