УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №289/133/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2015 року м. Житомир
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гуто - Потіївка Радомишльського району Житомирської області, проживає та зареєстрований АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України
на вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 липня 2015 року,
обвинуваченого ОСОБА_6
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення,просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди у сумі 150 000грн. та ухвалити в цій частині нове рішення.
Посилається на те, що суд першої інстанції, задовольняючи цивільний позову про стягнення моральної шкоди, не врахував часткову вину померлого (потерпілого). Суд не звернув уваги на те, що 06 серпня 2014р., під час скоєння даного кримінального правопорушення, він пропонував ОСОБА_10 пересісти в інший транспортний засіб, попередивши, що пересування на причепі, завантаженому зерном, рухатися небезпечно. При визначенні розміру моральної шкоди судом не враховано, що обвинувачений має на утриманні двох малолітніх дітей та знаходиться в скрутному матеріальному становищі. Суд не прийняв до уваги те, що донька померлого ОСОБА_10 ОСОБА_8 не проживала разом з батьком протягом 15 років, не опікувалась ним. Не дивлячись на те, що ОСОБА_10 був людиною похилого віку, страждав на хворобу ніг та серця, не надавала батьку будь-якої допомоги.
Вказує, що поховання померлого та поминальні обіди здійснювала не ОСОБА_8 , а обвинувачений зі своєю матір`ю, з якою ОСОБА_10 проживав однією сім`єю до своєї смерті.
В засіданні апеляційного суду ОСОБА_9 підтримав доводи апеляційної скарги та просив зменшити розмір моральної шкоди.
Вироком Радомишльського районного суду Житомирської області від 30.07.2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України обвинуваченого звільнено від відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням і іспитовим строком - 3 (три) роки.
Згідно зі ст.76 КК України судом покладено на засудженого ОСОБА_6 такі обов`язки:
не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти про зміну місця проживання, роботи або навчання;
періодично з`являтися до органів кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_6 не обирався.
Стягнуто з засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 кошти в сумі 150 000,00 грн. за завдані моральні страждання.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, ОСОБА_9 , маючи у своєму володінні трактор для сільськогосподарських робіт марки «Europad - 244», 06 серпня 2014 року біля 15 години 00 хвилин вирішив перевезти вантаж з с. Нова Буда до с. Гуто - Потіївка Радомишльського району Житомирської області, для чого до трактора приєднав свій саморобний причіп та в якості вантажників з собою взяв свого брата та співмешканця своєї матері ОСОБА_10 .
Під час перебування в с. Нова - Буда Радомишльського району Житомирської області на вище вказаний саморобний причіп були завантажені мішки з зерном, після чого ОСОБА_9 , керуючи трактором із причепом, завантаженим мішками із зерном, дозволив брату та ОСОБА_10 рухатись, сидячи на причепі, чим порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 а саме:
-(п. 21.11а) «забороняється перевозити пасажирів у кузові трактора, на вантажному причепі, напівпричепі»;
-(п. 2.3. а, б) «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».
Внаслідок порушення вказаних Правил під час руху по вул. Центральній в с. Нова Буда Радомишльського району Житомирської області, ОСОБА_10 , разом із частиною вантажу, впав на дорогу і отримав тілесні ушкодження у вигляді синцю та садна лівого ліктьового суглобу, крововиливу в м`які тканини голови в правій тімяно-потиличній ділянці, синцю лівого стегна з крововиливом в м`які тканини, синцю лівої гомілки, садна правої гомілки, садна правого колінного суглобу, перелому правої малогомілкової кістки, синця по боковим поверхням тазової ділянки, перелому кісток тазу справа із зміщенням та масивними крововиливами в м`які тканини тазу, правої навколониркової ділянки, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення, від яких ОСОБА_10 помер.
Своїми необережними діями, що виразились в порушенні правил безпеки дорожнього рух та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер, ОСОБА_9 скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, потерпілої, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши вирок суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.286 КК України, за наведених у вироку обставин відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам і не оспорюються в апеляційній скарзі.
Задовольняючи у повному обсязі цивільний позов потерпілої, суд першої інстанції виходив з принципів виваженості, розумності та справедливості.
Оскаржуючи вирок суду в частині визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілої ОСОБА_8 , обвинувачений посилається на те, що висновки суду в цій частині не є вмотивованими та таким, що зроблений без урахування усіх обставин, які мають істотне значення для вирішення цього питання.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог, викладених у ч.2 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому.
Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 у сумі 150 000грн., належним чином не мотивував прийняте рішення та не врахував усіх обставин, які відповідно до вимог закону повинні враховуватися при вирішенні заявленого цивільного позову.
Відповідно до ч.1 ст.128 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позову до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Задовольняючи цивільний позов ОСОБА_8 та стягуючи на її користь з обвинуваченого моральну шкоду у розмірі 150 000грн., суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався та не врахував, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_9 , вважається злочином, скоєним з необережності.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений перед початком руху транспортного засобу пропонував ОСОБА_10 пересісти в інший транспортний засіб, попередивши, що пересування на причепі, завантаженому зерном, рухатися небезпечно. Проте, останній з цим не погодився.
Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається і це не заперечувала потерпіла ОСОБА_8 , вона не проживала разом з батьком ОСОБА_10 протягом 15 років, оскільки останній до своєї смерті проживав однією сім`єю з матір`ю обвинуваченого ОСОБА_6 . Як свідчить наявна в матеріалах справи розписка, ОСОБА_8 отримала від матері обвинуваченого ОСОБА_11 спадкове майно після смерті ОСОБА_10 .
Під час розгляду даного кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_8 мотивувала свої вимоги щодо стягнення моральної шкоди тим, що її батько помер від неякісної медичної допомоги, яка надавалась йому після отримання ним травм під час дорожньо-транспортної пригоди.
Колегія суддів вважає ці доводи неспроможними, оскільки ненадання якісної медичної допомоги не є підставою для відшкодування моральної шкоди саме обвинуваченим ОСОБА_6 . Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, одразу після отримання ОСОБА_10 06 серпня 2014р. травм внаслідок падіння із завантаженого причепу, ОСОБА_9 доставив його до лікарні для надання медичної допомоги.
Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 150 000грн, суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що обвинувачений має на утриманні двох малолітніх дітей та знаходиться в скрутному матеріальному становищі.
З урахуванням зазначених обставин, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої за вироком суду першої інстанції, до 50 000грн. Саме такий розмір моральної шкоди, на думку колегії суддів, буде відповідати вимогам розумності та справедливості.
Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та матеріалами кримінального провадження не спростовуються.
За таких підстав, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди зміні.
В решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 30 липня 2015 року в частині визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_8 , змінити. Зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 до 50 000 (п`ятидесяти тисяч)грн.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: