Ухвала іменем україни

14 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000365 за касаційною скаргою прокурора на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 01 липня 2015 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

в с т а н о в и л а:

вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2015 року визнано винуватою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання: за ч. 1 ст. 190 КК України штраф у розмірі 600 грн., за ч. 4 ст. 358 КК України штраф у розмірі 510 грн.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді штрафу розміром 600 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 01 липня 2015 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про зміну рішень суду, зниження розміру штрафу в зв`язку із неправильним застосуванням судами закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що судом призначено засудженій покарання у виді штрафу в твердій грошовій сумі, яка не є кратною неоподатковуваному мінімуму доходів громадян. Апеляційний суд на наведене уваги не звернув, та помилку суду першої інстанції не виправив. У зв`язку з цим, прокурор просить зменшити розмір остаточного призначеного покарання засудженій у виді штрафу до 35 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 595 грн.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винною у тому, що вона з метою отримання одноразової грошової компенсації для особи, яка позбавлена батьківського піклування й перебувала на державному утриманні та компенсації на придбання одягу й взуття, надала до навчального закладу ДНЗ «Запорізький професійний торгівельно-кулінарний ліцей» підроблений офіційний документ про те, що її, як випускника ліцею призначено на посаду кухаря ДНЗ «Малятко», що свідчило про працевлаштування, необхідне для отримання пільги. На підставі цього підробленого документу засуджена шляхом обману заволоділа чужим майном (грошовими коштами) на загальну суму 7250 грн.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав доводи скарги та вважав, що вирок та ухвала суду підлягає зміні, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України ґрунтуються на доказах, зібраних відповідно до вимог КПК України та у касаційній скарзі прокурором не оспорюються.
Відповідно до вимог ст. 53 КК України кримінальне покарання у виді штрафу визначається як грошове стягнення та накладається судом у розмірах, встановлених у Особливій частині КК України. Для обчислення розміру штрафу використовується така розрахункова одиниця як неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що безпосередньо закріплено у ч. 2 ст. 53 КК України та санкціях статей Особливої частини КК України.
Зокрема, ч. 1 ст. 190 КК України за якою засуджено ОСОБА_6 , передбачено покарання у виді штрафу в розмірі до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації правопорушень.

Системний аналіз названих норм свідчить, що кримінальне покарання у виді штрафу належить призначати у грошовій сумі в межах визначених у санкції закону розмірах. При цьому розмір грошового стягнення повинен бути кратним до визначеного законом неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції порушив вимоги ст. 53 КК України в якій закріплений принцип призначення покарання у виді штрафу та визначив за ч. 1 ст. 190 КК України засудженій покарання в розмірі 600 грн., тобто в сумі, яка не є кратною до певної кількості цілих неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи дане кримінальне провадження, на вказане увагу не звернув та допущену місцевим судом помилку не виправив.

З огляду на викладене, судові рішення щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання підлягають зміні.

Керуючись ст.ст. 433-438 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 01 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 35 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 595 грн., за ч. 4 ст. 358 КК України до 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити засудженій покарання у виді штрафу 35 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 595 грн.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_1