ун. № 759/3096/15-к пр. № 1-кп/759/472/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2015 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ;

при секретарях - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, українець, гр-н України, освіта середня, не працює, який зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , судимий: - 24 червня 2003 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 187 КК України на чотири роки позбавлення волі, 25 жовтня 2006 року звільнений з місць позбавлення волі за відбуттям покарання; - 22 липня 2007 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України на чотири роки позбавлення волі; - 04 серпня 2010 року Луцьким міським судом Волинської області за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на п`ять років позбавлення волі, 18 вересня 2013 року на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області умовно-достроково звільнений невідбутий строк покарання становить один рік 26 днів, -

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121 та ч. 2 ст. 296 КК України;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Погребище Вінницькій області, українка, гр-ка України, освіта середня, працює, яка зареєстрована: АДРЕСА_2 , проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судима, -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України,

сторони провадження: прокурори: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , захисники ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , потерпіла ОСОБА_14 , -

В С Т А Н О В И В:
02 січня 2014 року приблизно о 22 год 00 хв ОСОБА_11 разом з ОСОБА_10 проводила вільний час, знаходячись біля закладів відпочинку на площі Героїв Бресту, 1 в м. Києві, поруч з ними перебувала ОСОБА_15 зі своїм приятелем ОСОБА_16 . У цей час випадково, з вочевидь надуманих причин (непорозуміння між дівчатами з приводу проявленої надмірної уваги однієї до одної) між ОСОБА_11 та ОСОБА_17 виник словесний конфлікт, який супроводжувався обоюдними образами. З метою припинення конфлікту ОСОБА_18 завів ОСОБА_19 в приміщення з гральними автоматами, а ОСОБА_10 , зі свого боку, почав заспокоювати ОСОБА_11 на вулиці.

Разом з тим, ОСОБА_11 , ігноруючи прохання ОСОБА_20 заспокоїтися, вимагала продовження з`ясування стосунків з ОСОБА_17 , викрикуючи нецензурні образи на її адресу так, щоб та почула їх через вікна приміщення, в якому знаходилася, чим продовжила принижувати честь та гідність ОСОБА_21 , порушуючи при цьому громадський порядок та спокій громадян.

Реагуючи на провокуючу поведінку ОСОБА_11 , ОСОБА_15 вийшла з приміщення на вулицю. У цей час ОСОБА_11 , продовжуючи нецензурно лаятися на адресу потерпілої ОСОБА_21 , застосувала до неї фізичне насильство - почала умисно наносити удари руками по голові та тулубу ОСОБА_21 , чим спричинила їй фізичний біль, тим самим грубо порушила громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю. Внаслідок таких дій ОСОБА_11 між нею та потерпілою ОСОБА_17 зав`язалася штовханина. ОСОБА_10 та ОСОБА_18 у конфлікт дівчат на цьому етапі не втручалися, але коли ОСОБА_22 вдалося перехопити руку ОСОБА_11 і заламати її, завівши за спину, ОСОБА_10 вступився за ОСОБА_11 і рукою стиснутою у кулак умисно наніс один удар в праву навколо-очну ділянку голови ОСОБА_21 , внаслідок чого заподіяв їй тяжке тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струс головного мозку, контузія важкого ступеня правого ока із субретинальним геморагічним крововиливом в макулярній ділянці, розрив хореідеі (судинної оболонки), відшарування сітківки, гематома на повіках правового ока та садна, субкон`юнктивальний крововилив, переломи внутрішньої та нижньої стінок правої орбіти, передньої та внутрішньої стінок правої верхньощелепної пазухи, а також правої стінки решітчастого лабіринту з послідуючим зниженням гостроти зору на праве око до 0,1 0,2.

Не зважаючи на те, що внаслідок вказаного удару з боку ОСОБА_10 потерпіла ОСОБА_15 впала на асфальтове покриття і припинила чинити опір, ОСОБА_11 не заспокоїлася, підбігла до потерпілої, сіла на неї і, продовжуючи вчиняти хуліганські дії, продовжила наносити удари руками по різних частинах її тіла, чим спричинила фізичний біль ОСОБА_22 , тим часом ОСОБА_18 з`ясовував стосунки із ОСОБА_23 . Тільки завдяки втручанню сторонніх громадян хуліганські дії, які тривали декілька хвилин з боку ОСОБА_11 , яку відтягнули від потерпілої, були припинені.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_11 свою вину у вчинені хуліганства за наведених вище обставин визнала фактично у повному обсязі, покаялася і дала показання, які за своїм змістом в цілому (крім первісної причини конфлікту) відповідають викладеним вище обставинам вчинення нею злочину, пояснивши, що дійсно 02 січня 2014 року приблизно о 22 год 00 хв вона разом з ОСОБА_10 проводила вільний час, знаходячись біля закладів відпочинку на площі Героїв Бресту, 1 в м. Києві, поруч з ними перебувала ОСОБА_15 зі своїм приятелем ОСОБА_16 . У цей час випадково з її вини ОСОБА_24 штовхнув КУДИЦЬКУ, за що відразу вибачився. Проте, ОСОБА_25 почала висловлювати з цього приводу претензії, а тому між нею, ОСОБА_26 , та КУДИЦЬКОЮ виник словесний конфлікт, який супроводжувався обоюдними образами. З метою припинення конфлікту ОСОБА_27 дійсно відвів ОСОБА_25 в приміщення з гральними автоматами, а ОСОБА_24 , зі свого боку, почав її, ОСОБА_26 , заспокоювати на вулиці, однак вона, ігноруючи прохання ОСОБА_24 , продовжувала нецензурно лаятися на адресу потерпілої так, щоб та почула її через вікна приміщення, в якому знаходилася. Як при цьому уточнила ОСОБА_26 , вона усвідомлювала, що своїми діями принижувала честь та гідність КУДИЦЬКОЇ, порушуючи при цьому громадський порядок.

