АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х ВА Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду м. Києва кримінальне провадження № 0002249 щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя

який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 ,

раніше судимий:

- 24.12.1996 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 140 КК

України 1960 року на 1 рік позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 28.05.1998 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.3 ст. 140 КК

України 1960 року на 3 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією

частини майна;

- 21.03.2002 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 185 КК

України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- 22.10.2002 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 186, ст. 69 КК України на 3 місяці арешту;

- 02.02.2004 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- 01.11.2012 Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 263, ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 309, ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,

по обвинуваченню за ч.2 ст. 186 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_5

______________________

Справа № 11-кп/796/1571/2015 Категорія КК: ч.2 ст. 186
Головуючий у І-й інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1
В С Т А Н О В И Л А:

вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2012 та за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 27 лютого 2015 року приблизно о 17 год. 15 хв., перебуваючи по вул. Салютній, 21 в м. Києві, діючи умисно, повторно, підійшов до раніше йому незнайомої ОСОБА_9 , та застосовуючи до неї фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, яке полягало в ривку її за руку та нанесенні удару кулаком в обличчя, відкрито заволодів її мобільним телефоном «Самсунг» у корпусі білого кольору з карткою, після чого з місця вчинення злочину зник, спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 2000 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить перекваліфікувати його дії на ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України, оскільки вважає, що його дії були незакінченими.

Також, посилаючись на суворість призначеного покарання, вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що він знаходячись в місцях позбавлення волі створив сім`ю, має двох неповнолітніх дітей, стан здоров`я, а тому просить пом`якшити йому покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який проти неї заперечував, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Перевіривши висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та дослідженими в судовому засіданні.

Як вбачається з показань потерпілої ОСОБА_9 , коли вона розмовляла по телефону, до неї підійшов ОСОБА_5 та почав з рук забирати мобільний телефон. Вона чинила йому супротив, тоді він вдарив її в праву частину обличчя, забрав телефон та побіг.

З показань свідка ОСОБА_10 , який являється інспектором патрульної служби Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві та перебував на службі, вбачається, що ними було отримано виклик про те, що затримали злодія. Прибувши на місце, він побачив ОСОБА_5 , осіб, які його затримали, та потерпілу ОСОБА_9 , які розповіли, що ОСОБА_5 забрав мобільний телефон. При цьому у потерпілої було червоне обличчя, вона повідомила, що її вдарив ОСОБА_5 .

Згідно висновку експерта № 596 у потерпілої ОСОБА_9 виявлений синець в правій вилицевій ділянці, який спричинений тупим предметом та міг утворитися 27.02.2015 внаслідок одноразового травматичного впливу.

Відповідно даних, що містяться в протоколі огляду місця події від 27.02.2015 з фототаблицею до нього, на оглянутій території місцевості біля будинку № 55 по вул. Саратівській в м. Києві, з кущів вилучено мобільний телефон марки «Самсунг» у корпусі білого кольору, та відповідно до яких ОСОБА_5 повідомив, що викинув у кущі мобільний телефон, який викрав у дівчини.

Згідно приписів закону, закінченим злочином визнається діяння, яке містить усі ознаки складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

З огляду на викладене, дії ОСОБА_5 є закінченими, а отже його доводи про те, що вони не були закінченими, є безпідставними.

Таким чином, кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч.2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, вчинене повторно, є правильною.

Покарання ОСОБА_5 призначено судом першої інстанції у відповідності до ст. 65 КК України, і є правильним.

Зокрема, при призначенні покарання ОСОБА_5 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, який на спеціальних обліках не перебуває, суспільно-корисною працею не займається, маючи не зняту та не погашену судимість, належні висновки не зробив, на шлях виправлення не став, вчинив новий злочин в період іспитового строку, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання і призначив йому покарання наближене до мінімального, передбаченого санкцією інкримінованої статті, з яким колегія суддів погоджується і підстав для його пом`якшення не вбачає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про наявність у нього неповнолітніх дітей документально не підтверджені, а тому до уваги колегії суддів не беруться.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

При перевірці кримінального провадження, істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2015 року щодо ОСОБА_5 без змін.

Касаційна скарга може бути подана до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: _____________ ______________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3