Справа № 1-1042/2010
ВИРОК

ІМЕНЕМ У КРАІНИ

06 жовтня 2010 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Метелешко О.В.

при секретарі Паєті О.В.

за участю прокурора Томіна Е.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, українки, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_3, заміжньої, має на утриманні дитину ІНФОРМАЦІЯ_4, працюючої головним бухгалтером ТОВ «Угаріт», зареєстрованої та проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, п/б , раніше не судимої,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 172 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, будучи уповноваженою особою ФО-П «ОСОБА_2І.», згідно довіреності № 728 від 20.02.2009 року, умисно вчинила грубе порушення законодавства про працю.

Так, згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії В00 № 904464 від 27.12.2002 року, виданого Васильківською районною державною адміністрацією Київської області № 2 0659 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем «ОСОБА_2І.» та має дозвіл на торгівлю в кафе «L'kafa», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 9.

Також встановлено, що згідно з довіреністю № 728 від 20.02.2009 року, виданої ОСОБА_2 на імя ОСОБА_1, остання наділена повноваженнями по поточному керівництву підприємницькою діяльністю ФО-П «ОСОБА_2І.», тобто організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями. Зокрема, відповідно до цієї довіреності, ОСОБА_1 наділена правом укладати, реєструвати, розривати, знімати з реєстрації трудові угоди з найманими працівниками тощо.

Відповідно до ст. 24 1 Кодексу законів про працю України, у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному міністерством праці та соціальної політики України. У порушення вказаних вимог, ОСОБА_1, будучи уповноваженою особою ФО- П «ОСОБА_2І.» на укладення та реєстрацію трудового договору, не маючи на меті юридично-законного оформлення трудових відносин, тобто офіційного працевлаштування ОСОБА_3, навмисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, грубо порушуючи

вимоги законодавства України про працю, не здійснила жодних дій щодо офіційного та законного оформлення останньої на посаду офіціанта кафе швидкого обслуговування «L'kafa», тобто, не уклавши трудовий договір, відповідно до законодавства України про працю, допустила її до виконання обовязків офіціанта з березня 2010 року по липень 2010 року, у звязку з чим, ОСОБА_1 не сплачувала страхові внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування до Управління Пенсійного Фонду України та Державної податкової інспекції України. У порушення вимог ст. 191 Кодексу законів про працю України, ОСОБА_3 допущена до роботи без попереднього медичного огляду.

Внаслідок своїх умисних дій, ОСОБА_1 грубо порушила права ОСОБА_3, які передбачені Конституцією України, а саме: ст. 43 право на працю та право на захист своїх прав від незаконного звільнення; ст. 44 право на страйк для захисту своїх економічних та соціальних інтересів; ст. 45 право на відпочинок; ст. 46 право на соціальний захист, а також права, передбачені Кодексом Законів про працю України, а саме ст. 2 право на відпустки та матеріальну допомогу в разі безробіття, право на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, право на звернення до суду для вирішення трудових спорів; ст. 44 право на вихідну допомогу; ст. 253 право на загальнообовязкове соціальне страхування; ст. 256 право на пенсійне забезпечення.

Крім того, ОСОБА_1, достатньо будучи уповноваженою особою ФО-П «ОСОБА_2І.», згідно довіреності № 728 від 20.02.2009 року, умисно вчинила грубе порушення законодавства про працю вчинене щодо неповнолітнього. Так, згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця серії В00 за № 904464 від 27.12.2002 року, виданого Васильківською районною державною адміністрацією Київської області № 2 333 59 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем «ОСОБА_2І.» та має дозвіл на торгівлю в кафе «L'kafa», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 9. Згідно зазначеної довіреності № 728, остання наділена повноваженнями по поточному керівництву підприємницькою діяльністю ФО-П «ОСОБА_2І.», тобто організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями. Зокрема, відповідно до вищевказаної довіреності ОСОБА_1. Т.А. наділена правом укладати, .реєструвати, розривати, знімати з реєстрації трудові угоди з найманими працівниками. Згідно зі ст. 24 Кодексу законів про працю України додержання письмової форми укладення трудового договору є обовязковим, у разі якщо працівник є неповнолітнім.

Крім того, відповідно до ст. 241 Кодексу законів про працю України, у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.

Згідно зі статтею 187 Кодексу законів про працю України, неповнолітні, тобто особи, які не досягли вісімнадцяти років, у трудових правовідносинах прирівнюються у правах до повнолітніх, а в галузі охорони праці, робочого часу, відпусток та деяких інших умов праці користуються пільгами, встановленими законодавством України.

