Справа № 462/3186/15-к
У Х В А Л А
09 грудня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 про обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

встановив:
В провадженні Залізничного районного суду м.Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000764 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який перебуває під вартою.

Прокурор в ході судового розгляду, в судовому засіданні 09.12.2015 року, заявив клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під ватрою на строк два місяці, оскільки відсутні будь-які дані про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на потерпілого та свідків для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 заперечили щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, посилаючись на його безпідставність і відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які б давали підстави для утримання ОСОБА_5 під вартою. При цьому обвинувачений подав письмове клопотання про зміну йому запобіжного заходу на будь-який не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки його вину стороною обвинувачення не доведено, а прокурор керується лише припущеннями.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до переконання, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає, ОСОБА_5 слід змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з наступних підстав.
У відповідності до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно вплинути на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Згідно ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Відповідно до ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 27.03.2015 року при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховувались ризики того, що ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
На даний час під час судового розгляду потерпілий допитаний, за клопотанням прокурора змінено обсяг і порядок дослідження доказів, виключено зі складу свідків обвинувачення, які підлягають допиту в судовому розгляді, свідка ОСОБА_6 , а свідок ОСОБА_7 є працівником поліції, що виключає можливість обвинуваченого ОСОБА_5 вплинути на їх покази, тобто вказаний ризик відпав.
Крім цього, суд бере до уваги, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, однак, сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується ОСОБА_5 , не може бути підставою для застосування найбільш тяжкого запобіжного заходу, оскільки це суперечило б презумпції невинуватості.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого є безпідставним, погоджується з доводами сторони захисту, які є обгрунтованими, і вважає за можливе щодо ОСОБА_5 застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належну процесуальну поведінку під час судового провадження.
Строк дії ухвали про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не може перевищувати двох місяців, а тому визначається судом до 06.02.2016 року.
Враховуючи вимоги ч.ч. 3, 5 ст.202 КПК України, оскільки щодо обвинуваченого ОСОБА_5 застосовується запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суд вважає за необхідне негайно звільнити обвинуваченого з-під варти та зобов`язати його невідкладно прибути до свого місця проживання.
Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 183, 193, 202, 331 КПК України, суд -

ухвалив:
Змінити обвинуваченому у кримінальному провадженні №0000764 ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки:

1)прибувати до суду за першою вимогою;

2)не залишати місце постійного проживання квартиру АДРЕСА_1 цілодобово;

3)носити електронний засіб контролю.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань до обвинуваченого ОСОБА_5 може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Копії ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, направити для виконання і контролю органу внутрішніх справ за місцем проживання обвинуваченого.

Обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити з-під варти в залі суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк дії ухвали складає два місяці з дня її проголошення і закінчується 06 лютого 2016 року.

Ухвала суду постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення остаточного рішення окремому оскарженню не підлягає.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: ОСОБА_1