Апеляційний суд Житомирської області
Справа №755/2010 Головуючий у 1-й інст. Гичко
Категорія ст. 296 ч.2, 121 ч.2 КК України Доповідач Михайловський В.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2010 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Михайловського В.І.

суддів: Захарчука С.В., Ткаченка В.Л.,

з участю прокурора: Селюченко І.І.

захисника ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Житомира кримінальну справу за апеляцією адвоката в інтересах засудженого ОСОБА_3 на вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 вересня 2010 року,

В С Т А Н О В И В:

Цим вироком

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, судимий: вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 11.12.1995 року за ст.ст.81 ч.1, 44, 140 ч.2, 42 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна, яке є власністю засудженого, з застосуванням ст.461 КК України; вироком цього ж суду від 15.05.1996 року за ст.ст.81 ч.3, 43 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі; вироком цього ж суду від 20.11.2002 року за ст.185 ч.3 КК України на 3 (три) роки 6 місяців позбавлення волі, звільнений 28.02.2006 року після відбуття строку покарання, судимість не погашена,

засуджений: за ст.296 ч.2 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі; за ст.121 ч.2 КК України на 7 (сім) років 8 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання ОСОБА_3 у вигляді 7 (семи) років 8 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід залишено попередній тримання під вартою.

Строк відбуття покарання засудженому рахується з 7 жовтня 2009 року.

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст.81 КПК України.

Згідно змісту вироку суду, 12 липня 2007 року в період часу з 11 год.30 хвилин до 15ти годин у подвірї домоволодіння ОСОБА_4 по провулку 2 Коростенському,12 м. Новограда-Волинського Житомирської області ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_7 з хуліганських спонукань з особливою зухвалістю та винятковим цинізмом тяжкі тілесні ушкодження, що завдали потерпілому особливі мучення, супроводжувалися травматичним шоком важкого ступеня та мають прямий причинний звязок з настанням смерті потерпілого ОСОБА_7, який помер 14 липня 2007 року від отриманих тілесних ушкоджень в реанімаційному відділенні Новоград-Волинського ТМО.

Також, під час нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з особливою зухвалістю та з метою подолання опору з боку ОСОБА_7 справили на нього свої природні потреби та заподіяли найденою у хліві деревяною палицею особливі мучення шляхом травмування внутрішніх органів потерпілого.

В апеляції з доповненнями адвокат в інтересах засудженого ОСОБА_3 просить скасувати вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду від 13.09.2010 року, постановити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_3 за ст.121 ч.2 КК України та, з урахуванням особи засудженого, його характеристики та щирого каяття, характеристики та помякшуючих обставин за вчинення злочину, передбаченого ст.296 ч.2 КК України, призначити ОСОБА_3 більш мяке покарання, ніж передбачено оскаржуваним вироком.

В обгрунтування апеляції адвокат послався на те, що висновки суду першої інстанції не грунтуються на реальних доказах, а лише на припущеннях, не досліджені належним чином покази свідків. Також не звернуто уваги судом на неправомірну поведінку з боку потерпілого ОСОБА_7, який ображав присутніх, під час розгляду справи були порушені вимоги ст.22 КПК України.

Крім того, як стверджує апелянт, судом першої інстанції належним чином не зясовані обставини заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, їх механізм, а також наявність у ОСОБА_3 умислу на вчинення відносно потерпілого ОСОБА_7 саме тяжких тілесних ушкоджень та чи дійсно є спричинені ОСОБА_8 ушкодження саме тяжкими тілесними ушкодженнями.

На думку апелянта, вказана неповнота судового слідства призвела до винесення необгрунтованого вироку в частині засудження ОСОБА_3 за вчинення злочину, передбаченого ст.121 ч.2 КК України. А тому, ОСОБА_3 підлягає виправданню в цій частині предявленого обвинувачення.

Крім того, як стверджує апелянт, обєктивність та неупередженість суду під час розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_3 викликає сумнів, оскільки головуючий по справі та прокурор раніше працювали в одній правоохоронній структурі та прокурор фактично здійснював тиск на суд. Не взято до уваги також і обставини, що помякшують покарання, а саме вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, надання послідовних доказів та каяття у вчиненні злочину, передбаченого ст.296 ч.2 КК України.

