Справа № 423/344/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/53/2016
Категорія - ч. 4 ст. 405 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000105, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бухара, Республіка Узбекистан, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, із середньою освітою, раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою.

Початок відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту його затримання, тобто з 09 березня 2015 року.

Процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 923грн. 30коп. стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави.

Питання про речові докази вирішено в порядку статті 100 КПК України.

Як встановлено судом першої інстанції, з 29 січня 2015 року сержант ОСОБА_7 проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині польова-пошта НОМЕР_1 на посаді курсанта.

23 лютого 2015 року сержант ОСОБА_7 направлений для проходження військової служби до сектору « ІНФОРМАЦІЯ_2 », території проведення Антитерористичної операції, на блок пост № НОМЕР_2 , який розташований поблизу АДРЕСА_2 на ділянці автодороги АДРЕСА_2 , де проходив військову службу на посаді командира відділення 4 навчального танкового взводу 3 навчальної танкової роти.

З 23 лютого 2015 року сержант ОСОБА_9 направлений для проходження військової служби до сектору « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на блок пост № НОМЕР_2 , який розташований поблизу АДРЕСА_2 на ділянці автодороги АДРЕСА_2 , де проходив військову службу на посаді інструктора з водіння 4 взводу забезпечення навчального процесу 3 роти забезпечення навчального процесу. Окрім того, ОСОБА_9 був залучений до несення служби у якості старшого вказаного блокпосту.

Відповідно до вимог ст.ст. 6, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, сержант ОСОБА_7 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, бути зразком високої культури, скромності и витримки, поважати честь і гідність кожної людини, виявляти повагу до військовослужбовців, шанувати честь і гідність товаришів по службі, додержуватись правил військової ввічливості та поведінки, не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому посадою, беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків явно злочинного наказу, виявляти повагу до начальників і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Положеннями ст.ст. 28-33, 35-37 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України передбачено, що усні або письмові накази начальника обов`язкові для виконання підпорядкованими військовослужбовцями.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента України від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію» в Україні 18 березня 2014 року запроваджено стан особливого періоду, який триває по теперішній час.

8 березня 2015 року, приблизно о 19 год. 21 хв., на блокпосту № НОМЕР_2 , що розташований у районі АДРЕСА_2 у районі проведення Антитерористичної операції, військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 сержант ОСОБА_9 , який був старшим блокпосту і виконував обов`язки з військової служби та відповідно до ст.ст. 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 5, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний вжити всіх передбачених законами та військовими статутами заходів до відновлення та постійного підтримання порядку й дисципліни, з метою припинення порушення сержантом ОСОБА_7 військової дисципліни у вигляді вживання алкогольних напоїв та використання стільникового телефону у темний час доби під час перебування на службі, підійшов до останнього та почав проводити виховну бесіду. Сержант ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що сержант ОСОБА_9 являється для нього начальником та виконує обов`язки з військової служби, діючи умисно, всупереч вимогам ст. ст. 6, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, перебуваючи у стані алкогольної сп`яніння, будучи невдоволеним діями сержанта ОСОБА_9 , направленими на припинення порушення військової дисципліни, вступив з ним у словесну суперечку. Продовжуючи свої неправомірні дії, сержант ОСОБА_7 взяв закріплену за ним особисту зброю - АКС-74 № НОМЕР_3 споряджену бойовими патронами та у ході боротьби з сержантом ОСОБА_9 , який намагався припинити протиправні дії сержанта ОСОБА_7 , здійснив у його сторону 3 постріли, куля від одного з яких влучила у ОСОБА_9 .

Унаслідок протиправних дій сержанта ОСОБА_7 сержант ОСОБА_9 отримав вогнепальне кульове проникаюче наскрізне поранення грудної клітки праворуч з ушкодженням верхньої долі правої легені та вогнепальні переломи двох ребер праворуч, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити і відповідно до ст. 69КК України призначити більш м`яке покарання.

В обґрунтування своїх доводів вказав, що даний вирок суду є занадто суворий, оскільки судом не з`ясовані, не проаналізовані та не відображені всі обставини справи.

Також зазначив, що в судовому засіданні суду першої інстанції він визнав свою вину, але зазначив, що не бажав таких наслідків і постріли відбулися випадково, в ході боротьби з потерпілим.

Обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що суд першої інстанції не врахував такі обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що він з власної ініціативи сплатив матеріальні збитки потерпілому та оплатив його лікування, також те, що в нього на утриманні знаходиться хвора мати похилого віку, про що в матеріалах провадження є документи що це підтверджують, та його характеристику з місця служби та місця проживання, та те, що потерпілий не має до нього жодних претензій і те, що він не притягувався ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які просили апеляційну скаргу задовольнити, прокурора та потерпілого, які просили апеляційу скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Будучи допитаним в суді першої інстанції в якості обвинуваченого ОСОБА_7 свою вину визнав та показав, що все відбувалося так, як викладено в обвинувальному акті.

Тому твердження обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що він не бажав настання таких наслідків та що постріли, які він зробив сталися випадково в ході бійки колегія суддів розцінює, як захисну версію останнього з метою пом`якшення відповідальності за вчинення зазначеного діяння.

Окрім показів обвинуваченого щодо обставин події, вина останнього у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується іншими доказами у кримінальному провадженні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 405 КК України.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини справи, сімейний стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного та обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, у розмірі мінімального покарання передбаченого санкцією статті, що йому інкримінують, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для застосування ст.69 КК та пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів не вбачає, враховуючи при цьому конкретні обставини кримінального провадження та тяжкість скоєного злочину, оскільки застосування норми цієї статті є правом, а не обов`язком суду.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 532 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

В порядку ч.2 ст. 404 КПК України засудженому ОСОБА_7 на підставі ч.5 ст. 72 КК України, зарахувати час попереднього ув`язнення перебування в СІЗО м. Чернігова з 09 березня 2015 року по 13 січня 2016 року, в строк позбавлення волі з розрахунку одному дню перебування в СІЗО відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвала набуває законної сили негайно і може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а для засудженого, який перебуває під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4