Справа № 1-кп/487/463/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,секретаря ОСОБА_2 ,прокурора прокуратури Заводського району ОСОБА_3 ,обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, українця, громадянина України, не одруженого, освіта середня спеціальна , не працює, проживає по АДРЕСА_1 ,раніше не судимого в силу ст. 89 КК України-

- у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В
27.06.2015 року о 12 годині 00 хв. біля будинку №4 по вул. Нікольська в м.Миколаєві , співробітниками Заводського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КУпАП було затримано ОСОБА_4 , у якого в ході особистого огляду , у присутності двох понятих , у правій зовнішній кишені його куртки був виявлений та вилучений металевий предмет, ззовні схожий на кастет, який він незаконно зберігав при собі для самооборони.

Обвинувачений ОСОБА_4 в ході судового засідання свою вину визнав повністю та щиро розкаявся у скоєному.

Крім того, його вина підтверджується висновком експерта №165 від 29.06.2015 року наданий на експертизу металевий предмет,який було вилучено у ОСОБА_4 являється контактною холодною зброєю ударно-дробильної дії - кастет довільної форми спрощеної конструкції, який виготовлено саморобним способом.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині доведена повністю і його дії суд кваліфікує за ч.2 ст. 263 КК України як незаконне носіння холодної зброї( кастет) без передбаченого законом дозволу.

14.07.2015р. в даному кримінальному провадженні між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 в порядку, передбаченому ст.ст. 468,469,472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості.

На момент укладення угоди, прокурор вважає, що ОСОБА_4 за кримінальне правопорушення , передбачене ч.2 ст. 263 КК України ,повинен понести покарання , у вигляді 2 років позбавлення волі, із звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки на підставі ст.75 КК України , з покладанням обов*язків відповідно до п.п.2,3,4 ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально- виконавчої інспекції,повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з*являтись в органи кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

ОСОБА_4 згоден понести за вчинене ним протиправне діяння покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, із звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки на підставі ст.75 КК України , з покладанням обов*язків відповідно до п.п.2,3,4 ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально- виконавчої інспекції,повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з*являтись в органи кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 та прокурор досягли угоди про визнання винуватості , підписали її, ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, - суд розглянув справу відповідно до положень ст.473, ч.5 ст.474 КПК України.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд приходить до наступного:

Відповідно до п.2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості , тяжких злочинів ,внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладання угоди про визнання винуватості у кримінальному проваджені, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.263 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що він цілком розуміє характер обвинувачення та повністю визнає свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України. Крім того зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки та укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473 ч.2 КПК України, наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, згодний з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні угоди.

Суд переконався, що затвердження угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді та дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК України.

Керуючись ст.ст. 369-374 КПК України, суд

З А С У Д И В :
Затвердити угоду від 14.07.2015 року ,укладену між прокурором прокуратури Заводського району м.Миколаєва ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0003340 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України, за яким призначити йому узгоджене між сторонами угоди про визнання винуватості від 14.07.2015 року покарання , у вигляді 2 років позбавлення волі, із звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки на підставі ст.75 КК України , з покладанням обов*язків відповідно до п.п.2,3,4 ст.76 КК України, а саме не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально- виконавчої інспекції,повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з*являтись в органи кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази по справі знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обмеження права оскарження вироку визначені ч.2 ст.473 КПК України.

СУДДЯ ОСОБА_7