Справа №592/5149/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/491/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження , відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002849, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду міста Суми від 09 червня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянин України, уродженець та мешканець

АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 17.12.1991 року Центрально-міським районним судом міста Горлівки Донецької області, за ст.140 ч.2 КК України (в редакції 1960 р.) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

2) 15.12.1993 року Центрально-міським районним судом міста Горлівки Донецької області, за ст.140 ч.2, 141 ч.2, 193 ч.3, 102, 42 КК України (в редакції 1960 р.) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років;

3) 01.07.1999 року Калінінським районним судом міста Горлівки Донецької області, за ст.142 ч.3, 196-1, 42 КК України (в редакції 1960 р.) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;

4) 13.01.2005 року Микитівським районним судом міста Горлівки Донецької області, за ст.129 ч.1, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців;

5) 04.07.2007 року Микитівським районним судом міста Горлівки Донецької області, за ст.186 ч.3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

6) 29.11.2007 року Микитівським районним судом міста Горлівки Донецької області, за ст. 187 ч. 3, 70 ч.4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного йому майна,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, а також постановлено стягнути з ОСОБА_7 в доход держави процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 306 грн 90 коп. ,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, а саме - в тому, що він 01 травня 2015 року, близько 15:00 год, перебуваючи поблизу будинку за АДРЕСА_2 , повторно, відкрито викрав належавші ОСОБА_8 сумку та жіночий гаманець загальною вартістю 170 грн., а також шо він 03 травня 2015 року, близько

14:00 год., перебуваючи в лісосмузі, що розташована між річкою Псел та вулицею Заливною в місті Суми поблизу будинку за № 39, повторно, відкрито викрав належавшу ОСОБА_9 жіночу сумку та майно, що знаходилось у ній, на загальну суму вартості 3050 грн., а також що він 08 травня 2015 року, близько 11 год. 55 хв., перебуваючи поблизу

будинку за АДРЕСА_2 , повторно, відкрито викрав належавші ОСОБА_10 жіночу сумку та майно, що знаходилось у ній на загальну суму вартості 1 521 грн.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не погоджується з вироком суду, вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про наявність у нього судимостей за судовими рішеннями від 26.10.1993 року і від 04.07.1993 року, просить застосувати ст.69 КК України та пом"якшити призначене йому покарання з урахуванням його щирого каяття у скоєнні злочину, активного сприяння розкриттю злочину, тяжких сімейних обставин, позитивної характеристики з місця позбавлення волі, відсутності претензій з боку потерпілих.

Апеляційний розгляд провадження здійснено в порядку ст. 405 КПК України за неявки потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Заслухавши суддю-доповідача про обставини кримінального провадження та зміст поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою апеляційну скаргу підтримує, просить урахувати те, що він вчинив злочини не маючи змоги проїхати до місця проживання своїх батьків, а також те, що у нього погіршився зір, заслухавши думку прокурора ОСОБА_6 , який вважає вирок суду законним та обгрунтованим, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів дійшла переконання, що подана обвинуваченим ОСОБА_7 апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки вироку суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, дослідженим судом в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, і у поданій апеляційній скарзі не оспорюються.

Злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані правильно.

Доводи обвинуваченого про наявність у даному кримінальному провадженні підстав для пом"якшення призначеного йому покарання є непереконливими і необгрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом"якшують покарання .

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин провадження.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вищезазначених вимог закону України про кримінальну відповідальність, врахувавши характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного, а також пом"якшуючі покарання обставини, серед яких - повне визнання вини та каяття у вчиненні злочину, часткове відшкодування шкоди, завданої вчиненням злочину, думка потерпілих, які не наполягали на суворості покарання, і призначив саме м"яке за строком покарання у виді позбавлення волі, яке передбачене санкцією ч.2 ст. 186 КК України.

При цьому незастосування судом при призначенні ОСОБА_7 покарання ст. 69 КК України повністю узгоджується з обставинами кримінального провадження і вимогами закону України про кримінальну відповідальність.

Так, згідно ч.1 ст. 69 КК України, за наявністю кількох обставин, що пом"якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті ( санкції частини статті ) Особливої частини КК України, або перейти до іншого більш м"якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті ( санкції частини статті ) Особливої частини КК України за цей злочин.

З огляду на те, що ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів і, будучи звільненим 28 квітня 2015 року з місць позбавлення волі після відбуття покарання, буквально через декілька днів знову вчинив умисний тяжкий злочин, колегія суддів не убачає підстав, передбачених ч.1 ст. 69 КК України для пом"якшення призначеного обвинуваченому покарання.

Також, враховуючи дані про репутацію обвинуваченого, відсутні передбачені ст. 75 КК України підстави для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про безпідставне визнання судом наявності у ОСОБА_7 судимості за вироком від 04 липня 1993 року, оскільки з ухваленого у даному кримінальному провадженні Ковпаківським районним судом міста Суми вироку від 09 червня 2015 року не убачається даних про наявність у обвинуваченого такої судимості, а зазначені в цьому вироку дані про судимість ОСОБА_7 за вироком Микитівського районного суду міста Горлівки Донецької області від 04 липня 2007 року за ч.3 ст. 187, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки підтверджується наявною у матеріалах провадження копією вищевказаного вироку.

Разом з цим, колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необгрунтованість посилання суду щодо наявності у нього судимості за вироком від 26 жовтня 1993 року.

Дійсно за змістом вступної частини ухваленого стосовно ОСОБА_7 вироку судом першої інстанції зазначено, що обвинувачений раніше судимий, в тому числі - 26.10.1993 року Центрально -міським районним судом міста Горлівки Донецької області за ст. 101 ч.1 КК України ( в редакції 1960 року ) до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Згідно довідки, виданої УМВС України в Сумській області щодо наявності у ОСОБА_7 судимості, зазначено дані про те коли і якими судами обвинувачений засуджувався за період з 17 грудня 1991 року по 29 листопада 2007 року. Також, за змістом довідки має місце інформація про засудження ОСОБА_7 26.10.1993 року за ст.101 ч.1 КК України до трьох років позбавлення волі та звільнення його на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

В той же час, у даній довідці відсутні дані яким саме судом ухвалювався такий вирок, а у наявних в матеріалах кримінального провадження копіях ухвалених стосовно ОСОБА_7 після 26.10.1993 року вироків відсутня інформація про наявність у обвинуваченого такої судимості.

Виходячи з вимог ч.4 ст. 17 КПК України, колегія суддів вважає необхідним сумніви щодо навності у ОСОБА_7 вищезазначеної судимості трактувати на користь обвинуваченого.

За таких обставин ухвалений стосовно ОСОБА_7 вирок підлягає зміні шляхом виключення зі змісту вступної частини вироку посилання на наявність у ОСОБА_7 судимості за вироком Центрально-міського районного суду міста Горлівки Донецької області від 26.10.1993 року за ст. 101 ч.1 КК України ( в редакції 1960 року ), а апеляція засудженого в цій частині підлягає задоволенню.

Тому, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ковпаківського районного суду міста Суми від 09 червня 2015 року стосовно ОСОБА_7 змінити, виключити зі змісту вступної частини вироку посилання на наявність у ОСОБА_7 судимості за вироком Центрально-міського районного суду міста Горлівки Донецької області від 26.10.1993 року за ст. 101 ч.1 КК України ( в редакції 1960 року ).

В решті вирок суду першої інстанції у даному кримінальному провадженні залишити без змін.

Ця ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той же строк з дня одержання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4