пр. № 1-кс/759/4706/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2015 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м Києві скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві про закриття кримінального провадження та зобов`зання слідчого вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
До суду звернувся зі скаргою ОСОБА_2 , якою вона просить скасувати постанову слідчого СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006115 від 22.06.2015 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України; зобов`язати слідчого СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_3 розглянути два клопотання адвоката ОСОБА_4 від 08.07.2015 р. та від 08.10.2015 р.

При цьому, мотивує свою скаргу наступним.

22.06.2015 р. він подав до Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві заяву за фактом вчинення 25.05.2015 р. ОСОБА_5 замаху на спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень, яке було небезпечним для життя у момент його удушення приблизно о 19 год. 30 хв. у приватному будинку по АДРЕСА_1 , співвласником якого він є.

Указаний замах, на його думку, кваліфікується за ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 121 КК України.

Відомості у цей же день були внесені до ЄРДР, однак, частково іншого змісту, а саме, що громадянин ОСОБА_6 умисно спричинив йому тілесні ушкодження (ч.1 ст. 125 КК України «легкі тілесні ушкодження»), про що мені стало відомо 23.06.2015 р. після отримання витягу з кримінального провадження № 0006115.

Доказом нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому є висновок судово-медичної експертизи. У своїх поясненнях він вказав, що завчасно не зафіксував нанесені йому тілесні ушкодження ОСОБА_6 , оскільки до його побиття була причетна колишня його дружина ОСОБА_7 , яка виховує його дитину.

Після того, як у червні 2015 р. він дізнався, що ОСОБА_6 подав 25.05.2015 р. заяву до Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві про те, що він наніс йому умисні тілесні ушкодження середньої тяжкості, він звернувся з указаною вище заявою.

Факт замаху на нанесення йому тяжких тілесних ушкоджень за вищевказаних обставин може бути підтверджений сукупністю таких доказів, як:

- протоколи допитів його, колишньої дружини, ОСОБА_8 ;

- відтворення обстановки та обставин події за участю вищевказаних осіб;

- висновок судово-медичної експертизи, який повинен надати відповідь на підставі зібраних доказів, чи вважаються небезпечними для його життя дії ОСОБА_8 у момент його удушення, яке супроводжувалось закликом до колишньої дружини, що б зламати його опір, нанести йому тілесні ушкодження в його пах.

При цьому для встановлення факту замаху на нанесення йому тяжких тілесних ушкоджень не є обов`язковим наявність у справі висновку судово-медичного експерта, який би підтверджував чи спростовував факт нанесення йому легких тілесних ушкоджень.

08.07.2015 р. його представник адвокат ОСОБА_4 подав через загальну канцелярію Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві клопотання на ім`я слідчого ОСОБА_3 , яким просив:

1. Допитати ОСОБА_9 на предмет поданої ним заяви в частині замаху на нанесення йомі тяжких тілесних ушкоджень.

2. Допитати з аналогічних питань свідка ОСОБА_7 .

3. Вилучити у передбачений законом спосіб у ОСОБА_7 цифрові фотознімки, які зберігаються у її смартфоні та містять інформацію про обставини вчинення замаху на нанесення йому тяжких тілесних ушкоджень.

4. Провести слідчий експеримент (відтворити обстановку і обставини події) за його участю та окремо за участю ОСОБА_8 з метою перевірити, чи мало місце удушення потерпілого.

5. За результатами слідчого експерименту призначити судово-медичну експертизу, перед якою поставити питання:

1). Чи являлось небезпечним для життя ОСОБА_2 в момент його удушення ОСОБА_10 за обставин, описаних та відтворених ОСОБА_2 під час слідчого експерименту?

2). Чи являлось небезпечним для життя ОСОБА_2 в момент його удушення ОСОБА_10 за обставин, описаних та відтворених ОСОБА_10 під час слідчого експерименту?

Доручити проведення судової експертизи Київському відділу судово-медичної експертизи обвинувачених, потерпілих осіб, розташованого за адресою: м. Київ, пров. Бондарський, 7а, або Головному бюро судово-медичної експертизи МОЗ України, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Оранжерейна, 9».

Указане клопотання слідчий ОСОБА_3 в порушення ст. 220 КПК України протягом трьох днів не розглянув, результати розгляду клопотання адвокату ОСОБА_4 не надіслав.

