Справа № 405/7021/15-к
1-кп/405/323/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 грудня 2015 року Ленінський районний суд міста Кіровограда Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі - ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Кіровограді кримінальне провадження № 0002073 у відношенні:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кіровограда Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, в силу ст. 89 КК України судимості не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_7 24 липня 2013 року близько 12-00 години разом зі своїм рідним братом ОСОБА_9 1984 р.н., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою продовжити розпивати спиртні напої прибули за місцем проживання раніше знайомого їм ОСОБА_10 1980 р.н., до кв. АДРЕСА_3 . В цей час у ОСОБА_10 вдома знаходився його товариш ОСОБА_11 , 1981 р.н., якого брати ОСОБА_12 раніше не знали.
Після цього ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 почали спільно розпивати спиртні напої. В ході спілкування та вживання спиртних напоїв ОСОБА_7 побачив у ОСОБА_11 мобільний телефон «Sony Ericsson К800і», яким той користувався і який належав його матері ОСОБА_4 , 1960 р.н. Приблизно о 15-00 годині, після завершення вживання спиртних напоїв у ОСОБА_7 , який на той момент вже вийшов з будинку ОСОБА_10 , виник умисел на незаконне збагачення шляхом таємного викрадення у ОСОБА_11 мобільного телефону.
Реалізуючи злочинний умисел ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що ОСОБА_11 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, що дозволяє йому вчинити таємне викрадення майна останнього, повернувся до квартири ОСОБА_10 та ввів в оману його матір ОСОБА_14 , а саме - повідомив, що забув свій мобільний телефон у кімнаті будинку. ОСОБА_14 , будучи введеною в оману, не усвідомлюючи про дійсні наміри ОСОБА_7 , направлені на таємне викрадення мобільного телефону ОСОБА_11 , дозволила зайти до будинку. ОСОБА_15 , прослідувавши до кімнати, де у стані сп`яніння спав ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , таємно для них та ОСОБА_14 викрав з кишені штанів останнього мобільний телефон «Sony Ericsson К800і», який обернув у своє протиправне володіння та користування.
Відповідно до висновку експерта № 832 від 06.08.2013 року вартість мобільного телефону «Sony Ericsson К800і» становить 191,67 гривень.
Після цього ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_4 матеріальну шкоду на суму 191,67 гривень.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, що виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), скоїв злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України.
Крім того, 31 липня 2013 року близько 13-00 години ОСОБА_7 , знаходячись по пров. Спускному м. Кіровограда, зустрів раніше йому незнайомого ОСОБА_5 1964 р.н., з яким зав`язав розмову, та з яким в подальшому почав вживати спиртні напої. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 запитав у ОСОБА_5 чи має останній мобільний телефон, на що той відповів що має. В цей час у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_5 . Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства), діючи умисно з корисливих мотивів та повторно, а саме будучи особою, яка раніше вчинила 24.07.2013 року крадіжку мобільного телефону у ОСОБА_11 , тобто злочин, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, з метою приховати злочинні наміри під приводом здійснення телефонного дзвінка матері, ОСОБА_7 попросив у ОСОБА_5 мобільний телефон.
ОСОБА_5 жодним чином не підозрюючи про злочинний умисел ОСОБА_15 , передав останньому нібито для здійснення дзвінка свій мобільний телефон.
Для остаточного уникнення у ОСОБА_5 підозри про умисел ОСОБА_7 на заволодіння його телефоном останній передав ОСОБА_5 свій паспорт, реєстраційний код платника податків, дві платіжні картки «ПриватБанк».
Прикриваючи таким чином свої істинні злочинні мотиви, отриманий шляхом обману ОСОБА_5 мобільний телефон «Nokia101», ІМЕІ НОМЕР_1 , з двома сім-картками, на рахунках яких грошей не було, ОСОБА_7 обернув у своє протиправне володіння та користування, користуючись сп`янінням потерпілого з місця вчинення злочину зник.
Відповідно до висновку експерта № 844 від 08.08.2013 року вартість мобільного телефону «Nokia 101», становить 202,07 гривень.
Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, що виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України.
Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про примирення від 29 вересня 2015 року, укладена між потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_7 , відповідно до якої останній повністю визнав свою вину під час досудового розслідування і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому засіданні, вибачився перед потерпілими. Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від висунення вимог та претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_7 в рамках даного кримінального провадження відмовились. Потерпіла ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_7 погодилися на призначення останньому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі. Потерпілий ОСОБА_5 та підозрюваний ОСОБА_7 погодилися на призначення останньому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України у виді одного року шести місяців позбавлення волі. Сторони угоди дійшли згоди на призначення ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік. Дії, які підозрюваний ОСОБА_7 повинен вчинити на користь потерпілих, не пов`язані з відшкодуванням шкоди, відсутні.
Прокурор в судовому засіданні в затвердженні угоди про примирення між потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_7 не заперечувала.
Потерпілі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисник Обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні наполягали на затвердженні угоди.
Сторонам роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди, зокрема для обвинуваченого обмеження права оскарження вироку згідно з положенням ст.ст. 394 і 424 КПК України та відмова від здійснення прав, передбачених ч. 5 ст. 474 цього Кодексу; для потерпілих обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 і 424 КПК України та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди. Обвинуваченому також роз`яснено, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.
Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно частини 3 статті 469 цього ж Кодексу, угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному проваджені у формі приватного обвинувачення.
Злочини, у вчиненні яких обвинувачений ОСОБА_7 визнав себе винним, відповідно до частини 3 статті 12 КК України, віднесені до категорії середньої тяжкості, а отже угода про примирення укладена відповідно до вимог закону.
Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_7 стверджував, що цілком розуміє свої права, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, а також наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ч. 1 ст. 473 КПК України, які йому роз`яснені судом.
Крім цього, обвинувачений зазначив та потерпілі підтвердили, що вищевказана угода про примирення, укладена між ним та потерпілими добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу, погроз або внаслідок обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 цілком розуміє положення ч. 5 ст. 474 КК України. Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Суд перевіривши угоду встановив, що вона складена відповідно до вимог ст. 471 КПК України; її умови не суперечать нормам КПК України та КК України, а також інтересам суспільства; не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб; взяті на себе за угодою зобов`язання обвинуваченим фактично виконані; узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтею 65 КК України.
За таких обставин, виходячи з позиції обвинуваченого, висловленої в судовому засіданні щодо погодження із призначенням узгодженої сторонами міри покарання, позиції потерпілих, яким зрозумілі наслідки затвердження угоди, враховуючи вимоги діючого законодавства, суд дійшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення від 29 вересня 2015 року, укладеної між потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_7 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-374, 475 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про примирення від 29 вересня 2015 року, укладену у кримінальному провадженні № 1кп/405/323/15, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002073 від 30.07.2015 року, між потерпілими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_7 .
Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання:
за ч. 1 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі;
за ч. 2 ст. 190 КК України у виді одного року шести місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 призначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначивши до відбування покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі.
Відповідно до ст. ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання з випробуванням на 1 (один) рік, зобов`язавши його не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_7 не обирався.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертизи в кримінальному провадженні в сумі 391 (триста дев`яносто одна) гривні 20 копійок.
Вирок може бути оскаржений з підстав передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд міста Кіровограда Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ленінського районного
суду м. Кіровограда ОСОБА_1