Єдиний унікальний номер 725/1049/15-к
Номер провадження 1-кп/725/35/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.09.2015 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000040 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця: АДРЕСА_1 , не одруженого, працюючого неофіційно, із повною середньою освітою, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 402, ч. 1 ст. 408 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 402, ч. 1 ст. 408 КК України при наступних обставинах.

Так, 8 квітня 2014 року ОСОБА_5 призвано на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку він проходив на посаді навідника 2 аеромобільно-десантного відділення 2 аеромобільно -десантного взводу 2 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 , а в подальшому у військовій частині НОМЕР_2 , у військовому званні «старший солдат».

13 серпня 2014 року о 08.20 год. ТВО командира військової частини НОМЕР_2 майор ОСОБА_6 , довів до особового складу військової частини наказ № 73 від 13 серпня 2014 року «Про переведення особового складу до нового місця служби», згідно якого особовий склад, в тому числі старший солдат ОСОБА_5 , виключений із списків частини та переведений до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), та зобов`язаний прибути до нового місця служби 15 серпня 2014 року.

Під час проходження військової служби старший солдат ОСОБА_5 зобов`язаний був діяти у відповідності до Конституції України, вимог Військової присяги та статутів Збройних Сил України.

Статтями 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі - Закон) встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Проходячи військову службу на вищевказаній посаді старший солдат ОСОБА_5 , як військовослужбовець, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 30, 37, 128, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно та неухильно виконувати накази командирів (начальників) у встановлений термін, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Однак, у порушення зазначених вимог Військової присяги, військових статутів Збройних сил України та Законів України старший солдат ОСОБА_5 , завідомо знаючи про те, що на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 73 від 13 серпня 2014 року він зобов`язаний вибути до нового місця служби (військова частина НОМЕР_3 ), а також будучи повідомленим про відповідальність за відмову виконати наказ, близько 08.20 год. 13 серпня 2014 року, перебуваючи у військовій частині НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3 , відчуваючи свою безкарність, умисно, відмовився виконати наказ командира частини та отримувати припис на вибуття до нового місця служби і без поважних причин до військової частини НОМЕР_3 у призначений строк не прибув.

Таким чином, військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_5 всупереч вимогам ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 30, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, знаючи про те, що на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 №73 від 13 серпня 2014 року він зобов`язаний вибути до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), а також будучи повідомленим про відповідальність за невиконання наказу, через особисту недисциплінованість, з метою уникнути вибуття за межі Чернівецької області, близько 08.00 год. 13 серпня 2014 року, перебуваючи на території військової частини за адресою: АДРЕСА_3 , умисно, відмовився виконати вищезазначений наказ командира частини та у подальшому, без поважних причин до нового місця служби не вибув, чим вчинив непокору, тобто інше умисне невиконання наказу - злочин, передбачений ч. 1 ст. 402 КК України.

Він же, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до своїх службових обов`язків, в порушення зазначених вимог закону та Статутів Збройних Сил України діючи умисно, з метою ухилитись від проходження військової служби та припинити виконання конституційного обов`язку по захисту Вітчизни, 15 серпня 2014 року без поважних причин не з`явився вчасно до військової частини НОМЕР_3 при переведенні до нового місця служби, а перебуваючи за місцем постійної реєстрації в м. Чернівці, проживав, проводячи час на власний розсуд, чим вчинив дезертирство, тобто нез`явлення до нового місця служби з метою ухилитись від військової служби, тобто злочин, передбачений ч. 1 ст. 408 КК України.