До матеріалів кримінального провадження слідчий ОСОБА_3 долучив рапорт на ім`я начальника СВ райуправління міліції про те, що він неодноразово викликав його по телефону для допиту у якості потерпілого та направлення його на СМЕ для встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, але він жодного разу не повідомив та не з`явився до Святошинського райуправління для проведення слідчих дій.

Указаний рапорт не містить дати його складання та реєстраційного номеру, не містить інформації-коли та на який номер телефону дзвонив йому слідчий ОСОБА_3 , чим указане підтверджується.

Він та його представник адвокат ОСОБА_4 протягом липня-серпня 2015 р. кілька разів приїжджали до Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві та усно просили ОСОБА_3 виконати зазначені у клопотанні від 08.07.2015 р. слідчі дії, на період виконання яких він обіцяв забезпечити слідчого автомобільним транспортом, на що слідчий відповідав, що він зайнятий, просив прийти у інший день.

В перші дні вересня 2015 р. слідчий ОСОБА_3 усно повідомив, що він закрив кримінальне провадження та передав матеріали до архіву, при цьому відмовився надати постанову про закриття к/п, мотивуючи тим, що його екземпляр разом із матеріалами к/п в архіві райуправління міліції.

Він та його представник адвокат ОСОБА_4 з перших днів вересня 2015 р. по 28 жовтня 2015 р. безрезультатно намагалися знайти в Святошинському РУГУ МВС України в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0006115, оскільки матеріали к/п у слідчому відділі рахувались як такі, що передані до архіву, а в архіві згідно їх з базою даних рахувались за СВ.

08.10.2015 р. його адвокат через загальну канцелярію Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві подав заяву, вх. № 15681 від 08.10.2015 р., адресоване до архіву, якою просив надати для ознайомлення та зняття фотокопій матеріали к/п № 0006115 та надати, якщо є копія, копію постанови про закриття к/п, якщо така виготовлена для заявника.

08.10.2015 р. його адвокат через загальну канцелярію Святошинського РУГУ МВС України в м. Києві подав клопотання, яким просив надати для ознайомлення та зняття фотокопій матеріали к/п № 0006115, а якщо провадження закрите, то надати також копію постанови про закриття к/п. Якщо ж провадження не закрите, то надати довідку або інший документ (роз`яснення прав, тощо) про визнання його, ОСОБА_2 , потерпілим або що йому роз`яснено права потерпілого. Виконати раніше заявлене клопотання адвоката ОСОБА_4 про виконання слідчих дій, про результати розгляду якого станом на 08.10.2015 р. адвокат ОСОБА_4 не був повідомлений.

29.10.2015 р. адвокат ОСОБА_4 дізнався, що адресована до архіву заява від 08.10.2015 р. працівниками архіву була передана 19.10.2015 р. до СВ райуправління міліції, оскільки матеріали кримінального провадження № 0006115 до архіву не надходили.

29.10.2015 р. адвокат ОСОБА_4 від начальника СВ райуправління міліції нарешті дізнався, що матеріали кримінального провадження № 0006115 за межі СВ до архіву не відправлялись, після чого у цей же день слідчий ОСОБА_3 повідомив, що «знайшов» матеріали к/п та надав адвокату ОСОБА_4 для ознайомлення і зняття фотокопій, а також вперше вручив постанову про закриття кримінального провадження від 31.08.2015 р., про що адвокат ОСОБА_4 зробив відповідну відмітку в матеріалах к/п.

Під час ознайомлення 29.10.2015 р. з матеріалами к/п адвокат ОСОБА_4 виявив лист від 29.10.2015 р. про повідомлення його про закриття кримінального провадження. При цьому постанова до матеріалів кримінального провадження була долучена після листа від 29.10.2015 р., що вказує на ймовірну відсутність постанови у матеріалах к/п до моменту приєднання указаного листа.

Долучаючи 29.10.2015 р. до матеріалів к/п листа від 29.10.2015 р., слідчий ОСОБА_3 не набрався сміливості долучити йому адресовані два вищезгадані клопотання адвоката ОСОБА_4 від 08.07.2015 р. та 08.10.2015 р., а також результати їх розгляду. В усній формі слідчий ОСОБА_3 пояснив, що доля згаданий клопотань йому невідома.

Таким чином, після внесення відомостей до ЄРДР у кримінальному провадженні № 0006115 слідчий ОСОБА_3 не виконав жодної процесуальної дії, не розглянув жодного клопотання, закрив кримінальне провадження з надуманих підстав, про що вказано нижче, після чого йому не направив постанову, матеріали к/п не передав до архіву, у зв`язку з чим він не міг протягом майже двох місяців після закриття к/п ознайомитись з матеріалами к/п, отримати постанову та оскаржити її, що у сукупності призвело до грубого порушення його прав заявника і потерпілого.

Закриваючи кримінальне провадження, у першому абзаці мотивувальної частини Постанови слідчий ОСОБА_3 вказав, що він встановив, що існують матеріали іншого кримінального провадження за № 0005150 від 26.05.2015 р. за ч.1 ст. 125 КК України, відкритого за заявою ОСОБА_6 за фактом нанесення йому 25.05.2015 р. тілесних ушкоджень ним, ОСОБА_2 .

У другому абзаці мотивувальної частини постанови, персонально не маючи ніякого відношення до матеріалів к/п НОМЕР_1 , слідчий ОСОБА_3 без долучення першоджерела, навів інформацію, схожу на ту, яку було внесено до ЄРДР у к/п № 0005150 на підставі заяви ОСОБА_6 , а також без залучення першоджерела навів інформацію, яка, начебто, є у поясненнях свідка ОСОБА_11 у к/п № НОМЕР_1 , що він зламав ОСОБА_6 палець під час бійки 25.05.2015 р.

Таким чином, слідчий ОСОБА_3 , не допитуючи свідка у к/п № 0006115, помилково мотивував закриття указаного к/п у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення поясненнями свідка, допитаного у іншому к/п № НОМЕР_1 , тим самим слідчий ОСОБА_3 під час досудового слідства в одному к/п надав преюдиціальне значення поясненням свідка з іншого к/п.
Більше того, слідчий ОСОБА_3 «нагородив» свідка ОСОБА_11 статусом його дружини, яка раніше була лише його тещею.

25.05.2015 р. теща не була свідком бійки за його участю з однієї сторони, та участю ОСОБА_6 і колишньої його дружини ОСОБА_7 з другої сторони, а тому теща взагалі не може бути свідком.

Слідчий ОСОБА_3 у постанові частково переплутав значення двох юридичних термінів, а саме: «об`єктивна сторона злочину» та «вина», яка є однією із ознак суб`єктивної сторони злочину наряду з мотивом та метою. Як наслідок, слідчий ОСОБА_3 застосував у постанові як підставу для закриття кримінального провадження новостворений ним псевдоюридичний термін «об`єктивна вина», яку із зрозумілих причин йому «… не вдалося встановити», що і спонукало слідчого закрити к/п № 0006115.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 -адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримав.

Слідчий СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві (Святошинського районного управління поліції ГУ національної поліції України в м. Києві) ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з`явився, не надав матеріали кримінального провадження, тому слідчий суддя, враховуючи думку представника скаржника, матеріали та обставни справи, вважає за можливе розглянути скаргу у відсутність слідчого на підставі наявних у справі доказів, оскільки його неявка відповідно до частини 3 ст. 306 КПК України не перешкоджає розгляду скарги по суті та з урахуванням термінів розгляду скарги.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 -адвоката ОСОБА_4 , вивчивши матеріали скарги, суд вважає за необхідне задовольнити скаргу, виходячи з наступного.

Згідно п. 2 ч.1, ч. 3 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Слідчий, закриваючи кримінальне провадження, посилається на п.2.ч.1 ст. 284 КПК України, вказуючи, що кримінальне провадження закрити у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Подавач скарги вважає безпідставними твердження слідчого про те, що не вдалось встановити об`єктивну вину ОСОБА_6 , особу та об`єктивну вину та його причетність до вчиненого кримінального правопорушення, а також, що в ході проведення перевірки по даному кримінальному провадженню об`єктивних доказів вчинення кримінального правопорушення не здобуто, та скаржник наводить відповідні докази, які повинен був дослідити орган досудового розслідування. І такі твердження подавача скарги є обґрунтованими, бо зі змісту постанови про закриття кримінального провадження від 31.08.2015 р. не вбачається, що слідчий ОСОБА_3 провів слідчі дії для перевірки достовірності на предмет відповідності закону клопотання ОСОБА_2 про вчинений злочин. Це підтверджується і поясненнями представника ОСОБА_2 -адвоката ОСОБА_4 у судовому засіданні.

