Дата документу Справа № 333/2154/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/2154/15-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/2006/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч. 2 ст. 125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2015 року місто Запоріжжя
Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження № 0001019 від 6 березня 2015 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 8 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, маючого середню технічну освіту, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 13 квітня 2004 року Заводським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 307, ст. 69 КК України до 5 років позбавлення волі, Звільненого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 104 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

2) 28.10.2005 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 389, ст. 69, 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі;

3) 25.01.2006 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 194, ст. 70 ч. 4 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

4) 20.04.2011 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 121, ст. 69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 07.12.2012 року за зміною невідбутої частини покарання на покарання у виді виправних робіт строком на 10 місяців 21 день з утримання 10% заробітку,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Вирішено долю речових доказів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду першої інстанції, приблизно о 23 годині 30 хвилин 05.03.2015 року, ОСОБА_7 знаходячись на сходинковому майданчику 1-го поверху 3-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , з мотиву раптово виниклого неприязного відношення до потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою умисного заподіяння останньому тілесних ушкоджень, тримаючи у своїй правій руці кухонний ніж, завдав ним одного удару в область живота ОСОБА_9 , спричинивши при цьому своїми умисними діями потерпілому рану в області лівого підребер`я, яка у ОСОБА_9 кваліфікується як легке тілесні ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_8 , не оскаржуючи вирок в частині кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати у частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України призначити покарання у виді 180 годин громадських робіт, в іншій частині вирок суду залишити без змін.

Зазначає, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, у тому числі за тяжкий злочин проти життя та здоровся особи, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого його визнано винними, він скоїв із застосуванням кухонного ножа, з яким опинився на сходинковому майданчику під`їзду будинку, в якому мешкає, що як вважає прокурор, свідчить про заздалегідь сплановане вчинення злочину.

Як також зазначає в апеляційній скарзі прокурор, на час вчинення злочину ОСОБА_7 був не працевлаштованим, наявні в матеріалах провадження позитивні характеристики викликають сумнів в їх об`єктивності, оскільки злочин вчинений був ОСОБА_7 саме за місцем свого мешкання.

Прокурор вважає, що призначене ОСОБА_7 мінімально можливе покарання за ч. 2 ст. 125 КК України не буде сприяти меті покарання, зазначеній у ст. 50 КК України.

Суд в мотивувальній частині вироку зазначив, що вважає можливим виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства, але не обґрунтував можливість призначення мінімального покарання, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Також в поданій апеляційній скарзі прокурор звертає увагу, що судом у порушення вимог ст. 53 КК України штраф було призначено у твердій грошовій сумі 850 грн., а не у відповідній кількості неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким ОСОБА_7 призначити покарання у вигляді 180 годин громадських робіт.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив не призначати йому покарання у виді громадських робіт. Пояснив, що після звільнення з місць позбавлення волі він тривалий час не мав можливості працевлаштуватися. На цей час він має оплачувану роботу в рекламній агенції, займається виготовленням рекламних оголошень. Працевлаштований неофіційно, але ця робота має певний графік, в разі порушення якого він втратить роботу. Його заробіток є єдиним джерелом існування для родини, яка складається з непрацездатної дружини та малолітньої дитини. Також пояснив, що у скоєному кримінальному правопорушенні він щиро кається, потерпілий до нього претензій не має, про що зазначив в своїй заяві на адресу суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги та заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, при обставинах, викладених у вироку, правильні та ґрунтуються на доказах, досліджених в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та в апеляційній скарзі не оспорюються.

Доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_7 заслуговують на увагу.

Згідно статті 409 КПК України підставою зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції призначено покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 2 ст.125 КК України у виді штрафу в сумі 850 грн., чим допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини КК та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного й обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За змістом частини 1 та 2 статті 53 КК України штраф це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині цього Кодексу, з урахуванням положень частини другої цієї статті. Розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини не передбачено вищого рівня штрафу.

Відповідно до санкції частини 2 статті 125 КК України за вчинення даного злочину передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Тобто, кримінальний закон сформульовано однозначно, він чітко і послідовно вказує на єдиний вимір розміру покарання у виді штрафу - неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Таким чином, всупереч наведеним вище вимогам закону, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в твердій грошовій сумі, а не в неоподатковуваних мінімумах доходів громадян, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду України, які викладені в його постанові від 1 жовтня 2015 року у справі №154кс15, яка відповідно до ч. 1 ст. 458 КПК України є обов`язковою для всіх судів України.

З огляду на наведені вище порушення, вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання підлягає зміні.

Що стосується доводів прокурора про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, то колегія суддів з такими доводами прокурора не погоджується.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції урахував, як ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, так і дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, однак позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину. До обставини, яка пом`якшує покарання суд відніс щире каяття, обтяжуючі покарання обставини по справі - відсутні. З урахуванням всіх обставин справи, наявності пом`якшуючої покарання обставини, суд першої інстанції обґрунтовано призначив мінімальне покарання у вигляді штрафу.

Судова колегія також бере до уваги, що відповідно до аудіозапису судового засідання, прокурор в судових дебатах суду першої інстанції з урахуванням повного визнання вини та щирого каяття обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і в суді, ставлення потерпілого, який претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих, просив суд першої інстанції призначити ОСОБА_7 покарання саме у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

При цьому колегія суддів також враховує, що призначений штраф обвинуваченим сплачено 8 жовтня 2015 року (а.с. 55).

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 8 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Судді:

1. 2. 3.