Будучи допитаним в ході судового розгляду даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 402, ч. 1 ст. 408 КК України не визнав в повному обсязі. При цьому, суду пояснив, що у нього було бажання проходити військову службу й відповідно він добровільно і без будь-яких повісток з`явився до військової частини. Зокрема, 8 квітня 2014 року йому подзвонили з військового комісаріату та повідомили про необхідність з`явитися до військової частини на АДРЕСА_3 . Після того, як він прибув до військової частини, у нього забрали військовий квіток, видали речове забезпечення і сказали, що він має їхати на полігон. Через деякий час військовий квіток повернули, в якому було вказано про те, що він призваний по мобілізації та вписано його посаду як кулеметник, хоча він свого часу проходив строкову військову службу у сухопутних військах, а призваний був до десантних військ та із зброєю поводитися не вмів. 12 квітня 2014 року він разом із підрозділом був направлений на бойову підготовку у АДРЕСА_4 . Разом з тим, оскільки ще до мобілізації у нього виявлено виразку шлунку та призначено відповідне лікування із певним графіком харчування, якого він на полігоні дотримуватися не міг, у нього погіршився стан здоров`я та його було направлено до військового шпиталю. У шпиталі після проходження обстеження, було прийнято рішення про його госпіталізацію. Після проходження курсу лікування він був виписаний з госпіталю, однак не через те, що одужав, а через закінчення термінів перебування на лікуванні. В подальшому до лікарів не звертався. 6 травня 2014 року він повернувся із шпиталю до військової частини. 8 травня 2014 року його підрозділ повернувся з полігону та замість відпочинку, розпочав готування та погрузку бойових машин з метою виїзду, як їм пояснювали на навчання до м. Рівне. Він же в свою чергу, через те, що не пройшов бойової підготовки на полігоні, за рішенням командира підрозділу був залишений в місці дислокації військової частини НОМЕР_2 . При цьому, з травня по серпень 2014 року, перебуваючи у військовій частині, виконував обов`язки військовослужбовця, ходив у наряди, прибирав територію, однак участі у будь-яких навчаннях не приймав.
Щодо обставин, які відбувалися 13 серпня 2014 року, то суду повідомив, що приблизно о 8 годині ранку на ранковому шикуванні тво командира військової частини ОСОБА_7 була спроба довести до особового складу військової частини наказ № 73, однак даний наказ не було зачитано до кінця, оскільки під час його оголошення солдати обурювалися, висловлювали своє незадоволення та майже увесь лівий фланг самовільно розійшовся зі строю. В подальшому, цього ж дня о 15 годині командир військової частини вдруге намагався довести до особового складу наказ № 73, проте, цього разу разом із командиром на території військової частини також були присутні представники військової служби правопорядку, представники військової прокуратури та усе знімалося на відеокамеру. Коли командир військової частини зачитував наказ, особовий склад розвернувся до нього спиною, намагаючись у такий спосіб виявити свою незгоду, однак зі строю ніхто вже не розходився. Також вказав на те, що 13 серпня 2014 року він був присутній на ранковому шикуванні, чув, що командиром військової частини доводиться наказ, однак конкретного його змісту він не чув, проте розумів, що згідно даного наказу він має убути до нового місця службу у АДРЕСА_2 . При цьому, суду також пояснив, що 14 серпня 2014 року йому та іншим військовослужбовцям, чиї прізвища були у наказі, повідомили, що вони виключені зі особового складу військової частини і зняті з усіх видів забезпечення та годувати їх у військовій частині не будуть, а також вказали на те, що вони не мають права знаходитися на території військової частини. Після цього вони звернулися до командира військової частини із запитанням, яким чином вони мають їхати до нового місця служби, однак чіткої відповіді не йому, не іншим військовослужбовцям, у тому числі контрактникам не надали, а у стройовій частині була спроба вручити під підпис припис, однак він відмовився його отримувати. Через командира роти він дізнався про те, що убувати має самостійно, однак більш детального порядку вибуття ніхто йому не доводив та не роз`яснював. Також суду вказав, що після 14 серпня 2014 року він та інші військовослужбовці, дізнавшись проте, що їх виключено зі складу військової частини, вирішили її території не покидати, тому знаходилися на території КПП та у наметовому містечку до 24 серпня 2014 року. Кілька разів за цей час до них виходив командир військової частини, однак на запитання яким чином вони мають убути до нового місця служби, відповіді не надав.
Крім того, в ході судового розгляду обвинувачений також вказав на те, що він розумів, що згідно наказу виключений зі списків особового складу військової частини та мав вибути до нового місця служби, однак самостійно до нового місця служби не вибув та ніяких дій щодо виконання даного наказу не вчиняв, оскільки вважав, що порядок вибуття повинен був бути забезпечений та організований командиром частини. Також вказав на те, що з 24 серпня 2014 року по 7 квітня 2015 року військову службу не проходив, перебував по місцю проживання й відповідно до військової частини у АДРЕСА_2 прибув лише у квітні 2015 року з метою звільнення з військової служби по демобілізації. При цьому, просив суд виправдати його за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення та відсутністю доказів на підтвердження його вини.
Не зважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, його вина підтверджується наданими стороною обвинувачення наступними доказами, які визнані судом належними та допустимими, зокрема поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків, а саме:
