АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/174/16 Справа № 200/1625/16 Слідчий суддя - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі апеляційного суду, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 , який приймав участь у розгляді клопотання в суді першої інстанції, на ухвалу Бабушкінького районного суду м. Дніпропетровська від 04.02.2016 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та обрано щодо запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо

ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,
в присутності:

за участю захисника адвокатів ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
підозрюваної ОСОБА_6 ,
якій інкримінується кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою було відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП України в Дніпропетровської області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0000769 від 28.09.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та до підозрюваної було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків.

Мотивуючи своє рішення судом вказано, що прокурором було доведено обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_6 та існування ризиків того, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків. Судом також вказано, що прокурором не було доведено недостатності застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання нею процесуальних обов`язків, в обґрунтування чого зазначив, що ОСОБА_6 раніше не судима, має постійне місце мешкання, тісні соціальні зв`язки, проживає разом з чоловіком, умови попереднього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час не порушувала, має низку захворювань.

В апеляції:

Прокурор вважає, що ухвала підлягає скасуванню у зв`язку із істотним порушенням слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону. На його думку, наведені в клопотанні доводи повно обґрунтовують необхідність застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою. На його переконання визнання слідчим суддею існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є підставою вважати прийняте рішення не законним, оскільки на його думку було допущено порушення положень ч. 3 ст. 176 КПК України, а призначення запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є невмотивованим, оскільки слідчим суддею не було враховано встановленого ним же факту впливу на свідка з боку підозрюваної, зазначає що покладений обов`язок не спілкуватися з іншими підозрюваними є абсурдним, оскільки всі підозрювані мають одних і тих саме захисників.

Вказує на порушення ст. 372 КПК України, що полягло у визначенні слідчим суддею строку дії ухвали, а відповідно і дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, понад межі продовженого строку досудового розслідування.

Просить ухвалу скасувати та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши суддю - доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, доводи захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які просили залишити скаргу прокурора без задоволення, думку ОСОБА_6 , яка підтримала позицію своїх захисників, перевіривши та вивчивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, та думку осіб в судовому засіданні, колегія суддів дійшла до наступного.

Згідно статті 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканість.

Згідно ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин (ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять, надані сторонами кримінального провадження, докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційним переглядом встановлено, що 28.09.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000769 були внесені відомості про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а 02.02.2016 року було змінено підозру - за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України. Як видно з нової підозри, ОСОБА_6 інкриміновано те, що своїми умисними діями вона вчинила пособництво в одержанні неправомірної вигоди службовою особою, тобто в сприянні в одержанні службовою особою особою неправомірної вигоди для себе, за вчинення такою службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди, а саме у розмірах 2000 грн. та 4000 гривень відповідно, за вирішення питання про виділення місць на кладовищі для поховання громадян ОСОБА_10 , ОСОБА_11

03.02.2016 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська було подано клопотання старшого слідчого СУ ГУНП України в Дніпропетровської області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_12 .

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.02.2016 року в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено та щодо ОСОБА_6 , обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням відповідних обов`язків.

Суд, перевіряючи законність і обґрунтованість клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК України, вивчив матеріали кримінального провадження, дослідив відповідні документи, вислухав думку учасників засідання, та мотивуючи прийняте рішення, вказав, що слідчим та прокурором не наведено доводів та підстав, які б підтверджували неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що в клопотанні, поданому до суду першої інстанції, не наведено належних обґрунтувань на підтвердження того, що саме найбільш суровий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має бути застосований для забезпечення виконання підозрюваною процесуальних обов`язків, та що це не забезпечать більш м`які запобіжні заходи. Разом з цим, в клопотанні вказані обставини перелічені, як безумовно встановлені та підтверджені.

В ході перевірки наявних матеріалів також встановлено, що ОСОБА_6 має постійне місце мешкання, тісні соціальні зв`язки, проживає разом з чоловіком, має низку захворювань, раніше не судима, умови попереднього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на нічний час не порушувала.

Посилання прокурора на наявність повідомленої ОСОБА_6 підозри за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст.368 КК України та визнання судом існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КК України, як на обґрунтовану підставу обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки прокурором не було доведено, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання підозрюваною процесуальних обов`язків і колегія суддів погоджується з таким висновком.

Викладені в ухвалі слідчого судді відомості щодо існування підозри причетності підозрюваної до незаконного впливу на свідка, в ході апеляційного перегляду також не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерела права, а відповідно ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно до принципів та положень вітчизняного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, викладена позиція прокурора є неприйнятною, оскільки зазначені ним відомості можуть обґрунтовувати лише підставу застосування запобіжного заходу як такого, а тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, визначені у ст. 177 КПК, та при розгляді такого клопотання, обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, що слідчим суддею і було дотримано.

Вказана правова позиція знайшла своє відображення у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України".

У зв`язку з викладеним вище, колегія суддів приходить до висновку, що районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні подання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Колегія суддів не погоджується і з доводами прокурора щодо, неправильності на його думку, визначення строку дії ухвали, а відповідно і запобіжного заходу, оскільки районним судом у встановленому порядку була виправлена технічна описка, та замість 04 квітня 2016 року правильно після виправлення вказано строк дії обраного запобіжного заходу - до 06 березня 2016 року.

Ухвала суду, як вбачається з тексту судового рішення, є належно обґрунтованою та вмотивованою.

Порушень вимог кримінального процесуального Закону, які б слугували підставою для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів, в ході перевірки матеріалів провадження, - не виявлено.

Отже, ухвала слідчого судді є законною і підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора , не існує.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, - залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3