Ухвала іменем україни 03 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000771 за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 ,
встановила:

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2015 року засуджено
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина
України, уродженця с. Молочки Чуднівського району Житомирської області, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

- за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Судом вирішено питання відшкодування судових витрат у справі.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 серпня 2015 вирок місцевого суду змінено.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком тривалістю 3 роки з покладенням відповідних обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.
Зі вступної частини вироку суду виключено вказівку про наявність у ОСОБА_6 судимості за вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 17.10.2001 року, яким останнього було засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі.
В решті вирок суду залишено без зміни.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, 24 лютого 2015 року, приблизно о 00 год. 45 хв., маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, неподалік буд. АДРЕСА_1 із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, штовхнув у плече потерпілу ОСОБА_7 (1977 р.н.), від чого вона впала на землю, та відкрито заволодів майном останньої на загальну суму 1149 грн. 66 коп.
У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікацію його дій, вважає, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даними, що характеризують особу засудженого, внаслідок м`якості.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів визнає їх такими, що підлягають задоволенню з таких підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, по суті не оспорюється і підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому законом порядку, досліджених та належно оцінених судом.
Дії засудженого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України кваліфіковані правильно, що також не оспорюється у касаційній скарзі.
Доводи прокурора про м`якість призначеного покарання є обґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване в тому випадку, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Суд апеляційної інстанції, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, наведених вимог закону не дотримався.
Так, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.03 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками).
Апеляційний суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_6 злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до категорії тяжких, обставини скоєння злочину та його зухвалість, а також дані про особу ОСОБА_6 , який раніше відбував покарання за скоєння особливо тяжкого злочину (судимість погашена відповідно до ст. 89 КК України), але належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисне правопорушення, за місцем проживання характеризується задовільно, що свідчить про небажання ОСОБА_6 вести нормальний спосіб життя. Формально визнавши, що судимість ОСОБА_6 від 17.10.2001 погашена, тільки на підставі цього, суд апеляційної інстанції дійшов необґрунтованого висновку про можливість його виправлення без реального відбування покарання, що про неправильне застосування апеляційним судом кримінального закону.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та м`якістю призначеного засудженому покарання із призначенням нового розгляду провадження у суді апеляційної інстанції, у процесі якого суду необхідно дослідити усі обставини справи та дані про особу засудженого і прийняти законне й обґрунтоване рішення.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів,
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 серпня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3