Справа № 1-47/11
В и р о к

І м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2011 року Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого-судді Біцюк A.B.

секретаря Шадорської С.О.,

з участю прокурора Калашнікова Є.О.

потерпілого ОСОБА_1

підсудної ОСОБА_2 J1.M.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Казанка кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_2, громадянки України, яка народилась 20 травня 1951 року в с.Тетірка Довбишського району Житомирської області, має неповну середню освіту, проживає за адресою: ОСОБА_3 буд.61, в смт.Казанка Казанківського району Миколаївської області, незаміжньої, пенсіонерки, яка працює прибиральницею території Казанківської автостанції ОАО «МОГІАС», раніше не судимої,

у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ :

07 лютого 2011 близько 20 год. 30 хв. ОСОБА_2 перебуваючи в приміщенні магазину «Хвилинка», який розташований по вул.Васляєва в смт.Казанка, таємно заволоділа належним ОСОБА_1 телефоном марки «Sixin S2000TV» (вартістю 900 грн.), який був в чорному чохлі (вартістю 15 грн.), з двома сім картками («МТС» - 5 грн., «ДІДЖУС» - 10 грн.) та міні флешкарткою (вартістю 50 грн.) в середині. Викраденим в подальшому розпорядилась на власний розсуд. Загальна вартість викраденого майна складає 980грн.

На час розгляду справи потерпілому ОСОБА_1 повністю відшкодовано матеріальні збитки, а саме - повернуто всі викрадені речі.

В судовому засіданні підсудна щиро каючись винною себе визнала повністю та пояснила, що 07 лютого 2011 року під час прибирання в магазині «Хвилинка» знайшла під стільцем мобільний телефон, який вона поклала в кишеню та принесла додому. Оскільки телефон періодично дзвонив вона його поклала під подушку, а наступного дня пішла до знайомого ОСОБА_4, який на її прохання витягнув дві сім-картки з телефону. Сім-картки залишились у ОСОБА_4, а телефон вона принесла додому та зберігала в шафі доки до неї не приїхали працівники міліції і не вилучили.

Крім показань підсудної, її вина у скоєнні описаного вище злочину підтверджується наступними доказами, перевіреними судом безпосередньо в судовому засіданні.

Потерпілий ОСОБА_1, суду показав, що він 07 лютого 2011 року відпочивав в барі магазина «Хвилинка». Телефон лежав поруч. Коли пішов з бару, то телефон залишився на столі. Через деякий час повернувся до бару, але телефону там не було. На дзвінки ніхто не відповідав, а наступного дня телефон було вимкнуто. Через декілька днів знов запрацювали сім-картки з його телефону, зателефонувавши на які, від жінки, яка відповіла, він дізнався, що його телефон знаходиться у ОСОБА_2 JI.M. Після цього він разом з працівниками міліції приїхав додому до ОСОБА_2 JI.M., але остання заперечувала, що в неї є його телефон і тільки на представлені беззаперечні докази того що телефон в будинку, вона погодилась показати працівникам міліції де сховала телефон.

При огляді домоволодіння ОСОБА_2 за адресою смт.Казанка вул.Жовтневої революції, 61, яки проведено за її згодою, в ньому не серванті виявлено чорний шкіряний чохол, а в шафі під подушкою виявлено мобільний телефон «Біхіп Б2000ТУ» з мініфлешкарткою в середині (імеі 36378 та імеі 36386) (а.с.13-

18).

Як зазначено в протоколі огляду місця події від 11.02.2011р. (а.с.21) в будинку, який належить ОСОБА_5 за адресою смт.Казанка вул.Жовтневої революції, 53, виявлено та вилучено дві сім-картки «МТС» та «Діджус», які викрадено у потерпілого.

Із заяви ОСОБА_6 до Казанківського РВ УМВС вбачається, що в нього 07.02.2011 року викрали мобільний телефон «Біхіп Б2000ТУ».

Відповідно до ч.3ст.299 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження інших доказів, які маються в справі, оскільки фактичні обставини справи ніким з учасників процесу не оспорюються.

Дослідивши письмові докази, що маються в матеріалах справи, суд вважає доведеним винуватість підсудної у таємному викрадені чужого майна і кваліфікує вчинене підсудною за ч.1ст.185 КК України.

Обставинами, які помякшує покарання, суд визнає щире каяття підсудної.

При призначені покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого підсудною злочину (середньої тяжкості), вартість викраденого, особу підсудної, яка за місцем роботи характеризується позитивно, є непрацездатною за віком особою, отримує мінімальну пенсію, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, та вважає необхідним та достатнім призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки інші види покарань, враховуючи майновий стан та вік підсудної застосовані до неї не можуть бути.

При цьому суд приходе висновку про можливість виправлення ОСОБА_2 без ізоляції від суспільства і відповідно до положень ст.75 КК України приймає рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням та покладенням на неї обовязків, передбачених п.2 і п.3 ч.1 ст.76 КК України.

Керуючись ст. ст. 323-324 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, і призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Відповідно до положень ст.75 КК України засуджену ОСОБА_2 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку тривалістю один рік не вчинить нового злочину і виконає обовязки, передбачені п.2 і п.3 ч.1 ст.76 КК України, які на неї покладаються, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Миколаївської області через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом пятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя