Ухвала іменем україни 06 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_5.,

суддів ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 09 квітня 2015 року щодо ОСОБА_2.

Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2015 року

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 червня 2013 року за ч.ч.2, 3 ст. 185, ст.ст.70,71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців,

визнано винуватим за ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначеним за вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 червня 2013 року, остаточно призначено ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Питання про долю речових доказів вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 09 квітня 2015 року, вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2015 року щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

Судами ухвалено визнати винуватим ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України за таких обставин.

Як визнав встановленим суд, у середині квітня 2013 року, точної дати не встановлено,у вечірній час, ОСОБА_2, за попередньою змовою групою осіб, спільно з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, проникли до приміщення гаражу НОМЕР_1 гаражного кооперативу № 19 «Дружба» по вул. Конноармійська, 4 Жовтневого району м. Маріуполя, звідки таємно повторно викрав майно, яке належить ОСОБА_3, а саме: лист металу розміром 52х85 см. вартістю 600 грн, перекидач для кантування автомобілю з двох частин вартістю 300 грн, бачок бензоріза вартістю 150 грн, привід для склоочищувача автомобіля вартістю 250 грн, саморобну мототяпку «культиватор» вартістю 50 грн, колісний автомобільний диск вартістю 150 грн, зварювальну проволоку діаметром 1 мм з нержавіючої сталі вартістю 15 грн, металобрухт загальною вагою 19 кг вартістю 2 грн за кг на суму 38 грн, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_3 матеріальну шкоду на загальну суму 1 553 грн.

У касаційній скарзі захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 порушується питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження у зв'язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування наведеного вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, зазначає, що вирок суду побудований на припущеннях, оскільки не встановлено достатніх доказів для доведеності винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та вичерпано можливості їх отримання.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до них копії вироку суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Так, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень, а також інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно вимог ст.438 КПК України предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ч.1 ст.433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Вирішення питань, зазначених у касаційній скарзі щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також здійснення оцінки доказів у кримінальному провадженні до повноважень касаційного суду не віднесено.

Як вбачається з копій судових рішень, допитаний в судовому засіданні засуджений ОСОБА_2 свою вину у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у сховище, не визнав та пояснив, що крадіжки він не вчиняв, а у 2013 році його викликали до районного відділу міліції, де він підписував папери, не ознайомившись з їх змістом.

На підставі зібраних та перевірених у судовому порядку доказів, з урахуванням показань засудженого ОСОБА_2, свідка ОСОБА_4, та інших доказів, наявних у провадженні, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_2, кваліфікував його дії за ч.3 ст.185 КК України та призначив покарання.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, захисником ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу, в якій ставилось питання про скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження. При цьому захисником в апеляційній скарзі наводились відповідні доводи щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які, у тому числі, аналогічні і доводам касаційної скарги.

Апеляційний суд в межах повноважень та в порядку, визначеному ст.404 КПК України, розглянув у повному обсязі доводи поданої апеляції, визнав ці доводи безпідставними і обґрунтовано дійшов висновку про законність вироку відносно ОСОБА_2

Посилання у касаційній скарзі захисника на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які на його думку допущені судами першої та апеляційної інстанції є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, доводи захисника про відсутність достатніх доказів для доведеності винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх безпідставними з наведенням в ухвалі докладних мотивів такого рішення.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.419 КПК України.

Як вбачається із наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, при призначенні ОСОБА_2 покарання, суд згідно із вимогами ст.65 КК України в достатній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, пом'якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Призначене ОСОБА_2 покарання, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для скасування судових рішень та закриття кримінального провадження з мотивів, викладених у касаційній скарзі захисника ОСОБА_1 колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень не встановлено.

Виходячи з наведеного, з урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі і наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, у зв'язку із чим у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 слід відмовити на підставі п.2 ч.2 ст.428 КПК України.

Керуючись ч.2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 09 квітня 2015 року щодо ОСОБА_2.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ___________________ ОСОБА_6 ОСОБА_5 ОСОБА_7