? показами свідка ОСОБА_8 старшого помічника начальника оперативного відділення військової частини НОМЕР_2 , який суду пояснив, що 13 серпня 2014 року на ранковому шикуванні, після перевірки наявності особового складу військової частини, тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_7 був доведений до особового складу наказ №73 про вибуття особового складу частини до нового місця служби для подальшого проходження військової служби, який готувався на підставі розпорядження вищого командування, яке надійшло телеграмою та у даній телеграмі все було вказано перелік прізвищ військовослужбовців, які мали бути переведені. Під час доведення наказу, тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини зачитав назву наказу і зачитував прізвища військовослужбовців, які були виключені зі складу військової частини та мали вибути до нового місця служби у АДРЕСА_2 , однак під час його доведення солдати обурювалися, висловлювали своє незадоволення та самовільно виходили зі строю, не реагували на зауваження командира. В подальшому, з метою доведення змісту даного наказу до особового складу, тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини надав розпорядження командирам підрозділів довести зміст наказу до підлеглих, а також розмістити списки військовослужбовців, які виключені зі складу в/ч НОМЕР_2 на КПП. По факту невиконання військовослужбовцями наказу було проведено службове розслідування. Крім того, вказав на те, що оскільки даний наказ був законним, військовослужбовці були зобов`язані його виконати та у подальшому, при незгоді з ним мали право його оскаржити, якщо вважали його незаконним. Однак даний наказ не було скасовано та не було оскаржено. Крім того, зазначив, що оскільки мобілізовані військовослужбовці прирівнюються до військовослужбовців за контрактом, вони мали особисто отримати приписи, грошовий та продовольчий атестати і самостійно вибути до нового місця служби, а вже у новій військовій частині отримати компенсацію за транспортні розходи. При цьому, повідомив, що йому особисто не відомо чи був ОСОБА_5 того дня в строю під час оголошення наказу, а також не відомо чи отримав він припис та чи виконав даний наказ, однак він знає, що обвинувачений був на КПП та бачив списки;
? показами свідка ОСОБА_9 - заступника начальника вузла по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_2 , який суду пояснив, що у період з 11 травня 2014 року по 27 лютого 2015 року виконував обов`язки заступника командира військової частини по роботі з особовим складом у в/ч НОМЕР_2 у АДРЕСА_1 . При цьому, вказав на те, що наказ № 73 від 13 серпня 2014 року про вибуття особового складу військової частини до нового місця служби видався на підставі розпорядження командувача ВДВ та 13 серпня 2014 року тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 був доведений до особового складу на ранковому шикуванні. Під час доведення наказу військовослужбовці обурювалися, висловлювали своє незадоволення та самовільно виходили зі строю, не реагуючи на зауваження командира. Після цього, деякими військовослужбовцями та їх родичами було організовано наметове містечко, в якому перебували військовослужбовці, які мали вибути до нового місця служби. Також вказав на те, що зміст наказу був зрозумілим, у ньому було вказано прізвища військовослужбовців, а також вказано коли, до якої військової частини вони мають вибути та до якого часу й відповідно даний наказ був законним і підлягав обов`язковому виконанню, а ті з військовослужбовців, які вважали його незаконним, після його виконання, мали право його оскаржити. Також пояснив, що по факту невиконання військовослужбовцями наказу було проведено службове розслідування. Крім того, суду пояснив, що тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини видав розпорядження про необхідність доведення змісту даного наказу до військовослужбовців командирами підрозділів, а також розміщення списків із прізвищами військовослужбовців, які були виключені зі складу військової частини на КПП. Про те, чи був ОСОБА_5 у строю, йому особисто невідомо, однак якщо його прізвище відсутнє в списках законно відсутніх військовослужбовців, він мав бути на ранковому шикуванні та повинен був чути даний наказ та в подальшому повинен був його виконати, звернувшись до стройової частини за приписом, отримати атестати, здати посаду, зброю тощо та вибути до нового місця служби, а відшкодування витрат, пов`язаних із переїздом отримати вже на новому місці служби, оскільки обвинувачений був мобілізований й відповідно за грошовим забезпеченням прирівнювався до військовослужбовців контрактної служби. У разі, якщо військовослужбовець не мав матеріальної можливості самостійно вибути до нового місця служби, він був зобов`язаний письмово звернутися до командира частини із рапортом про необхідність грошового забезпечення його вибуття. Оскільки ніхто із військовослужбовців у письмовому вигляді не звертався до командира частини та не повідомляв, що немає фінансової можливості вибути до нового місця служби, а просто відмовилися виконати наказ й відповідно вибути до нового місця, тому їх й не було забезпечено командиром частини транспортними засобами;