Потерпіла ОСОБА_9 подала заперечення на апеляцію, в яких вважає вирок суду законним і обгрунтованим та просить залишити його без зміни.

Заслухавши доповідача по справі, адвоката в інтересах засудженого ОСОБА_3 та самого засудженого, які підтримали подану апеляцію з наведених мотивів, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, обговоривши її доводи та вивчивши справу, суд вважає, що апеляція задоволенню не підлягає.

Вина засудженого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ст.121 ч.2 КК України підтверджена зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами: показами потерпілої ОСОБА_9, свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_15, протоколами очних ставок (т.1, а.с.17-19), оголошеними показами свідка ОСОБА_5 (т.1, а.с.20-25), протоколами: очної ставки між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (т.1, а.с.40-42), відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 (т.1, а.с. 37-39, 40-42, 95-97, 99-100, 105-111), висновком судово-медичної експертизи №239 від 31.08.2007 року (т.1,а.с.74-75), вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 5.03.2009 року та ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 28.08.2009 року щодо засуджених ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4 (т.1,а.с.182-189).

Протиправні дії ОСОБА_3 щодо потерпілого ОСОБА_7 судом першої інстанції за ч.2 ст.121, ст.296 ч.2 КК України кваліфіковано правильно.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив всі обставини справи, здійснив вірні юридичні висновки щодо обставин вчиненого ОСОБА_8 злочину та виніс законний і обгрунтований вирок з дотриманням вимог ст.ст.323-324 КПК України.

У цьому звязку апеляційний суд не погоджується з посиланнями апелянта на те, що були неповно та неналежним чином досліджені всі докази по справі, а висновки суду є суперечливими, оскільки зазначене спростовується письмовими матеріалами справи, які судом першої інстанції досліджені та належним чином оцінені у відповідності з вимогами кримінально-процесуального закону.

Не підтверджені будь-якими реальними доказами та є голослівними посилання апелянта на здійснення прокурором негативного впливу на хід судового слідства та результати розгляду вказаної кримінальної справи.

З протоколу судового засідання та наданих письмових матеріалів справи вбачається, що будь-якої недовіри або відводів під час розгляду вказаної кримінальної справи ні з боку потерпілих, захисту та обвинуваченого на адресу суду чи прокурора не висловлювалося. Зазначені обставини також підтвердив і сам засуджений ОСОБА_3 в судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи.

Покарання засудженому ОСОБА_3 призначено судом відповідно до вимог ст.65 КК України та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст.66,67 КК України, а також характеристики особи ОСОБА_3, його сімейного стану.

Так, судом враховано, що ОСОБА_3 вину визнав частково - за ст.296 ч.2 КК України, розкаявся за вчинений злочин, позитивно характеризується, створив сімю та працював, має матір-пенсіонерку, яка утримує доньку-інваліда та сестру засудженого.

Судом першої інстанції також обгрунтовано визнано такі обставини, що обтяжують покарання, як рецидив злочину та вчинення злочину у стані алкогольного спяніння.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин, суспільної небезпечності та наслідків вчиненого ОСОБА_8 злочину, суд першої інстанції обгрунтовано призначив засудженому ОСОБА_3 міру покарання у межах санкції кримінального закону, який передбачає відповідальність за злочини, передбачені ст.ст.296 ч.2, 121 ч.2 КК України.

Враховуючи те, що вирок суду першої інстанції щодо засудженого ОСОБА_3 побудований на належним чином зібраних та досліджених доказах, а також відсутність порушень матеріального та кримінально-процесуального закону під час розгляду кримінальної справи, апеляційний суд не вбачає будь-яких підстав для його зміни чи скасування та постановлення виправдовувального вироку щодо ОСОБА_3 за ст.121 ч.2 КК України.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляцію адвоката в інтересах засудженого ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 вересня 2010 року щодо засудженого ОСОБА_3 без зміни.

Судді: