Провадження № - 1кп/201/438/2015
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
6 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0002555 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-14 вересня 2004 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ, за ч. 3 ст. 185, ч.ч. 2,3 ст. 186, ст.ст. 69, 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

-27 вересня 2007 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ, за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

-26 грудня 2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ, за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ст.ст. 69, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 14 квітня 2015 року звільнився по відбуттю строку покарання;

-01 вересня 2015 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області по ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до трьох років позбавлення волі;

-23 вересня 2015 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області по ч. 2 ст. 185 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі.

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

потерпілий ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:
14 червня 2015 р. близько 02-00 годин ОСОБА_7 під`їхав на автомобілі марки «Деу» моделі «Ланос» д/н НОМЕР_1 та припаркувався на узбіччі навпроти нічного клубу «Імперія», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги 38, зі сторони р. Дніпро, де побачив раніше йому не знайомого потерпілого ОСОБА_6 , який тримав у своїх руках мобільний телефон марки Samsung GT-I8552 TAA, сірого кольору.

Після чого ОСОБА_7 , визначивши вказаний мобільний телефон як об`єкт свого злочинного посягання, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел направлений на шахрайське заволодіння чужим майном, вчиненого повторно, діючи умисно із корисливих мотивів, представившись племінником начальника Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, наполегливо запропонував ОСОБА_6 передати йому мобільний телефон з метою перевірки по базі викрадених мобільних телефонів на предмет крадіжки останнього. ОСОБА_6 , будучи введеним в оману і не маючи сумнівів, що ОСОБА_7 дійсно є племінником начальника Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС, передав останньому мобільний телефон марки Samsung GT-I8552 TAA (ІМЕІ НОМЕР_2 ), який належить йому на праві власності, для перевірки щодо наявності належного йому мобільного телефону в базі розшуку викрадених мобільних телефонів.

Після цього ОСОБА_7 , знаходячись в тому ж місці і в той же час, продовжуючи реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на шахрайське заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинюючи злочин повторно, діючи умисно з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, під приводом повернення мобільного телефону після перевірки на предмет крадіжки, не маючи наміру повертати потерпілому ОСОБА_6 отриманий мобільний телефон, сів в автомобіль марки «Деу» моделі «Ланос» д/н НОМЕР_1 із мобільним телефоном марки Samsung GT-I8552 TAA та з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 1 559 гривень 20 копійок.

Вказаними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 190 КК України, а сама, заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у скоєному злочині не визнав та пояснив, що в червні 2015 року, більш точну дату він не пам`ятає, обвинувачений зі своєю дружиною на таксі їхали по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпропетровську і помітили автомобіль швидкої допомоги в який лікарі завантажували дівчину. ОСОБА_7 попросив водія зупинити автомобіль і пішов до швидкої допомоги з метою надання допомоги. Коли він був біля лікарів, то побачив двох хлопців неподалік, які були налякані. Він запитав у них, що сталось, на що хлопці сказали, що їх затримали співробітники міліції, які вилучили у них наркотичні засоби та вимагають 200 грн. ОСОБА_7 підійшов до працівників міліції, які були неподалік та які підтвердили, той факт, що треба їм передати 200 грн., тоді вони відпустять хлопців. Обвинувачений повернувся до хлопців і сказав, щоб вони готували 200 грн. а також сказав потерпілому, щоб той дав йому мобільний телефон для його перевірки, що потерпілий і зробив. При цьому обвинувачений не мав наміру повертати телефон, однак коли вийшов на світлу ділянку місцевості і роздивився його, то вирішив повернути, так як телефон був старий. В ході спілкування з міліціонерами обвинувачений поклав цей телефон собі в кишеню і забув про нього, а через деякий час сів в автомобіль на якому він приїхав і поїхав до кінотеатру «Родіна», де гуляв і загубив телефон. Також обвинувачений додав, що на його номер телефону телефонував потерпілий і просив повернути його телефон.

Суд, заслухавши обвинуваченого, показання потерпілого, свідків та дослідивши інші докази, надані сторонами кримінального провадження, приходить до висновку, що винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів знайшла своє підтвердження з огляду на наступне.

Так, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що в день та час вказані в обвинувальному акті він разом з друзями гуляв біля нічного клубу «Імперія». Вони знаходились в стані алкогольного сп`яніння, а дівчині, яка була з ними було погано в зв`язку з алкогольною інтоксикацією. Біля них зупинився автомобіль ППС і міліціонери, побачивши стан дівчини, викликали швидку допомогу, яка приїхала і госпіталізувала дівчину. В цей час міліціонери взяли телефон товариша з метою його перевірки. До потерпілого підійшов ОСОБА_7 , якого потерпілий раніше не знав, який сказав, що він являється племінником начальника Жовтневого РВ і може допомогти вирішити проблему з міліціонерами. Потім ОСОБА_7 ходив то до міліціонерів, то до потерпілого, а через деякий час сказав потерпілому, щоб той дав свій телефон на перевірку, що потерпілий і зробив, будучи впевненим, що ОСОБА_7 , який пішов до міліціонерів, перевірить його телефон. Через деякий поїхав автомобіль швидкої допомоги, а потім поїхали і міліціонери. До потерпілого підійшов ОСОБА_7 , який залишив свій номер телефону та сказав, щоб потерпілий дочекався поки міліціонери привезуть його телефон, а сам сів в автомобіль і поїхав. Через 40 хв. потерпілий підійшов до іншого патруля ППС і розповів про те, що сталось. Міліціонери зв`язались з патрулем, який був раніше, які повідомили, що телефон потерпілого вони не брали. Після цього потерпілий написав заяву про скоєння відносно нього злочину.

Показання потерпілого підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , який пояснив, що він один з друзів з яким в ту ніч гуляв потерпілий. Свідок надав пояснення аналогічні поясненням потерпілого, додавши лише, що ОСОБА_7 поїхав від них на автомобілі марки «Деу Ланос».

Показання потерпілого і свідка ОСОБА_8 додатково підтверджується і показаннями ще одного товариша, який з ними був у ту ніч ОСОБА_9 , допитаного в судовому засіданні, який пояснив, що коли він з потерпілим і ОСОБА_10 та дівчиною свідка гуляли, до них під`їхав патруль ППС, які викликали швидку допомогу в зв`язку з тим, що дівчині було погано. Через деякий час після приїзду швидкої, з`явився і ОСОБА_7 , якого свідок раніше не знав, який ходив то до потерпілого з товаришем, то до міліціонерів. При цьому про що вони говорили свідок не знає, так як допомагав дівчині і потім поїхав разом з нею у лікарню. Пізніше свідкові зі слів потерпілого стало відомо, що ОСОБА_7 шляхом обману заволодів мобільним телефоном, належним потерпілому.

Свідок ОСОБА_11 , будучи допитаним в судовому засіданні пояснив, що він працює міліціонером ППС і в той день був на чергуванні. Під час патрулювання вулиці вони з напарником помітили групу молодих людей і зупинились біля них. Як з`ясувалось дівчині було зле, а тому вони викликали швидку допомогу. Після цього свідок взяв в одного хлопців мобільний телефон з метою створення бази ІМЕІ за завданням керівництва і переписував ІМЕІ. В цей час з`явився раніше не знайомий ОСОБА_7 , який сказав, що він племінник начальника Жовтневого РВ, почав вести себе зухвало, ходив то до хлопців, то знову до свідка та щось говорив, однак свідок не реагував, так як був зайнятий телефоном. Коли свідок переписав данні телефону, то повернув його хлопцеві і вони з напарником поїхали з того місця, а також він бачив як поїхала швидка. Через деякий час йому зателефонували міліціонери з іншого патруля, які сказали, що невідомий заволодів телефоном одного з хлопців, яких зупиняв свідок.

Свідок ОСОБА_12 , який працює міліціонером, в судовому засіданні підтвердив показання свідка ОСОБА_11 та додав, що він бачив, що ОСОБА_7 приїхав на автомобілі марки «Деу Ланос».

Також факт шахрайського заволодіння телефоном потерпілого саме обвинуваченим підтверджується протоколами пред`явлення особи для впізнання в ході яких потерпілий та свідки ОСОБА_11 і ОСОБА_12 вказали на ОСОБА_7 , як на особу, яка вчинила ці дії.

Всі вищеперелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази не викликають обставини, за яких вони отримані, сумнівів у їхній надійності й точності і вони в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про те, що 14 червня 2015 р. близько 02-00 годин ОСОБА_7 , маючи незняту судимість за злочин проти власності, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 , шляхом обману заволодів мобільним телефоном марки Samsung GT-I8552 TAA, належним ОСОБА_6 і дії обвинуваченого вірно кваліфіковано органом досудового слідства за ч. 2 ст. 190 КК України, а саме, заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, посередньо характеризується.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 66, 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.
З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, однак на шлях виправлення не став, продовживши вчинення аналогічних злочинів, крім того, таке покарання повністю буде відповідати встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, а також, на думку суду, посприяє подальшому виправленню останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Враховуючи, що ОСОБА_7 був засуджений вироками Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01.09.2015 р. по ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до трьох років позбавлення волі та 23.09.2015 р. по ч. 2 ст. 185 КК України до одного року шести місяців позбавлення волі, то суд вважає за необхідне після призначення покарання за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України призначити покарання за ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, призначеним вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01.09.2015 р.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки шість місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного цим вироком та вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23.09.2015 р., більш суворим покаранням призначеним вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від01.09.2015 р. у вигляді трьох років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання, а саме, з 17 липня 2015 року, зарахувавши таким чином в строк покарання попереднє ув`язнення.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_3 тримати в умовах Дніпропетровського СІЗО УДПтС України в Дніпропетровській області

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1