? показами свідка ОСОБА_10 , який суду підтвердив, що під час оголошення 13 серпня 2014 року на ранковому шикуванні тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 наказу № 73 про переведення особового складу в розташування військової частини в АДРЕСА_2 , солдати відмовлялися виконати даний наказ, особовий склад обурився та почав самовільно залишати стрій, а в подальшому до стройової частини за приписами на вибуття не зверталися, а також не зверталися і з приводу роз`яснення порядку вибуття. Оскільки мобілізовані військовослужбовці прирівнюються до військовослужбовців за контрактом, вони мали вибути самостійно, а на новому місці служби отримати відшкодування витрат на дорогу. Оскільки, з приводу відсутності коштів для вибуття військовослужбовці до командира частини не зверталися, тому й не було організовано транспортних засобів для їх переїзду. При цьому, вказав на те, що серед особового сліду, який мав вибути до нового місця служби, були такі військовослужбовці, які наказ виконали та вибули до м. Львова. Також вказав на те, що особисто він у строю ОСОБА_5 не бачив та не знає чи виконав він наказ, однак якщо 13 серпня 2014 року він не був у списках законно відсутніх, тобто не перебував у відрядженні, лікарняному, наряді, то повинен був бути у строю та чув наказ. Крім того, ті військовослужбовці, які відмовилися виконати наказ, такої причини для невиконання наказу як відсутність транспорту не зазначали, а вказували лише, що не бажають виїжджати з м. Чернівців та Чернівецької області;
? показами свідка ОСОБА_7 - заступника командира військової частини НОМЕР_2 , який суду підтвердив, що під час оголошення 13 серпня 2014 року ним як тво командира військової частини НОМЕР_2 наказу №73 про переведення особового складу в розташування військової частини в АДРЕСА_2 , особовий склад військової частини відмовився виконати даний наказ. При цьому, суду пояснив, що наказ № 73 про переведення особового сліду до нового місця служби оголошувався ним особисто на ранковому шикуванні та викликав обурення серед військовослужбовців, які почали викрикувати зі строю про свою незгоду з даним наказом та самовільно покидати стрій, на його зауваження не реагували. Також вказав на те, що даний наказ виносився на підставі розпорядження вищого командування та прізвища військовослужбовців, які були включені до даного наказу були визначені також вищим командуванням. При оголошенні наказу військовослужбовці викрикували зі строю, висловлювали своє незадоволення, самовільно залишали стрій та наказ до кінця не дослухали, у зв`язку із чим ним було надано розпорядження довести даний наказ до особового складу командирами підрозділів, а також розмістити на КПП списки осіб, які виключені зі складу військової частини та мають вибути до м. Львова. При цьому, чи чув ОСОБА_5 даний наказ він не пам`ятає, однак, якщо того дня він був у строю, даний наказ повинен був чути. Крім того, вказав на те, що у разі, якщо військовослужбовці вважали, що даний наказ є незаконним, вони мали його виконати, а потім оскаржити, однак даний наказ не оскаржувався та в подальшому не відмінявся. Також вказав на те, що не пам`ятає, щоб ОСОБА_5 звертався до нього як командира частини та повідомляв про неможливість виконання наказу у зв`язку із відсутністю транспорту чи коштів для виїзду. Оскільки особовий склад відмовився виконати наказ, то ним як командиром було прийнято рішення про недоцільність організації транспортних засобів для забезпечення вибуття військовослужбовців. Також звернув увагу суду на те, що були такі військовослужбовці, які даний наказ виконали та до м. Львова вибували самостійно, а на новому місці служби вже отримували відшкодування вартості переїзду;
? показами свідка ОСОБА_11 заступника командира роти по роботі з особовим складом, який суду підтвердив, що під час оголошення 13 серпня 2014 року тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 наказу №73 про переведення особового складу в розташування військової частини в АДРЕСА_2 , особовий склад військової частини відмовився виконати даний наказ. Зокрема, даний наказ на ранковому шикуванні доводив майор ОСОБА_12 особовому складу після перевірки присутніх військовослужбовців. В той день на плацу був присутній увесь особовий склад, крім тих військовослужбовців, які знаходилися на лікуванні, у відрядженні, у відпустці чи у наряді. Після того, як командир частини почав оголошувати даний наказ, особовий склад почав порушувати дисципліну, вигукували зі строю, самовільно виходили та відмовлялися слухати даний наказ. При цьому, тимчасово виконуючий обов`язки командира частини їх намагався зупинити, попереджав про наслідки порушення дисципліни та про відповідальність, однак особовий склад не реагував. В подальшому, з метою доведення наказу до особового складу, ним особисто даний наказ був двічі доведений до підлеглих, а також йому відомо про те, що списки військовослужбовців, які повинні були вибути до нового місця служби були розміщені на КПП. Також вказав на те, що даний наказ не був злочинним та повинен був бути виконаний особовим складом в обов`язковому порядку, військовослужбовці повинні були отримати приписи, атестати та вибути до м. Львова, а в подальшому ті військовослужбовці, які вважали наказ незаконним могли його оскаржити, однак даний наказ виконано не було, а також ніхто із військовослужбовців його не оскаржив. Також вказав на те, що ОСОБА_5 особисто ним був повідомлений про зміст наказу та необхідність вибуття до нового місця служби, однак даний наказ він не виконав й відповідно до нього з приводу порядку виконання наказу не звертався, а також не цікавився яким саме чином він має поїхати до м. Львова,та не повідомляв про відсутності коштів на переїзд чи про інші причини неможливості виконати даний наказ.
Крім цього, вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому діянь також повністю доведена наступними дослідженими та проаналізованими судом письмовими доказами, зокрема:
?повідомленням про вчинення військовослужбовцями кримінального правопорушення від 18 серпня 2014 року, з якого убачається, що під час оголошення тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 наказу №73 від 13 серпня 2014 року, особовий скла військової частини відмовлявся слухати наказ та заявляв, що не буде його виконувати (а.п. 31);

