Справа №195/1435/15-к
1-кп/195/139/15
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.10.2015 року смт.Томаківка Дніпропетровської області
Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , головного спеціаліста служби у справах дітей Томаківської райдержадміністрації ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт.Томаківка матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000343 від 15.06.2015 р., стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, із неповною середньою освітою, учня Томаківського ПАЛ, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
10.03.2015 року в денний час доби, обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , та діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, переконавшись в тому, що його дії не бачить ніхто із сторонніх осіб, звідки викрав бензопилу марки «Riber mkz 1-50/45» вартістю 1083,33 грн., яка належить потерпілому ОСОБА_5 , після чого з викраденим з місця скоєння злочину зник, заподіявши потерпілому ОСОБА_5 , матеріальну шкоду на загальну суму 1083,33 грн.
15 жовтня 2015 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні №0000343 від 16.06.2015 р. було укладено угоду про примирення.
Відповідно до умов зазначеної угоди потерпіла та обвинувачений у даному кримінальному провадженні на підставі ст.ст.468,469,471 КПК України дійшли згоди на примирення, виклавши у ній формулювання обвинувачення та його правової кваліфікації за ч.1 ст.185 КК України, зазначивши, що угода є добровільною. Також, сторони угоди узгодили міру призначення покарання ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України - у вигляді 100 годин громадських робіт. Згідно ст.105 КК України від призначеного покарання звільнити, застосувавши до ОСОБА_4 заходи виховного характеру у виді передачі неповнолітнього ОСОБА_4 під нагляд матері ОСОБА_8 на строк 1 рік.
Також сторони угоди визначили для себе наслідки укладення та затвердження угоди, а також наслідки її невиконання.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що він з потерпілим 15 жовтня 2015 року дійшли угоди про примирення. При цьому зазначив, що під час укладення угоди він діяв добровільно, йому відомі права, надані законом, а також наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винним та зазначив, що згоден з визначеним видом покарання, який узгоджений в угоді.
За таких обставин, ОСОБА_4 , посилаючись на добровільність своїх дій, просить суд затвердити угоду.
Прокурор у судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про примирення, укладеної 15.10.2015 року між потерпілим та обвинуваченим.
Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні також просить суд затвердити вказану угоду, при цьому зазначив, що наслідки укладення такої угоди йому роз`яснені та зрозумілі.
Заслухавши осіб, які беруть участь у судовому засіданні, вивчивши зміст дослідженої угоди про примирення, суд встановив наступне.
Зі змісту статті 468 КПК України випливає, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.
Відповідно до ч.3 ст.469 зазначеного Кодексу угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути укладена, зокрема, щодо злочинів середньої тяжкості та злочинів невеликої тяжкості.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за крадіжку, яку відповідно до приписів ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості. За таких обставин, відповідно до ч.3 ст.469 КПК України сторони мають право в рамках наданих їм процесуальних прав укласти угоду про примирення.
У судовому засіданні судом встановлено, що зміст дослідженої угоди відповідає вимогам ст.471 КПК України, а саме в угоді про примирення зазначені її сторони, формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, узгоджене покарання та згода сторін на призначення покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. Крім того, в угоді зазначені дата її укладення та вона скріплена особистими підписами сторін.
Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю розуміє своє право на справедливий судовий розгляд, передбачений п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 зазначеного Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Разом з цим, обвинувачений наполягає на затвердженні угоди про примирення.
Потерпілий також розуміє наслідки укладення та затвердження судом даної угоди про примирення, передбачені п.2 ч.1 ст.473 КПК України та на її затвердженні наполягав.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, сторони цілком розуміють наслідки затвердження угоди судом, умови угоди не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб, підстав для відмови в затвердженні угоди про примирення, передбачених ч.7 ст.474 КПК України судом не встановлено.
Суд вважає доведеним, що обвинувачений спричинив вищевказаний злочин, тому його дії кваліфікує за ч.1 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна /крадіжка/.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.66 КК України суд визнає визнання останнім своєї вини та щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст.67 КК України судом не встановлено.
Захисник обвинуваченого просив звільнити обвинуваченого від покарання, застосувавши примусовий захід виховного характеру у виді передачі неповнолітнього під нагляд матері.
Відповідно до ч.1 ст.105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання якщо буде визнано, що внаслідок щирого каяття та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. Як зазначено у частині 2 цієї статті, у цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру.
Відповідно до п.п.7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду справ про застосування примусових заходів виховного характеру», передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п.3 ч.2ст.105 КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою.
Заслухавши думку прокурора, який вважає, що наявні законні підстави, передбачені ст.105 КК України, для звільнення ОСОБА_4 від кримінального покарання за дії, передбачені ч.1 ст.185 КК України, та беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням конкретних обставин справи і тяжкості кримінального правопорушення, особи неповнолітнього обвинуваченого, умов його життя та виховання, стосунків з батьками, а також здатність матері забезпечити належний контроль за поведінкою неповнолітнього, суд прийшов до висновку про доцільність призначення обвинуваченому кримінального покарання у виді громадських робіт в межах санкції статті, за якою кваліфіковані його дії, та звільнити обвинуваченого від покарання відповідно до ч.1 ст.105 КК України, застосувавши до нього примусові заходи виховного характеру, передбачені п.3 ч.2 ст.105 КК України у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_8 .
Строк передачі неповнолітнього під нагляд матері, передбачений п.3 ч.2 ст.105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього тривалістю один рік.
Перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України, заслухавши думку прокурора, який вважає, що угода відповідає вимогам ст. 471 КПК України, потерпілого, захисника, які просили угоду затвердити, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
Керуючись ст.ст.368,370,374,473-476 КПК України, ст.105 КК України, суд
З А С У Д И В:
Затвердити у кримінальному провадженні №0000343 від 15.06.2015 р. угоду про примирення, укладену 15.10.2015 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 100 годин громадських робіт.
На підставі ч.1 ст.105 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання, застосувавши до нього примусовий захід виховного характеру, передбачений п.3 ч.2 ст.105 КК України, у виді передачі під нагляд матері - ОСОБА_8 строком на 1 (один) рік.
Копію вироку вручити засудженому, потерпілій та прокурору негайно після його проголошення.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: /підпис/ ОСОБА_1

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_1

29.10.2015