Як далі показала обвинувачена, коли ОСОБА_25 вийшла з приміщення на вулицю, вона, обвинувачена, продовжуючи нецензурно лаятися на адресу КУДИЦЬКОЇ, застосувала до неї фізичне насильство, а саме почала умисно наносити удари руками по голові та тулубу КУДИЦЬКОЇ, внаслідок чого між ними зав`язалася штовханина. ДЖУЖА та БОБРОВНИК при цьому в їх конфлікт не втручалися, чим вони займалися вона не бачила. Потім, коли ОСОБА_25 раптово втратила рівновагу і впала на асфальт, вона, ОСОБА_26 , сіла на неї і, продовжуючи вчиняти хуліганські дії, продовжила наносити удари руками по різних частинах її тіла, в тому числі по голові. Завдяки втручанню перехожих її, обвинуваченої, хуліганські дії, які тривали декілька хвилин, були припинені, оскільки її відтягнули від потерпілої. Що ж стосується ОСОБА_20 , то як показала обвинувачена ОСОБА_11 , вона не бачила, щоб той наносив удар в обличчя потерпілій, а тому припустила, що остання могла зазнати вказаної вище тяжкої травми ока в наслідок її, обвинуваченої, дій.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в умисному заподіянні потерпілій тяжкого тілесного ушкодження не визнав і показав, що дійсно став очевидцем виникнення за вказаних вище обставин конфлікту між ОСОБА_26 та ОСОБА_25 з надуманих підстав, який переріс у побиття останньої. Він разом з ОСОБА_27 неодноразово вживав заходи для того, щоб розборонити дівчат, але ОСОБА_26 його не слухалася і продовжувала ображати КУДИЦЬКУ навіть і тоді, коли остання переховувалася в приміщенні. Коли ОСОБА_25 вийшла на вулицю, ОСОБА_26 розпочала бійку, наносячи потерпілий удари руками по голові та тулубу, внаслідок яких та не втрималася на ногах і впала. І після цього ОСОБА_26 не заспокоїлася, сіла на потерпілу з верху і продовжила побиття останньої. Завдяки втручанню сторонніх громадян хуліганські дії ОСОБА_26 були припинені, оскільки її відтягнули від потерпілої. При цьому як наполягав обвинувачений, потерпілій жодних ударів, в тому числі і по голові він не наносив, до виникнення в неї тяжкої травми ока не причетний і не може пояснити її причину.