?копією телеграми від 12 серпня 2014 року № НР 951/14, де міститься вказівка про необхідність військовослужбовців, призваних за мобілізацією на особливий період, військової частини польова пошта НОМЕР_2 у звязку із забезпеченням своєчасного виконання запланованих організаційних заходів у високо мобільних десантних військ Збройних Сил України, формуванням 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) та проведенням його бойового злагодження, до 15 серпня 2014 року направити для подальшого проходження служби у військову частину НОМЕР_3 , у тому числі й старшого солдата ОСОБА_5 (а.п. 5-6);
?копією телеграми від 13 серпня 2014 року, де міститься доповідь про факт невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 13.08.2014 року №73 військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 (а.п. 7-8);

?витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №73 від 13.08.2014 року (а.п. 9-30);
?повідомленням командира військової частини НОМЕР_3 від 29 серпня 2014 року щодо військовослужбовців, які були виключені згідно наказу № 73 від 13 серпня 2014 року зі складу військової частини НОМЕР_2 та до 15 серпня 2014 року не прибули до військової частини НОМЕР_3 , а також не повідомили про поважні причини свого неприбуття, де під № 11 міститься прізвище старшого солдата ОСОБА_5 (а.п. 32-34);

?наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 13.08.2014 року № 166 про проведення службового розслідування по факту невиконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12.08.2014 року №73 військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 (а.п. 36-38);

?актом службового розслідування від 25.08.2014 року (а.п. 39-45);

?витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №70 від 08.04.2014 року, згідно якого ОСОБА_5 (п. 78) призваного Чернівецьким МВК 08 квітня 2014 року зараховано до особового складу в/ч НОМЕР_2 на посаду навідника 2 аеромобільно-десантного відділення 2 аеромобільно - десантного взводу 2 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_4 (а.п.52-56);

?відомостями щодо перебування військовослужбовців в/ч НОМЕР_2 у період з 18 липня по 15 серпня 2014 року у відпустках, шпиталях, згідно яких відомості щодо перебування ОСОБА_5 у даний період на лікарняному чи відпустці відсутні (а.п. 57);

?відомостями з ІНФОРМАЦІЯ_3 (військової частини НОМЕР_5 ) щодо перебування особового складу в/ч НОМЕР_2 на лікуванні у період з 1 серпня 2014 року по 10 жовтня 2014 року, згідно яких відомості про перебування ОСОБА_5 на лікуванні в даній медичній установі відсутні (а.п. 58);

