Ухвала
іменем україни
09 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0007418, за обвинуваченням

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця і мешканця

АДРЕСА_1 , судимого:

- 21 квітня 2008 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки

позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з

випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- 05 травня 2009 року за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно на 4 роки 6 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2014 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК Українина 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв?язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів та особі засудженого. Вважає, що суд необгрунтовано звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, що потягло призначення несправедливо м`якого покарання. Крім того, не навів у вироку належного мотивування свого рішення та допустив суперечності при прийнятті рішення про застосування ст. 75 КК України. Вказує, що апеляційним судом безпідставно залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора, який просив апеляційний суд ухвалити новий вирок. Зазначає, що суд апеляційної інстанції не мотивував свого рішення належним чином та постановив ухвалу, яка за змістом не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У запереченні на касаційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_6 просить залишити судові рішення щодо нього без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він, 26 серпня 2014 року, приблизно о 03 год. 40 хв., повторно, таємно викрав чуже майно, а саме, відкрив кришку бензобака автомобіля BA3-21053, який знаходився на неохоронюваній стоянці за адресою АДРЕСА_2 , та за допомогою гумового шлангу злив у 2 пластикові каністри 16 л бензину AІ-95, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 252 грн. 80 коп.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого та захисника, які вважали, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, пояснення прокурора на підтримання касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги і заперечення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості у зв`язку з необгрунтованим звільненням засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, аналогічні доводам, які були наведені прокурором в апеляційній скарзі. Перевіривши доводи прокурора, апеляційний суд визнав їх необгрунтованими, мотивувавши належним чином свої висновки, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.

При призначенні покарання ОСОБА_6 суд повністю дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України. При цьому врахував характер і ступінь тяжкості вчинених засудженим кримінальних правопорушень, дані про його особу, обставини, що пом`якшують покарання, та навів їх у вироку. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено. Зокрема, суд взяв до уваги, що ОСОБА_6 повністю визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, взяв до уваги, що він раніше судимий, та обрав покарання у виді позбавлення волі в межах санкції закону.

Дійшовши висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, суд належним чином обґрунтував своє рішення, зазначивши підстави застосування ст. 75 КК України. Покарання, призначене засудженому, є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав вважати його м`яким немає.

При перегляді справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, належним чином перевірив наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи та постановив рішення з наведенням докладних підстав його прийняття.

Істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 , про що йдеться у касаційній скарзі прокурора, допущено не було.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Святошинського районного суду м.Києва від 23 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3