Не зважаючи на визнання ОСОБА_11 своєї винуватості у вчиненні хуліганських дій та повне невизнання ОСОБА_10 своєї винуватості у заподіяння потерпілій тяжкого тілесного ушкодження та його захисну версію, винуватість їх обох, кожного окремо, у вчиненні вказаних злочинів за викладених вище обставин, підтверджується крім власне їх показань, в яких не заперечуються окремі обставини з фактичного боку, усією сукупністю досліджених у судовому засіданні інших доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Так, допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_15 показала, що 02 січня 2014 року приблизно о 22 год 00 хв разом з ОСОБА_16 проводила вільний час, знаходячись біля закладів відпочинку на площі Героїв Бресту, 1 в м. Києві, поруч з ними перебувала ОСОБА_11 разом зі своїм приятелем ОСОБА_23 . Вона, потерпіла, звернула увагу свого хлопця на те, що у ОСОБА_26 гарні очі. Однак, виявляючи невдоволення увагою до себе, ОСОБА_26 почала ображати її, внаслідок чого між ними виник словесний конфлікт, який супроводжувався обоюдними образами. Для припинення конфлікту ОСОБА_27 завів її, КУДИЦЬКУ, в приміщення з гральними автоматами, а ОСОБА_24 , зі свого боку, почав заспокоювати ОСОБА_26 на вулиці. Разом з тим, ОСОБА_26 , ігноруючи прохання ОСОБА_24 , вимагала продовження конфлікту, викрикуючи нецензурні образи на її, потерпілу, адресу так, щоб та почула їх через вікна приміщення, в якому знаходилася, чим продовжила принижувати її честь та гідність, порушуючи при цьому громадський порядок. Реагуючи на провокуючу поведінку ОСОБА_26 , вона вийшла з приміщення на вулицю, у цей час ОСОБА_26 , продовжуючи нецензурно лаятися, застосувала до неї фізичне насильство, а саме почала умисно наносити удари руками по її голові та тулубу, чим спричинила фізичний біль. Внаслідок таких дій між ними зав`язалася штовханина, при цьому ОСОБА_24 та ОСОБА_27 у конфлікт на цьому етапі дійсно не втручалися, намагалися словами їх заспокоїти, але коли їй, ОСОБА_25 , вдалося перехопити руку ОСОБА_26 і заламати її, завівши за спину, ОСОБА_24 рукою стиснутою у кулак наніс один удар в праву навколо-очну ділянку її, КУДИЦЬКОЇ, голови, внаслідок чого заподіяв їй тяжку травму правого ока, яка призвела до зниження гостроти зору до 0,1 0,2.

Як далі показала потерпіла, не зважаючи на те, що внаслідок вказаного удару з боку ОСОБА_24 вона впала на асфальт, ОСОБА_26 не заспокоїлася, сіла на неї і, продовжуючи вчиняти хуліганські дії, продовжила наносити удари руками по різних частинах її тіла, чим спричиняла фізичний біль. Тільки завдяки втручанню сторонніх громадян хуліганські дії, які тривали декілька хвилин з боку ОСОБА_26 були припинені.

Як також уточнила потерпіла, вона безпосередньо бачила, що удар, який спричинив важку травму ока, їй наніс саме ОСОБА_10 , якому ОСОБА_11 , взявши провину на себе, намагається допомогти уникнути відповідальності. Що ж стосується ОСОБА_11 , то її удари були значно слабкішими і не такими відчутними (болючими), як єдиний удар з боку ОСОБА_10 , саме після якого вона на певний час втратила свідомість.

Як видно з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 червня 2014 року, потерпіла ОСОБА_15 , будучи на той час неповнолітньою, у присутності свого законного представника та понятих вказала на ОСОБА_28 , як особу, яка під час її конфлікту з ОСОБА_26 02 січня 2014 року приблизно о 22 год 00 хв біля закладів відпочинку на площі Героїв Бресту, 1 в м. Києві нанесла їй удар в обличчя, внаслідок якого вона отримала тяжку травму ока (т. 2 а. 86-89).

Як видно з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24 лютого 2015 року, потерпіла ОСОБА_15 вказала на ОСОБА_11 , як особу, з якою в неї стався конфлікт 02 січня 2014 року біля закладів відпочинку на площі Героїв Бресту, 1 в м. Києві (т. 2 а. 97-100).

Під час судового розгляду потерпіла повністю підтвердила результати вказаних слідчих дій, вказавши на обвинувачених як учасників конфлікту.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту 03 грудня 2014 року у присутності лікаря судово-медичного експерта потерпіла ОСОБА_15 детально описала обставини та механізм нанесення їй удару ОСОБА_29 в область правого ока (т. 2 а. 90-94).

Суд відхиляє доводи захисту про недопустимість даних, які містять протоколи пред`явлення для впізнання від 24 лютого 2015 року та проведення слідчого експерименту від 03 грудня 2014 року внаслідок проведення цих слідчий дій у відсутності законного представника потерпілої. Станом на 03 грудня 2014 року, відтак і в подальшому ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3 , була повнолітня, відтак за змістом ст. 226 та 227 КПК України забезпечення участі її законного представника, яка була допущена до провадження на більш ранній стадії процесу, законом вже не вимагалося.

Суд також відхиляє доводи захисту про недопустимість даних, які містить протокол пред`явлення для впізнання від 05 червня 2015 року, внаслідок порушення, на думку захисту, вимог ч. 7 ст. 223 КПК України щодо неможливості залучення як понятих подружжя ОСОБА_30 . Ч. 7 ст. 223 КПК України не містить заборони залучення як понятих осіб, які є родичами між собою, а інших передбачених цією нормою перешкод для залучення вказаних осіб як понятих у даному випадку не виявлено.

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні висновків судово-медичного експерта від 19 травня та 12 грудня 2014 року (Т. 2 а. 105-119), у ОСОБА_21 на момент звернення за медичною допомогою (03 січня 2014 року о 00год 05 хв) виявлено тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: струсу головного мозку, контузії важкого ступеня правого ока із субретинальним геморагічним крововиливом в макулярній ділянці, розривом хореідеі (судинної оболонки), відшаруванням сітківки, субкон`юнктивальним крововиливом, гематому на повіках правового ока та садна, переломами внутрішньої та нижньої стінок правої орбіти, передньої та внутрішньої стінок правої верхньощелепної пазухи, а також правої стінки решітчастого лабіринту з послідуючим зниженням гостроти зору на праве око до 0,1 0,2. Експертом взято до уваги, що потерпілій з метою запобігання подальшого розвитку відшарування сітківки (яка у звичайному перебігу призводить до повної втрати зору на праве око, що відповідає 35 % стійкої втрати працездатності більш ніж на 1/3) з лікувальною метою була проведена лазер-коагуляція правого ока, також мав місце перелом стінок правої орбіти та решітчастої кістки (з приводу чого була проведена пластика стінок орбіти), тому вказане тілесне ушкодження за ступенем тяжкості експерт відніс до тяжкого, яке за давністю подій могло бути завдано 02 січня 2014 року. Крім того, додатково взявши до уваги дані слідчого експерименту, який було проведено у присутності цього ж експерта, останній зробив висновок про те, що єдність описаного вище тілесного ушкодження унеможливлює його розмежування за ступенем тяжкості, а локалізація та характер травматичних змін в правій навколо-очній ділянці дозволяють стверджувати, що утворення зазначеного тілесного ушкодження у ОСОБА_21 , можливо, що найменш внаслідок однократної травматичної дії (удару) у зазначену анатомічну ділянку (а саме праву навколо-очну ділянку).

Суд бере до уваги, що вказані висновки є належно мотивованими, науково обґрунтованими, складені висококваліфікованим експертом, що має достатній фах (вища медична освіта, експертна спеціальність), досвід і стаж експертної роботи, на підставі ретельного дослідження всіх матеріалів провадження (повноцінні дані медичної документації, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості, а також результати слідчого експерименту), яким не суперечить, відповіді та висновки експерта повні та вичерпні, не допускають подвійного тлумачення і суперечностей, які потребували б роз`яснення, а тому суд кладе його в основу свого висновку про отримання потерпілою саме за вказаних нею обставин тяжкого тілесного ушкодження.

Висловлену судом оцінку вказаних висновків експерта як джерела доказів не спростовують сумніви захисту в частині правильності визначення експертом ступеня тяжкості отриманого потерпілою тілесного ушкодження, оскільки ці висновки експерта є належно мотивовані і ґрунтуються не тільки на виявлених ним фактичних обставинах, в тому числі й пов`язаних з вчасним наданням високопрофесійної медичної допомоги потерпілій, поєднаної з хірургічним втручанням, а й на приписах нормативно-правових актів у сфері експертної діяльності п.п. «г» п. 2.1.1 та п. п. 4.6, 4.9, 4.10 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ № 6 від 17 січня 1995 року. Більш того, згідно з дослідженою в судовому засіданні довідкою МСЕК АВ № 0415915 потерпіла ОСОБА_15 з 23 березня 2015 року отримала третю групу інвалідності по зору (т. 1 а. 117), що цілком і безспірно підтверджує правильність висновку експерта в цій частині.

Посилання сторони захистом на порушення експертом вимог п. 2.4 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (наказ МОЗ № 6 від 17.01.1995р.), є безпідставним, оскільки цей нормативний акт такого пункту у своїй структурі не містить.