У порушення вказаних вимог, ОСОБА_1, будучи уповноваженою особою ФО-П «ОСОБА_2І.» на укладення та реєстрацію трудового договору, не маючи на меті юридично-законного оформлення трудових відносин, тобто офіційного працевлаштування неповнолітньої ОСОБА_4, навмисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, достовірно знаючи, що остання являться неповнолітньою, грубо порушуючи вимоги законодавства про працю, не здійснила жодних дій щодо офіційного та законного оформлення ОСОБА_4 на посаду офіціанта кафе швидкого обслуговування «L'kafa», тобто, не уклавши трудовий договір відповідно до законодавства України про працю, допустила її до виконання обовязків офіціанта з жовтня 2009 року по серпень 2010 року. У звязку з чим, ОСОБА_1 не сплачувала страхові внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування до Управління Пенсійного Фонду України та Державної податкової інспекції України.

Крім того, згідно акту перевірки № 26-04-77/458 від 29.07.2010 року територіальної державної інспекції праці у м. Києві ОСОБА_4 у порушення вимог ст. 191 Кодексу законів про працю України допущена до роботи без попереднього медичного огляду, який вона пройшла лише 26.01.2010 року, а також в порушення вимог ст. 192 Кодексу законів про працю України встановлено, що ОСОБА_4 залучалась до надурочних робіт.

У порушення вимог ст. 189 Кодексу законів про працю України, ОСОБА_1, як уповноважена особа ФО-П «ОСОБА_2І.», не веде у кафе «L'kafa», спеціальний облік працівників, які не досягли 18 років із зазначенням дати їх народження.

Внаслідок своїх дій, ОСОБА_1 грубо порушила права неповнолітньої ОСОБА_4, які передбачені Конституцією України, а саме: ст. 43 право на працю та право на захист своїх прав від незаконного звільнення; ст. 44 право на страйк для захисту своїх економічних та соціальних інтересів; ст. 45 право на відпочинок; ст. 46 право на соціальний захист, а також права, передбачені Кодексом Законів про працю України, а саме: ст. 2 право на відпустки та матеріальну допомогу в разі безробіття, право на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, право на звернення до суду для вирішення трудових спорів; ст. 44 право на вихідну допомогу; ст. 253 право на загальнообовязкове соціальне страхування; ст. 256 право на пенсійне забезпечення.

Допитана у судовому засіданні ОСОБА_1 вину визнала повністю та пояснила, що вимоги чинного законодавства щодо працевлаштування на роботу, а саме: ст. ст. 24, 241 Кодексу законів про працю України їй відомі, однак, трудові договори з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вона не уклала у звязку з тим, що ФО-П «ОСОБА_2І.» зареєстрований у Васильківському районі Київської області та трудові договори, укладені з працівниками, необхідно було реєструвати в центрі зайнятості Васильківського району Київської області. У звязку з тим, що з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не були укладені трудові договори, загальнообовязкові платежі до районного центру зайнятості вона не сплачувала, а також загальнообовязкові відрахування до Управління Пенсійного Фонду України та до ДНІ за працівників ОСОБА_3 та неповнолітню ОСОБА_4, ОСОБА_1 теж не сплачувала.

Покази ОСОБА_1 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння підсудною змісту обставин злочину, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. З ст. 299 КПК України обмеживши в судовому засіданні за згодою учасників процесу обсяг дослідження доказів допитом підсудної, яка повністю визнала себе винною у вчиненні злочину, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, розяснивши при цьому учасникам процесу, що в такому випадку, вони позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_1 у тому, що в її діях має місце грубе порушення законодавства про працю, є доведеною і тому кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 172 КК України.

Вина ОСОБА_1 у тому, що в її діях має місце грубе порушення законодавства про працю, вчинене щодо неповнолітнього, є доведеною і тому суд кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 172 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні підсудній ОСОБА_1 виду та міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого нею злочину, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, конкретні обставини справи, дані про особу підсудної, яка під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 210-211), працюючої, за місцем роботи та місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 213-214), до кримінальної відповідальності притягується вперше, має дитину ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає помякшуючими обставинами повне визнання вини та щире каяття підсудної, та те, що у неї є дитина ІНФОРМАЦІЯ_4.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає, що ОСОБА_1 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 172, ч. 2 ст. 172 КК України у виді штрафу. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази у сйраві відсутні.

Судові витрати не понесені.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд,-

3АСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винною за ч. ч. 1, 2 ст. 172 КК України та призначити їй покарання:

за ч. 1 ст. 172 КК України - у виді штрафу у розмірі пятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день постановления вироку становить 850 (вісімсот пятдесят) гривень;

за ч. 2 ст. 172 КК України - у виді штрафу у розмірі шістдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день постановления вироку становить 1020 (одна тисяча двадцять) гривень.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_1 покарання у виді штрафу у розмірі шістдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день постановления вироку становить 1 020 (одна тисяча двадцять) гривень.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази у справі відсутні.

Судові витрати не понесені.

Запобіжний захід ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишити без змін - підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 15 (пятнадцяти) діб з моменту його проголошення.

Суддя