?повідомленням, з якого вбачається, що військовослужбовці, у тому числі й ОСОБА_5 станом на 16 серпня 2014 року не прибув до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_2 для подальшого проходження військової служби (а.п. 63-66);

?протоколом огляду від 22.08.2014 року, з якого убачається, що об`єктом огляду є витяги з наказів командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) щодо призначення військовослужбовців у добові наряди 12 та 13 серпня 2014 року. Метою огляду є встановлення місцезнаходження військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 у дні, коли майор ОСОБА_7 доводив до особового складу наказ №73. Оглядом було встановлено, що ОСОБА_5 в день оголошення наказу в наряді не перебував (а.п.67-68);

?копією витягу з наказів командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) щодо призначення військовослужбовців у добові наряди 12 та 13 серпня 2014 року (а.п. 69-70);

?протоколом огляду від 26.08.2014 року, з якого убачається, що об`єктом огляду є книга обліку амбулаторних хворих в медичному пункті військової частини НОМЕР_1 . Метою огляду є встановлення місцезнаходження військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 у дні, коли майор ОСОБА_7 доводив до особового складу наказ № 73. Оглядом було встановлено, що ОСОБА_5 в день оголошення наказу до медичної частини не звертався (а.п.71-72);

? копією книги обліку амбулаторних хворих в медичному пункті військової частини НОМЕР_1 (а.п.73-78);

?протоколом огляду від 20 лютого 2015 року, з якого убачається, що об`єктом огляду є журнал видачі приписів військової частини НОМЕР_1 . Метою огляду є встановлення факту отримання ОСОБА_5 приписів вибуття у м. Львів у розпорядження командування військової частини НОМЕР_3 , відповідно до наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_7 № 73 від 13 серпня 2014 року. Оглядом було встановлено, що ОСОБА_5 припис не отримав та його підпис відсутній (а.п. 79-80);

?копією журналу видачі приписів військової частини НОМЕР_1 (а.п.81-83);

?довідкою військово-лікарської комісії № 86 від 16 лютого 2015 року, згідно якої ОСОБА_5 придатний для проходження військової служби (а.п.84).

?витягом з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_6 (по стройовій частині) про виключення ОСОБА_5 з 7 квітня 2015 року із списків особового складу частини як такого, що звільнений у запас за п. 4 Указу Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 та копією військового квитка ОСОБА_5 із відповідним записом про звільнення у запас (а.п. 44-45, т. 2).

Таким чином, дослідивши надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що вони у відповідності до вимог ст. 85-86 КПК України є належними та допустими, оскільки кожний окремо, а також в сукупності підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.

За таких обставин, проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази кожний окремо, а також в своїй сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України повністю доведена.

При цьому, суд вважає, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковано дії ОСОБА_5 за ч.1 ст.402 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він вчинив непокору - тобто інше умисне невиконання наказу.

Також суд приходить до висновку, що усіма дослідженими та проаналізованими доказами, повністю доведена і вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України.

Крім того, суд вважає, що органом досудового розслідування правильно кваліфіковано дії ОСОБА_5 за ч.1 ст.408 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що обвинувачений вчинив дезертирство, тобто нез`явлення до нового місця служби з метою ухилитися від військової служби.

При цьому, доводи обвинуваченого проте, що він не виконав наказ, оскільки йому не було роз`яснено порядок вибуття до нового місця служби й відповідно незабезпечення командиром військової частини такого порядку вибуття, зокрема не забезпечення транспортом військовослужбовців для вибуття до нового місця служби, що унеможливило його виконати даний наказ й відповідно в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України, суд визнає такими, що спрямовані на уникнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено поясненнями самого обвинуваченого, що він був присутній при оголошенні наказу № 73 від 13 серпня 2014 року та розумів його зміст, зокрема в частині того, що має вибути у строк до 15 серпня 2015 року до нового місця служби, однак даний наказ ним не було виконано та він у період з 14 серпня по 24 серпня 2014 року знаходячись на території КПП військової частини та у наметовому містечку, організованому біля військової частини, а в подальшому перебуваючи по місцю проживання до 7 квітня 2015 року до нового місця служби так і не прибув, а також відмовився від отримання припису в стройовій частині.