Під час судового розгляду за клопотанням захисту ретельно були перевірені медичні документи на потерпілу ОСОБА_19 на предмет стану її органів зору до моменту конфлікту, що відбувся 02 січня 2014 року, у зв`язку з чим дослідженням в судовому засіданні даних результату диспансеризації потерпілої для передачі в підлітковий кабінет, висновку про стан здоров`я дитини, історії розвитку дитини, виписних епікризів № 218, № 472, направлень лікарів та консультативних висновків, безспірно встановлено, що потерпіла з дитинства мала нормальний зір на обидва ока, який дорівнював «1» (т. 1 а. 130-131), після отримання травми перебувала на стаціонарному лікуванні в офтальмологічному відділенні із забоєм головного мозку та контузією правового ока (з 04 по 20 січня 2014 року) (т. 1 а. 35-36, 133-134), у відділенні № 14 Центру мікрохірургії ока з переломами стінок правої орбіти ока (з 20 по 27 січня 2014 року) (т. 1 а. 39-40, 139-140), де потерпіла зазнала хірургічного втручання, яке було описано експертом, в Інституті ядерної та променевої діагностики потерплій робили мультіспіральну комп`ютерну томографію головного мозку і виявили переломи кісток черепу (т. 1 а. 41-55, 135, 143-146).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 очевидець конфлікту показав, що 02 січня 2014 року приблизно о 22 год 00 хв він разом з ОСОБА_17 проводив вільний час, знаходячись біля закладів відпочинку на площі Героїв Бресту, 1 в м. Києві, поруч з ними перебувала ОСОБА_11 разом з ОСОБА_23 . КУДИЦЬКА звернула його увагу на те, що у ОСОБА_26 гарні очі. Однак, виявляючи невдоволення такою увагою до себе, ОСОБА_26 почала ображати КУДИЦЬКУ, внаслідок чого між дівчатами виник словесний конфлікт, який вдалося на деякий час припинити завівши КУДИЦЬКУ в комп`ютерний клуб. Разом з тим, ОСОБА_26 продовжувала викрикувати з вулиці нецензурні образи на адресу КУДИЦЬКОЇ, а коли остання вийшла на вулицю, ОСОБА_26 , продовжуючи нецензурно лаятися на адресу КУДИЦЬКОЇ, почала наносити удари руками по голові та тулубу останньої, внаслідок чого між дівчатами зав`язалася штовханина. ДЖУЖА намагався підійти до дівчат, але він, БОБРОВНИК, притримав його, а коли ОСОБА_25 вдалося перехопити руку ОСОБА_26 і заламати її за спину, ОСОБА_24 вирвався і наніс кулаком руки один удар в праву навколо очну ділянку голови КУДИЦЬКОЇ, внаслідок чого заподіяв їй тяжку травму правового ока. Після цього між ним, ОСОБА_27 , та ОСОБА_24 також виникла штовханина. Не зважаючи на те, що потерпіла впала на асфальт, ОСОБА_26 продовжила побиття КУДИЦЬКОЇ, сівши на неї, поки її не відтягнули випадкові перехожі.

Як видно з протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29 грудня 2014 року, свідок ОСОБА_18 вказав на ОСОБА_28 , як особу, яка під час конфлікту ОСОБА_25 з ОСОБА_26 поблизу станції метро «Святошин» нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_22 (т. 2 а. 101-104).

Під час судового розгляду свідок ОСОБА_18 повністю підтвердив результати вказаних слідчих дій, вказавши на обвинувачених як учасників конфлікту.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 також очевидець конфлікту дала аналогічні показання про обставини конфлікту, який виник 02 січня 2014 року приблизно о 22 год 00 хв між ОСОБА_11 та ОСОБА_17 , уточнивши, що: - проводила вільний час разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ніхто не мав наміру конфліктувати з ОСОБА_17 , бійка між дівчатами виникла лише тоді, коли, реагуючи на образи з боку ОСОБА_26 , ОСОБА_25 вийшла з приміщення, в якому переховувалася на прохання ОСОБА_27 ; - причиною вказаного конфлікту дійсно було дріб`язкове непорозуміння між ОСОБА_26 та ОСОБА_25 з приводу проявленої уваги однієї до одної; - бійку розпочала ОСОБА_26 і продовжувала побиття і тоді, коли ОСОБА_25 лежала на землі, хоча ініціатором конфлікту в цілому вважає КУДИЦЬКУ; - конфлікт між дівчатами був закінчений внаслідок втручання сторонніх громадян, ОСОБА_26 відтягнули від ОСОБА_25 , яка лежала на землі; - вона бачила як ОСОБА_24 під час того, як дівчата вже штовхалися, наносив один удар кулаком руки, але як їй здалося, він бив при цьому ОСОБА_27 , а не КУДИЦЬКУ; після конфлікту вона бачила синці на обличчі і ОСОБА_25 і БОБРОВНИКА, розбиту губу у ОСОБА_26 , ОСОБА_24 пошкоджень обличчя не мав.

Суд бере до уваги, що описані обидвома обвинуваченими, потерпілою ОСОБА_17 та свідками ОСОБА_27 та ЕФЕНДІЄВОЮ характер та динаміка самого конфлікту між ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , під час якого остання вдалася до вчинення хуліганських дій, що супроводжувалися особливою зухвалістю, застосувавши з надуманих підстав насильство до потерпілої, в деталях узгоджуються між собою, в тому числі і щодо: - падіння КУДИЦЬКОЇ на асфальт; - надмірної жорстокості з боку ОСОБА_26 , яка продовжила застосовувати насильство до потерпілої і тоді, коли вона перестала чинити опір, лежачи на землі; - намагання з боку ДЖУЖА та БОБРОВНИКА припинити цей конфлікт та факту вручання ОСОБА_24 у перебіг цього конфлікту лише наприкінці його розвитку.

За таких обставин суд критично оцінює захисну версію обвинуваченого ОСОБА_10 про свою не причетність до побиття потерпілої, а також припущення з цього приводу свідка ОСОБА_32 та обвинуваченої ОСОБА_11 оскільки, по-перше, ця обставина об`єктивно спростована даними, котрі містять послідовні показання самої потерпілої та свідка ОСОБА_33 , які в деталях повністю узгоджуються між собою, маючи взаємодоповнюючий характер, а також з наведеними вище об`єктивними медичними даними та результатами ретельного експертного дослідження; по-друге, свідок ОСОБА_31 намагалася пригадати далекі за давністю події, безпосереднім учасником яких не була; по-третє, припущення самої ОСОБА_11 про свою ймовірну причетність до заподіяння потерпілій тяжкої травми правового ока, крім того, що є лише припущенням, надані зацікавленої особою, яка підтримує з обвинуваченим тісні стосунки, а тому не має переваги над послідовними показаннями з цього приводу потерпілої ОСОБА_21 та свідка ОСОБА_33 , у яких відсутні мотиви оговорювати обвинуваченого ОСОБА_10 , не вказали на такі ймовірні мотиви і самі обвинувачені.

Крім того, як свідок ОСОБА_18 , так і потерпіла щиро свідчили і на користь обвинувачених: ОСОБА_25 про те, що ОСОБА_26 не наносила ударів в обличчя, від яких могла утворитися виявлена важка травма правового ока, а ДЖУЖА під час розвитку її конфлікту з ОСОБА_26 намагався його припинити; БОБРОВНИК про те, що ОСОБА_24 також намагався припинити конфлікт між дівчатами.

За таких обставин суд відхиляє як надуману версію захисту про непричетність ОСОБА_20 до заподіяння потерпілій тяжкого тілесного ушкодження, а також припущення з цього приводу ОСОБА_11 про її причетність до цього наслідку, визнає щирими, а відтак достовірними показання потерпілої ОСОБА_21 та свідка ОСОБА_33 , які узгоджуються між собою та іншими наведеними вище доказами, отриманими у встановлений законом спосіб щодо обставин, які мають значення для даного провадження, а тому ці докази є належними і допустимими, одночасно відхиляючи показання обох обвинувачених, свідка ОСОБА_32 в тій частині, в якій вони суперечать показанням потерпілої та свідка ОСОБА_34 .

Таким чином, суд вважає доведеним те, що 02 січня 2014 року приблизно о 22 год 00 хв під час конфлікту, який виник з надуманих підстав між ОСОБА_11 та ОСОБА_17 дії ОСОБА_11 , яка діючи самостійно і продовжуючи нецензурно лаятися на адресу потерпілої ОСОБА_21 , застосувала до неї фізичне насильство, лише тоді переросли у грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство). Внаслідок таких дій ОСОБА_15 крім приниження зазнала фізичного болю. Крім того, ОСОБА_10 , який хуліганських дій з боку ОСОБА_11 не схвалював, вирішив вступитися за ОСОБА_11 і рукою стиснутою у кулак умисно наніс один удар в праву навколо-очну ділянку голови ОСОБА_21 , внаслідок чого заподіяв їй тяжке тілесне ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, поєднану із зниженням гостроти зору на праве око до 0,1 0,2, після чого ОСОБА_11 продовжила свої хуліганські дії, які були припинені лише втручанням сторонніх осіб.

Органи досудового розслідування обвинувачували як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_11 у вчиненні за наведених вище обставин хуліганства за попередньою змовою групою осіб, кваліфікувавши дії їх обох за ч. 2 ст. 296 КК України.

Натомість, суд, тлумачачи всі сумніви на користь обох обвинувачених, визнавши щирими, відтак достовірними їх показання та показання свідка ОСОБА_32 , які також повністю підтвердили потерпіла та свідок ОСОБА_18 про те, що конфлікт між ОСОБА_11 та ОСОБА_17 виник випадково і з надуманих підстав, відтак не був спровокований жодною із його сторін; - ОСОБА_10 не тільки не мав наміру вчиняти хуліганські дії самостійно чи підтримувати у цьому ОСОБА_11 , навпаки, намагався припинити хуліганській дії з боку ОСОБА_11 , а наносячи удар потерпілій в обличчя, заступився у такій спосіб за свою дівчину, а не мав намір порушувати громадський порядок, і вказані обставини не спростовані жодним наданим стороною обвинувачення доказом, як правильно звернув увагу на це захист обох обвинувачених.

Оскільки в судовому засіданні безспірно встановлено, що ОСОБА_10 хуліганських дій спільно з ОСОБА_11 не вчиняв, висунуте йому обвинувачення у вчиненні хуліганства, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яке виразилося у застосуванні фізичного насильства до потерпілої ОСОБА_21 , суд вважає недоведеним з наведених вище мотивів, а тому обвинуваченого ОСОБА_10 належить виправдати за ч. 2 ст. 296 КК України за відсутністю в його діях складу цього злочину, а дії ОСОБА_11 перекваліфікувати в порядку ч. 3 ст. 337 КПК України, виключивши з її обвинувачення таку кваліфікуючу ознаку, як вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб.

У зв`язку з викладеним суд виключає з обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як недоведені наступні фактичні обставини, а саме про те, що: - ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вирішили спровокувати конфлікт з ОСОБА_17 ; - ОСОБА_11 перша підійшла до ОСОБА_21 з метою спровокувати з нею конфлікт; - порушення громадського порядку з боку ОСОБА_11 до моменту застосування нею фізичного насильства до потерпілої було грубим і супроводжувалося особливою зухвалістю; - ОСОБА_10 підбурював хуліганські дії ОСОБА_11 ; - ОСОБА_11 розпочала хуліганській дії, діючи узгоджено із ОСОБА_10 ; - ОСОБА_10 наносячи удар в праву навколо-очну ділянку голови потерпілої, діяв узгоджено з ОСОБА_11 та продовжуючи хуліганські дії; - хуліганські дії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відносно ОСОБА_21 тривали на протязі 10 хвилин.

За таких обставин, провівши всебічне, повне та неупереджене дослідження всіх обставин даного кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає недоведеним, що ОСОБА_10 02 січня 2014 року приблизно о 22 год 00 хв, знаходячись біля закладів відпочинку на площі Героїв Бресту, 1 в м. Києві, вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю (хуліганство), а тому за цим обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, виправдовує ОСОБА_10 , водночас суд вважає доведеним те, що
- ОСОБА_11 02 січня 2014 року приблизно о 22 год 00 хв, знаходячись біля закладів відпочинку на площі Героїв Бресту, 1 в м. Києві, вчинила хуліганство, тобто грубо порушила громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яке виразилося у застосуванні фізичного насильства до потерпілої ОСОБА_21 , а тому ці дії обвинуваченої ОСОБА_11 в порядку ч. 3 ст. 337 КПК України суд перекваліфіковує з ч. 2 ст. 296 на ч. 1 ст. 296 КК України;

- ОСОБА_10 02 січня 2014 року приблизно о 22 год 05 хв, знаходячись біля закладів відпочинку на площі Героїв Бресту, 1 в м. Києві, умисно заподіяв потерпілій ОСОБА_21 тяжке тілесне ушкодження за ознакою стійкої втрати працездатності не менш як на одну третину, а тому ці дії обвинуваченого ОСОБА_10 кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України.

Суд на виконання обов`язків щодо захисту прав людини, перевіривши доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_10 на порушення права на захист останнього під час його затримання та арешту на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року, з`ясував, що всі доводи сторони захисту з цього приводу були предметом ретельної перевірки судом апеляційної інстанції за апеляційною скаргою захисника, натомість ухвала слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 23 січня 2015 року залишена без зміни (т. 2 а. 55-61).

Є надумані доводи сторони захисту і про те, що ОСОБА_10 продовжує перебувати у статусі свідка, оскільки йому не була оголошена підозра. Дослідженням матеріалів досудового розслідування безспірно встановлено, що ОСОБА_10 відразу після затримання оголошувалася підозра в присутності понятих (т. 2 а. 26), проте він відмовився цей факт засвідчити своїм підписом, обравши такий спосіб поведінки і під час вчинення інших процесуальних дій (т. 2 а. 40, 45, 46; т. 1 а. 13, 78 тощо), чого і сам не заперечував.

Враховуючи викладене, правових підстав вважати, що були порушені права обвинуваченого, немає.

Потерпілою ОСОБА_17 заявлений цивільний позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином. При цьому вона просить стягнути з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 солідарно 23 584 грн 23 коп як відшкодування матеріальної шкоди (витрати на лікування), 200 000 грн відшкодування моральної шкоди, а всього 223 584 грн 23 коп.

У судовому засіданні потерпіла наполягала на задоволенні свого позову у повному обсязі, уточнивши, що внаслідок травми вона зазнала фізичних страждань, а душевні страждання, які вона зазнала у зв`язку із втратою зору правового ока, мають тривалий характер, і до того ж зумовлені істотною зміною звичайних для неї умов життя внаслідок отримання ІІІ групи інвалідності.

Обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_35 позов потерпілої не визнали, вважаючи недоведеними претензії позивача, а ОСОБА_10 , також посилаючись на свою непричетність до травмування потерпілої.
Розглядаючи цивільний позов потерпілої, суд виходить з таких засад.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Факт та обставини отримання внаслідок протиправних умисних дій обвинуваченого ОСОБА_10 потерпілою ОСОБА_17 тяжкого тілесного ушкодження з послідуючим зниженням гостроти зору на праве око до 0,1 0,2, тривалим лікуванням, поєднаним із хірургічним втручанням, а також встановленням інвалідності ІІІ групи підтверджуються наведеними вище доказами.

