Апеляційний суд Рівненської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ.

19 жовтня 2010 року. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого : Міщенко О.А.,

суддів : Матюхи Ю.В., Баглика С.П.,

з участю прокурора : Зуйкова О.Г.,

засудженого : ОСОБА_1,

представника потерпілого : ОСОБА_2,

розглянула в відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальну справу за апеляцією потерпілого ОСОБА_3 на вирок Рівненського міського суду від 20 липня 2010 року, -

Цим вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин ОСОБА_4 Федерації, житель ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючий приватним підприємцем, раніше не судимий ,-

- засуджений за ч .2 ст. 286 КК України на чотири роки позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами із застосуванням ст.75КК України на строк два роки, з покладенням обов'язків, передбачених ст.76 КК України.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_3 :

23797 грн. 91 коп. - за завдану матеріальну шкоду ;

15000 грн. - за завдану моральну шкоду ;

5160 грн. - за санаторно-курортне лікування;

1000 грн. - за витрати на правову допомогу.

Також суд вирішив питання щодо речових доказів по справі.

ОСОБА_1 визнаний винним і засуджений за те, що 9 листопада 2009 року близько 19 год. 15 хв. ,керуючи автомобілем „ ЗаЗ-ДеУ Т131110" , державний номерний знак НОМЕР_1, рухався по вул. Соборній , що в м. Рівне у напрямку вул. Старицького зі швидкістю близько 60-90 км/год., яка перевищувала допустиму швидкість , встановлену для даного населеного пункту.

В районі перехрестя вул.. Соборна - Вербова, що поблизу будинку № 249 на вул.. Соборній, на пішохідному переході ОСОБА_1, в порушення вимог п.п. 12.3, 12.4, 18.1 Правил дорожнього руху, при виникненні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу, перевищив швидкість, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи. В результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3, внаслідок чого останньому були спричиненні тяжкі тілесні ушкодження, як такі, що небезпечні для життя у момент заподіяння.

В поданій на вирок суду апеляції :

- потерпілий ОСОБА_3 покликається на незаконність вироку суду щодо цивільного позову та додаткової міри покарання. Вважає, що суд безпідставно не задоволив позов щодо моральної шкоди в повному об"ємі.

Просить вирок суду змінити, позбавити ОСОБА_1 права керування транспортними засобами на строк три роки та задоволити цивільний позов в повному об"ємі.

Заслухавши доповідача, пояснення представника потерпілого ОСОБА_3С - адвоката ОСОБА_2, який підтримав подану апеляцію, пояснення засудженого ОСОБА_1, який згідний з вироком суду, думку прокурора про відмову в задоволенні апеляції потерпілого, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція потерпілого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного у вироку злочині грунтується на перевірених в судовому засіданні доказах, яким дана повна І всебічна оцінка і в апеляції не оскаржується.

Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст. 286 ч.2 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_1 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом"якшують та обтяжують покарання , в тому числі і те, і призначив йому покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України . При цьому суд врахував те, що ОСОБА_1 вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується за місцем проживання та роботи виключно позитивно, злочин вчинив тверезим, щиро кається, активно сприяв розкриттю злочину, утримує малолітню дитину, до адміністративної відповідальності не притягувався, а тому суд правомірно не позбавив ОСОБА_1, який працює водієм таксі , права керування транспортними засобами.

Крім того, і сам представник потерпілого в суді першої інстанції , не наполягав на застосуванні додаткової міри покарання до засудженого ОСОБА_1

І таке призначене покарання для ОСОБА_1 є необхідним І достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди, витрат на санаторно - курортне лікування та послухи адвоката, суд задовольнив в повному об"ємІ правомірно, як і те, що визнав суму моральної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_3 в сумі 15000 грн.

При таких обставинах доводи потерпілого ОСОБА_3 про незаконність вироку суду щодо призначеного ОСОБА_1 покарання безпідставні.

Колегія суддів вважає, що підстав для зміни вироку суду не вбачається. Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів , -

УХВАЛИЛА:

Вирок Рівненського міського суду від 20 липня 2010 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляцію потерпілого ОСОБА_3 - без задоволення.

Головуючий : підпис.

Судді: підписи

З оригіналом згідно: ОСОБА_5