Ухвала

іменем україни

23 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

при секретарі ОСОБА_7,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005210, щодо

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця с. Наташино Сакського району, АР Крим,

який проживає за адресою: АДРЕСА_1,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України,

за касаційною скаргою захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_8,

захисника ОСОБА_2,

засудженого ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2, не погоджуючись із ухваленими щодо ОСОБА_1 судовими рішеннями через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить їх змінити та звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки, на його думку, матеріали провадження містять для цього достатні підстави.

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року, ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 24 вересня 2014 року, приблизно о 22 год. 10 хв., знаходячись на автозаправній станції «АЗС», яка розташована на вул. Надніпрянське шосе в м. Києві, вчинив замах на незаконне заволодіння транспортним засобом - автомобілем «Мітсубісі Галант», державний номерний знак НОМЕР_1, належним ОСОБА_3, завдавши потерпілій, яка перебувала на передньому пасажирському сидінні, легких тілесних ушкоджень. Свої злочинні дії ОСОБА_1 не довів до кінця з причин, які не залежали від його волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженого на підтримку поданої скарги, пояснення прокурора, який заперечив проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України в касаційному порядку захисником не оспорюються.

Щодо доводів касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, то вони частково заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свій висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі, врахував відсутність обставин, що обтяжують покарання, ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу засудженого, зокрема, те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності та має молодий вік.

Проте, додатково враховуючи визнання ОСОБА_1 своєї вини під час касаційного розгляду провадження, щире каяття, його сімейний стан, колегія суддів уважає ці обставини такими, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, й приходить до висновку про можливість застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України та пом'якшення призначеного ОСОБА_1 покарання.

Крім того, колегія суддів уважає, що з мотивувальної частини вироку в порядку ст. 433 КПК України слід виключити посилання на показання засудженого під час досудового розслідування як на доказ його винуватості, оскільки воно суперечить положенням ч. 4 ст. 95 КПК України.

З урахуванням вищенаведеного на підставі ч. 1 ст. 438 КПК України колегія суддів уважає за можливе змінити судові рішення щодо ОСОБА_1 у вищевказаній частині.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Пом'якшити призначене ОСОБА_1 покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до 4 років позбавлення волі без конфіскації майна.

В порядку ст. 433 КПК України виключити з мотивувальної частини вироку посилання на показання засудженого під час досудового розслідування як на доказ його винуватості.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_11 ОСОБА_10 ОСОБА_9