Прибуття ОСОБА_5 до нового місця служби у м. Львів 7 квітня 2015 року не свідчить про виконання ним наказу, а є доказом лише того, що ОСОБА_5 до військової частини у АДРЕСА_2 прибув лише з метою звільнення його у запас згідно п. 4 Указу Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 й відповідно не свідчить про виконання ним наказу та вчинення ним будь-яких активних дій на підтвердження свого бажання проходити військову службу. До того, вищевказане також не спростовано і самим обвинуваченим, а також не надано ним суду доказів на підтвердження того, що у період з 13 серпня 2014 року по 7 квітня 2015 року він не з`явився до нового місця служби саме з поважних причин й відповідно наміру ухилятися від військової служби він не мав.
Також не спростовують вину обвинуваченого і доводи захисту в тій частині, що жоден із допитаних свідків не вказав на те, що особисто бачили обвинуваченого ОСОБА_5 у строю в день оголошення наказу, а також не повідомили ніяких фактичних даних щодо безпосереднього вчинення обвинуваченим якихось дій, спрямованих як на невиконання наказу, так і на умисне ухилення від проходження військової служби, й відповідно надані ними покази носять лише загальний та формальний характер з приводу обставин доведення до особового складу військової частини наказу № 73 від 13 серпня 2014 року, оскільки як повідомив суду особисто обвинувачений, він був присутній на ранковому шикуванні 13 серпня 2014 року у строю та чув наказ, який доводив командир військової частини, а також був присутній при повторній спробі командиром військової частини довести наказ від 13 серпня 2014 року о 15 годині, та весь особовий склад частини даний наказ не бажав слухати, а повернувся до командира спиною, проявляючи у такий спосіб свою незгоду.

При цьому, доводи захисту про те, що стороною обвинувачення, а також свідками так і не було вказано на існування нормативного акту, який регулює порядок переміщення військовослужбовців з однієї частини до іншого, ніяким чином не спростовують вину обвинуваченого і не свідчать про відсутність в його діях складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки одним із головних загальних обов`язків усіх військовослужбовців є обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників), крім явно злочинних. Це обумовлено характерним для всіх військових формувань принципом єдиноначальності. Наказ є законним, якщо він відданий відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Крім того, й самим захисником не наведено суду нормативного акту, який би чітко встановлював порядок переміщення військовослужбовців із однієї частини до іншої й відповідно забороняв самостійне переміщення мобілізованих військовослужбовців до нового місця служби.

Щодо зауважень захисту в тій частині, що стороною обвинувачення не було надано суду подане ним клопотання при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, в якому ним було вказано на неповноту досудового слідства, що є прямим порушенням прав обвинуваченого та норм чинного кримінального процесуального законодавства, то суд визнає їх безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. 290 КПК України усі докази зібрані стороною обвинувачення та які згідно вимог ст. 317 КПК України були надані органом досудового розслідування суду, були відкриті як обвинуваченому, так і його захиснику та вони з ними були ознайомлені у визначеному законом порядку. При цьому, наведені у клопотання доводи захисту стосувалися, зокрема щодо заперечення факту належності та допустимості наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження вини обвинуваченого, які судом відповідно до вимог ст.ст. 23, 94 КПК України безпосередньо досліджувалися в суді кожен окремо, так і в сукупності й відповідно визнані судом належними та допустимими доказами підтвердження вини ОСОБА_5 . Крім того, інших доказів, окрім тих, які були зібрані стороною обвинувачення, судом не досліджувалось й відповідно стороною захисту інших доводів щодо спростування належності наданих прокурором доказів, суду не наведено

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 виду та міри покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним злочинів, зокрема те, що вони відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.
Також суд враховує особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_5 по місцю проживання та служби характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, враховує суд також і стан здоров`я обвинуваченого, а також те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався та є особою молодого віку.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд на підставі ст.66 КК України визнає те, що ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності притягується вперше та вчинив злочин у молодому віці.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.
Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин, суд ураховуючи характер і ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявність обставин, що пом`якшують його покарання та відсутність обставин, які б обтяжували покарання, приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, і вважає за можливе призначити йому покарання в межах санкції ч.1 ст. 402, ч. 1 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі та застосувавши ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України суд не вбачає.

Саме такий вид покарання на погляд суду є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 65-67 КК України, ст.ст. 368, 369-371, 373-376, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 402 та ч. 1 ст. 408 КК України і за їх вчинення призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 402 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 408 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: не виїжджати за межи України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченому ОСОБА_5 негайно.

Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці ОСОБА_1