Однак, не всі витрати на лікування потерпілої підтверджені дослідженими в судовому засіданні фіскальними чеками та іншими первинними документами. Так, як видно з досліджених квитанцій від 08 січня 2014 року ОСОБА_15 понесла витрати на благодійний внесок (1 100 грн т. а. 43), до позову долучено договори добровільного страхування на 17 000 грн, укладений від імені гр-ки ОСОБА_36 (т. 1 а. 45-46), та на ОСОБА_37 на 400 грн (т. 1 а. 47-48), які не можна визнати витратами на лікування потерпілої, крім того, витрати на суму 1 898 грн взагалі не підтверджені жодним документом. Відтак вимоги в цій частині потерпілої безпідставні, а тому її позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, може бути задоволений частково, лише щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , який є винуватою у спричинені шкоди особою, і на суму доведених витрат, яка становить лише 3 186 грн 23 коп, в іншій частині на суму 20 398 грн, так само як і в задоволенні цього позову щодо ОСОБА_11 належить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін та думку прокурора, дослідивши подані сторонами докази, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд на підставі ст. ст. 23, 1167 1168 ЦК України, вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_21 про відшкодування моральної шкоди також частково, а саме лише на суму 120 000 грн, з яких 100 000 грн належить стягнути з ОСОБА_10 , а 20 000 грн з ОСОБА_11 враховуючи при цьому характер протиправних дій кожного з відповідачів окремо, їх ставлення до потерпілої після події злочину (відсутність проявів співчуття), ступінь їх вини, глибину фізичних і моральних страждань потерпілої, тяжкість вимушених змін у її житті, пов`язаних з проведеним хірургічним втручанням, набуття статусу інвалідності. В іншій частині належить відмовити у задоволенні позову у зв`язку із його необґрунтованістю.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_11 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який згідно із ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, дані про особу винної, яка перебуває у цивільному шлюбі, працевлаштована, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_11 , суд не встановив.

Враховуючи тяжкість злочину, встановлені дані про особу ОСОБА_11 , її вік та інші вказані вище обставини справи, суд визнає можливим призначити їй мінімальне за своїм видом покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 296 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею та іншими особами нового злочину.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу винного, який намагався припинити хуліганські дії ОСОБА_11 , перебуває у цивільному шлюбі, офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за насильницькі злочини, проте належних висновків для себе не зробив і вчинив злочин у період умовно-дострокового звільнення від покарання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_10 , суд не встановив

Враховуючи тяжкість злочину, встановлені дані про особу ОСОБА_10 , його вік та інші вказані вище обставини справи, суд визнає неможливим його виправлення без ізоляції від суспільства, а тому призначає наближене до середнього за розміром покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки саме таке рішення, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним та іншими особами нового злочину.

Остаточне покарання ОСОБА_10 має бути призначено в порядку ст. 71 КК України, оскільки обвинувачений вчинив новий злочин після постановлення вироку Луцького міського суду Волинської області від 04 серпня 2010 року, від відбуття покарання призначеного за яким був умовно достроково звільнений постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2013 року - невідбута частина покарання становить один рік 26 днів позбавлення волі.

Враховуючи обґрунтованість висунутого обвинувачення, обраний судом вид покарання, підстав вважати, що ОСОБА_10 , з огляду на дані про його особу, наявні нестійкі соціальні зв`язки, зможе ухилитися від виконання процесуальних рішень суду, суд вважає за необхідне раніше обраний щодо нього запобіжний захід залишити без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5 та 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ч. 7 ст. 284 КПК України, ст. ст. 177-179, 194, 368, 370, 371, 373-377 КПК України, суд -

З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та виправдати його за цим обвинуваченням за відсутністю в його діях складу цього злочину.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за якою призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на шість років.

На підстави ст. 71 КК України остаточно призначити ОСОБА_38 покарання шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Луцького міського суду Волинської області від 04 серпня 2010 року у виді позбавлення волі строком на шість років та шість місяців.

ОСОБА_39 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, за якою призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі шістсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто на суму 10 200 (десять тисяч двісті) грн.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 ТРИМАННЯ ПІД ВАРТОЮ залишити без зміни до набрання вироком законної сили. Утримувати ОСОБА_5 у Київському слідчому ізоляторі № 13 Управління державної пенітенціарної служби України з питань виконання покарань в м. Києві та Київській області.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_38 рахувати з дня його затримання 22 січня 2015 року.

Позов потерпілої ОСОБА_40 про відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_40 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 100 000 (сто тисяч) грн, а в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 3 186 (три тисячі сто вісімдесят шість) грн 23 коп. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_40 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 20 000 (двадцять тисяч) грн. В іншій частині, а саме в частині стягнення моральної шкоди на суму 80 000 грн, відшкодування матеріальної шкоди на суму 20 398 грн в задоволенні позову потерпілої відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляції через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СУДДЯ ОСОБА_41