Подавач скарги правомірно вважає, виходячи з цього, що орган досудового слідства ухилився від належного процесуального обов`язку проводити належним чином слідчі дії, і винесена постанова від 31.08.2015 р. не відповідає дійсним обставинам справи, та ґрунтується лише на припущеннях.

Суд погоджується з доводами, що викладені в скарзі.

Мотивувальна частина постанови про закриття кримінального провадження від 31.08.2015 р. не підтверджена ніякими доказами, містить суперечності, неточності, та фактично не містить посилань на проведені слідчі дії.

Так, слідчий, не розглянув клопотання представника ОСОБА_2 -адвоката ОСОБА_4 від 08.07.2015 р. та від 08.10.2015 р. про проведення процесуальних слідчих дій і таким клопотанням взагалі не надана будь-яка оцінка на предмет значення для кримінального провадження.

Не представлено відповідних даних про те, що слідчим реально здійснювались заходи для виклику ОСОБА_2 для допиту в якості потерпілого та направлення його на судово-медичну експертизу.

Слідчий суддя вважає, що належна оцінка доводам ОСОБА_2 , його адвоката слідчим ОСОБА_3 при винесенні постанови від 31.08.2015 р. про закриття кримінального провадження не була надана щодо вчинення дій, які підпадають під ознаки злочину.

Тобто, не було забезпечено дотримання законних прав та інтересів ОСОБА_2 , виходячи з засад кримінального судочинства, та застосування належної правової процедури з врахуванням всіх обставин та доказів по справі.

Згідно п.3 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене таке рішення слідчого як про закриття кримінального провадження-заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Згідно п.1 ч.2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора.

Згідно ч.1, п.3 ч.2 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч.1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії. Скарга повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Слідчий суддя вважає, що скарга подана без пропуску десятиденного строку, бо встановлено, що копія постанови про закриття кримінального провадження від 31.08.2015 р. не була вручена ОСОБА_2 , а його представник постанову про закриття кримінального провадження від 31.08.2015 р. отримав лише 29.10.2015 р. безпосередньо в органі міліції, про що є відповідна відмітка на супроводжувальному листі слідчого СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 29.10.2015 р. на адресу ОСОБА_2 , після чого ОСОБА_2 було подано на вказану постанову скаргу до канцелярії суду 03.11.2015 р.

Згідно ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин-надсилається їй.

Згідно ч.2 ст.113 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Із матеріалів скарги не вбачається і з боку слідчого також не представлено даних про розгляд клопотань представника ОСОБА_2 -адвоката ОСОБА_4 або про винесення постанови про повну чи часткову відмову у їх задоволенні, коли на їх розгляд та вирішення статтею 220 КПК України надано не більше трьох днів. Проте, і після спливу встановленого триденного строку на дату подачі скарги до суду, будь-якого повідомлення чи постанови про результати розгляду вказаних клопотань ОСОБА_2 чи його представником не було отримано і з боку слідчого відповідного підтвердження не надано.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк,-заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

Згідно ч.1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені ч.1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом 10 (десяти) днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Статтею 307 КПК України визначені рішення слідчого судді за результатами розгляду такої скарги.

Отже, з огляду на вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість скарги і в частині зобов`язання вищезазначеного слідчого розглянути клопотання представника ОСОБА_2 -адвоката ОСОБА_4 від 08.07.2015 р., від 08.10.2015 р., коли кримінальне провадження буде поновлено, оскільки такі клопотання не були вирішені у визначені Кримінальним процесуальним кодексом України строки, і порушення слідчим вимог кримінального процесуального кодексу при проведенні досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню мають системний характер, а від вирішення таких клопотань залежить повота досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 55, 56, 58, 113, 115, 220, 303-307, 309 КПК України,

у х в а л и в:
Скаргу задовольнити.
Скасувати постанову слідчого СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006115 від 22.06.2015 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Зобов`язати слідчого Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві (Святошинського районного управління поліції ГУ національної поліції України в м. Києві) ОСОБА_3 , який проводив досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0006115 від 22.06.2015 р., розглянути заявлені представником ОСОБА_2 -адвокатом ОСОБА_4 клопотання від 08.07.2015 р., від 08.10.2015 р.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя