УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №279/6069/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.115. ч.4 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого-судді. . . . . . . . . . . ОСОБА_2
суддів . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання . . . . . ОСОБА_5
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Пісківка Бородянського району Київської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , судимого: - 13.09.2013 року Малинським районним судом Житомирської області за ч.2 ст. 289, 75,76 КК України на 5 років позбавлення волі;
- 11.09.2013 року Малинським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185, ч.3 ст.186, ч.3 ст.187 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , судимого :
- 16.05.2013 року Малинським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185; ч.3 ст.357, 70, 72 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців,
- 28.08.2013 року Малинським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.185, ст.75, ст.76 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини майна,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_4 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України,
за участю прокурора . . . ОСОБА_10
обвинувачених . . . . . . . ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_6
захисників . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
в с т а н о в и л а :
в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд. Обвинувачений не погоджується з кваліфікацією його дій за ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК, визнає себе винним за ч.1 ст.185 КК України. Зазначає, що суд не врахував таку обставину, як наявність слідів ґрунту на шкарпетках потерпілого Скуратівського під час огляду, що може свідчити про те, що після побиття потерпілий був живий та міг встати та пересуватися, міг підсковзнутися чи перечепитися і нанести собі якісь травми. Також зазначає, що суд не врахував розбіжності щодо місця, де було виявлено труп ОСОБА_13 та місця, де вони залишили тіло потерпілого.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок змінити, перекваліфікувати його дії з п.п.6, 12 ст.115, ч.4 ст.187 КК України на ч.2 ст.121, ч.2 ст.185 КК України. Посилається на неповноту судового розгляду, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а також, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначає, що висновки суду щодо встановлення місця вчинення кримінального правопорушення суперечать протоколу відтворення обстановки та обставин події. Також посилається на безпідставне зазначення у вироку суду обтяжуючу його покарання обставину - рецидив злочинів, оскільки він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить змінити вирок в частині призначеного йому покарання та призначити йому покарання більш м`яке, ніж передбачене законом.
Посилається на те, що потерпілий ОСОБА_14 помер не відразу і міг встати на ноги та спричинити собі тілесні ушкодження, від яких помер, про що свідчать сліди ґрунту на шкарпетках. А тому вважає, що його дії слід перекваліфікувати зі ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст.121 КК України.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду змінити відносно нього, перекваліфікувати його дії з п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України на ч.2 ст.121, ч.2 ст.185 КК України, за якими призначити покарання.
Посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.
Зазначає, що встановлені судом обставини справи не відповідають фактичним обставинам справи. Так, судом не вірно визначено час події кримінального правопорушення, оскільки вірно встановлений час скоєння злочину має значення для правильної кваліфікації злочину. Згідно показань обвинуваченого ОСОБА_7 бійка мала місце на початку 18 години, а о 19 годині вони вже сиділи в кафе, а також свідок ОСОБА_15 показав в суді, що близько 18 години він побачив трьох молодих людей, які йшли на зустріч, а згідно висновку судового-медичної експертизи №60-а від 30.06.2014 року, смерть ОСОБА_13 настала, можливо між 19-20 годинами.
Суд не встановив точно місце вчинення кримінального правопорушення, оскільки тіло потерпілого було виявлено за 20 метрів від того місця, де відбувалася бійка стверджували в судовому засіданні обвинувачені та під час слідчого експерименту зазначив обвинувачений ОСОБА_16 . Крім того, судово-медичний експерт у висновку не виключив можливості того, що потерпілий після його побиття міг вчиняти активні дії, а під час огляду трупа ОСОБА_13 було виявлено на його шкарпетках накладання ґрунту та листя, про що було відображено у протоколі огляду місця події.
Захисник вважає, що смерть потерпілого могла настати від дій інших осіб, сліди перебування яких були виявлені під час огляду місця події, або від того, що потерпілий залишався ще живий, коли обвинувачені залишили місце події і ОСОБА_14 міг самостійно встати та відійти, а потім впасти і отримати тілесні ушкодження, через які настала його смерть.
Вважає, що кваліфікуюча ознака «з корисливих мотивів» підлягає виключенню з обвинувачення, як безпідставна та неправильна. ОСОБА_16 не зміг пояснити суду навіщо знімали куртку та взуття з потерпілого, які викинули, але виник такий умисел у нього вже після побиття потерпілого, а ОСОБА_6 пояснив, що наносив ОСОБА_13 удари, щоб провчити його.
Захисник посилається на неправильне застосування кваліфікуючої ознаки «вчинення вбивства за попередньою змовою групою осіб», оскільки ОСОБА_6 побіг за потерпілим, нікого не кликав і не просив приєднатися до нього, а ОСОБА_16 та ОСОБА_17 почали наносити удари потерпілому, коли той лежав на землі, смерті йому не бажали, а коли вони уходили, то потерпілий дихав. Обвинувачені дали показання про те, що настання летальних наслідків вони не передбачали, а тому попередньої змови на вбивство у них не було.
Також вважає, що неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_8 за ч.4 ст.187 КК України, оскільки обвинувачені вимог майнового характеру потерпілому не висували, корисливих мотивів у них не було, вони провокували потерпілого на бійку, потім наносили потерпілому тілесні ушкодження і коли він перебував в стані без свідомості, після закінчення бійки забрали речі потерпілого, а тому вважає, що правильно кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.185 КК України.
В апеляційній скарзі захисник також посилається на те, що суд при призначенні покарання ОСОБА_8 не врахував його позитивну характеристику з місця проживання, що він вчинив злочин вперше, раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, вину усвідомив та не відмовляється від своїх протиправних дій, не погоджується лише з їх кваліфікацією. Також зазначає, що він від проведення слідчих дій не відмовлявся і не уникає відповідальності, а матеріальна та моральна шкода не відшкодована ним з незалежних від нього обставин, так як 08.09.2014 року потерпілий в судовому засіданні заявив, що не готовий прийняти матеріальне відшкодування від обвинувачених.
Крім того, зазначає, що є незаконним посилання суду на обтяжуючу покарання обставину - рецидив злочинів, оскільки ОСОБА_8 раніше не судимий.
Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187; п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України і призначено йому покарання:
- за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років із конфіскацією 1/2 майна, що є особистою власністю;
- за п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років із конфіскацією всього майна, що є особистою власністю.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання у виді 13 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, що є особистою власністю.
За сукупністю вироків, на підставі ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання, призначеного вироком Малинського районного суду Житомирської області від 11 грудня 2013 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років із конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.
Початок строку відбування покарання обчислюється з 15 березня 2014 року.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обраний ОСОБА_6 залишено попередній тримання під вартою.
ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст.187; п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України і призначено йому покарання:
- за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років із конфіскацією 1/2 майна, що є особистою власністю;
- за п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років із конфіскацією всього майна, що є особистою власністю.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 12 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, що є особистою власністю.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, відповідно до ч.3 ст.78 КК України, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання, призначеного вироком Малинського районного суду Житомирської області від 28 серпня 2013 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років із конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.
Початок строку відбування покарання обчислюється з 15 березня 2014 року.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обраний ОСОБА_7 залишено попередній тримання під вартою.
ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України і призначено йому покарання:
- за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років із конфіскацією 1/2 майна, що є особистою власністю;
- за п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 років із конфіскацією всього майна, що є особистою власністю.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання у виді 11 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, що є особистою власністю.
Початок строку відбування покарання обчислюється з 15 березня 2014 року.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обраний ОСОБА_8 залишено попередній тримання під вартою.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь ОСОБА_18 матеріальну шкоду в сумі 14 246,92 гривень та моральну шкоду в сумі 700 000 гривень.
В іншій частині в задоволенні цивільного позову відмовлено.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально наведених у вироку, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 14 березня 2014 року о 19 годині, знаходилися в парку культури та відпочинку імені М. Маклая, що в м. Малині Житомирської області, де вживали спиртне. В ході розпиття спиртного обвинувачені, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, помітили ОСОБА_13 , який в той час проходив повз них. У цей час та місці ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вирішили вчинити розбійний напад, спрямований на заволодіння чужим майном та умисне вбивство ОСОБА_13 з корисливих мотивів.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 у вказаний час, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підбіг до ОСОБА_13 та застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я особи, обхопив потерпілого рукою за шию ззаду та повалив його на землю. Після цього, діючи умисно, спільно, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та Видиш нанесли чисельні удари руками та ногами в область розташування життєво-важливих органів по голові, тулубу та кінцівках ОСОБА_13 , і таким чином умисно, з корисливих мотивів та за попередньою змовою групою осіб вбили ОСОБА_13 ..
Під час умисного вбивства ОСОБА_19 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб, заподіяли потерпілому тілесні ушкодження, які мають ознаки тяжкого ступеню важкості, що є небезпечним для життя та здоров`я в момент їх спричинення і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого ОСОБА_13 ..
Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 60 а від 30.06.2014 року, смерть потерпілого настала внаслідок важкої закритої черепно-мозкової травми з переломами кісток склепіння та основи черепу, крововиливів під м?які мозкові оболонки головного мозку та забою головного мозку, що зумовило зупинку функцій центральної нервової системи, серцевої діяльності, дихання.
Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 , будучи особою, яка раніше вчинила розбійний напад, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , із застосуванням насильства, що є небезпечним для життя та здоров?я потерпілого, поєднаного із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, умисно заволоділи майном ОСОБА_13 , а саме зимовими черевиками, шкіряною курткою, грошовими коштами в сумі 100 гривень та мобільним телефоном «Nokia Asha 308», в якому знаходилася сім-картка мобільного оператора стільникового зв`язку ТОВ «Астеліт», всього заволоділи майном та грошовими коштами потерпілого на загальну суму 2065 гривень, заподіявши потерпілому майнову шкоду на вказану суму.
Своїми умисними діями, які виразилися у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб яка раніше вчинила розбій, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.187 КК України.
Своїми умисними діями, які виразилися у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вчинили злочин, передбачений ч.4 ст.187 КК України.
Своїми умисними діями, які виразились у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вчинили злочин, передбачений п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які підтримали апеляційні скарги, заперечення прокурора проти задоволення апеляційних скарг ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та частковому задоволенню інших скарг, перевіривши вирок суду в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, а ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Суд 1-ї інстанції всебічно, повно і об`єктивно дослідив обставини справи, висновки суду є мотивованими та обґрунтованими доказами, яким дана належна правова оцінка у вироку і тому посилання адвоката та обвинувачених на однобічну оцінку доказів судом 1-ї інстанції є безпідставними.
Доводи апеляційних скарг про відсутність умислу у обвинувачених на вчинення вбивства ОСОБА_13 , а також про відсутність корисного мотиву, попередньої змови на вчинення злочину групою осіб та про перекваліфікацію дій обвинувачених з п.п.6,12 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України на ч.2 ст.121, ч.2 ст.185 КК України є необгрунтованими.
Такі твердження обвинувачених та захисника в апеляційних скаргах ретельно перевірялися судом першої інстанції та спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, яким дана належна оцінка у вироку суду.
Суд 1-ї інстанції навів у вироку мотиви кваліфікації дій винних осіб, з якими погоджується колегія суддів.
Згідно чинного законодавства та судової практики відповідальність за умисне вбивство наступає і тоді коли винний умисно, завдаючи шкоду потерпілому, не передбачає конкретно, яка саме шкода матиме місце, допускаючи можливість будь-якої шкоди в тому й числі смерті, яка фактично настає.
Розбій, як злочин, вважається закінченим з моменту нападу.
Як встановив суд, напад обвинувачені здійснили на потерпілого першими, який віддалявся від них, збивши його з ніг. Швидкі, без обговорення та узгоджені дії обвинувачених говорять про наявність у них відомого та зрозумілого плану спільних дій та цілі, яку вони бажали досягти. Після повного пригнічення фізичного стану потерпілого обвинувачені невідкладно приступили до заволодіння його речами, що говорить про наявність у них саме такої цілі злочину та корисливого мотиву.
Спільні дії всіх співучасників розбійного нападу, якщо тільки дехто з нападаючих застосував насильство, кваліфікується як розбій, вчинений групою осіб. Дії осіб, які приєднались до злочину, хоч би і після нападу, але ще до незакінченого злочину, кваліфікуються як дії співвиконавців розбою, як вчинення розбою групою осіб. Тому показання обвинувачених про нібито викрадення речей у потерпілого, який на їх думку перебував без свідомості, не можуть бути підставою для кваліфікації їх дій за іншими статтями КК України.
Висновок суду 1-ї інстанції про те, що дії обвинувачених були спрямовані на позбавлення потерпілого життя за попередньою змовою групою осіб та з корисливих мотивів, ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах. Згідно висновків судово-медичних експертиз №60 від 03.06.2014р. та №60а від 30.06.2014р. на тілі ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження, у вигляді 7 синців обличчя, 3 синців правої кисті, 2 забійних ран обличчя, перелому кісток та хрящів носа, крововиливу під коньюктиву правого ока, 3 саден голови, 15 саден верхніх та нижніх кінцівок, поперечного перелому тіла грудини, 4 переломів ребер справа, переломи кісток склепіння та основи черепу, забоїв головного мозку, серця, які мають ознаки тяжкого ступеню важкості, що є небезпечним для життя та здоров`я в момент їх спричинення і знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. Причиною смерті є важка закрита черепно-мозкова травма з переломами кісток склепіння та основи черепу, крововиливів під м`які мозкові оболонки головного мозку та забоєм головного мозку, що зумовило зупинку функцій центральної нервової системи. Смерть ОСОБА_13 настала від декількох хвилин до десятків хвилин після отримання тілесних ушкоджень, можливо між 19-20 годинами 14.03.2014р.
Нанесення потерпілому ОСОБА_13 , який лежав на землі і зовсім не чинив супротиву, значної кількісті ударів ногами та руками по життєво - важливим органам обвинуваченими, та залишення його в такому стані в холодну пору року, в темну пору доби, без взуття, в малолюдному місці, можливо без свідомості, без надання будь-якої допомоги, та швидке зникнення з місця події, вказує на наміри обвинувачених щодо позбавлення його життя та спростовують посилання обвинувачених та захисника Плетень на відсутність умислу на позбавлення життя потерпілого.
Колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про відсутність підстав для зміни кваліфікації дій обвинувачених на ч.2 ст.121 КК України. Під час розбою було умисно заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких сталася смерть потерпілого і тому дії винної особи належить кваліфікувати за ч.4 ст.187 і п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України. Винні, позбавляючи життя потерпілого, бажали одержати в зв`язку з цим матеріальні блага для себе. Судом перевірялись доводи обвинувачених щодо різного місця виявлення тіла потерпілого та місця де вони його залишили і згідно фотокарток, виготовлених під час огляду місця події, значні обсяги крові потерпілого, знаходяться всього в декількох метрах від нього та біля його ніг, що говорить про те, що побиття відбувалось на незначній ділянці місцевості, потерпілого доганяли, а сліди від грунту на шкарпетках потерпілого, пояснюються тим, що після зняття взуття з нього знімали куртку та продовжували побиття до повного фізичного пригнічення.
В судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_20 показав, що враховуючи локалізацію та тяжкість тілесних ушкоджень потерпілий міг втратити свідомість і не міг переміщатись, але допускає, що потерпілий міг і не втрачати свідомості та частково переміщатись.
Безпідставними є посилання в апеляційних скаргах на доводи обвинувачених про те, що Скуратівський першим ударив ОСОБА_7 в обличчя, що спровокувало дії Видиша. Так, ОСОБА_7 під час затримання мав тілесне ушкодження у вигляді синця обличчя, що знайшло підтвердження на судово-медичній експертизі №66 від 16.03.2014р. Але сам ОСОБА_17 пояснив, що синець у нього був до інциденту. Відсутність тілесних ушкоджень у обвинувачених говорить про те, що потерпілий не спричиняв їм жодних тілесних ушкоджень.
Фактичні дані отримані від обвинувачених під час слідчого експерименту суд 1-ї інстанції визнав правдивими, а подальша часткова відмова від них, намагання пояснити їх надання під тиском, діями самого потерпілого, не знайшло підтвердження в судовому засіданні і суд вірно визнав їх намаганням уникнути кримінальної відповідальності.
Згідно даних слідчого експерименту від 16.03.2014 р. за участю ОСОБА_7 , встановлено, що 14.03.2014р. у вечірній час він разом з Видишем та ОСОБА_16 знаходився в парку відпочинку у м. Малині, вживали алкогольні напої. А коли зустріли потерпілого, Видиш повалив його на землю та почав бити, потім приєднались і вони з ОСОБА_8 , били ногами по обличчю, тулубу. Били вони по голові та тулубу. У потерпілого забрали телефон, який залишився у Видиша, також забрали 100 гривень, зняли куртку та туфлі. Вищевикладене ОСОБА_7 розповів в присутності захисника ОСОБА_12 ..
При повторному слідчому експерименті від 18.07.2014р. ОСОБА_7 більш детально розповів, як наносили удари потерпілому, що ОСОБА_16 почав знімати з потерпілого куртку та взуття, а він почав йому допомагати. ОСОБА_16 виявив в куртці 100 гривень, які вони втрьох витратили в кафе «Шанс» .
Аналогічні показання дав ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту від 24.04.2014р. Також він зазначив, що коли потерпілий був ще живий, він та ОСОБА_17 зняли з нього куртку та туфлі, з куртки забрали 100 гривень і після цього вони пішли до кафе «Шанс». Величанський віддав ОСОБА_21 мобільний телефон, який забрав у потерпілого. Зазначене ОСОБА_8 розповів та показав на місці вчинення злочину в присутності свого захисника ОСОБА_9 і будь-якого застосування стороннього впливу чи примусу до ОСОБА_8 не виявлено і в протоколі ним чи його захисником про це не зазначено.
Твердження захисника Плетень про те, що смерть потерпілого могла наступити від дій інших осіб та обвинувачених Видиш, ОСОБА_7 в апеляційних скаргах, що він міг сам спричинити тілесні ушкодження, від яких могла наступити смерть після побиття є необґрунтованим і спростовується доказами дослідженими судом 1-ї інстанції та зазначених у вироку.
Час та місце вчинення злочинів встановлено судом, який виходив із доказів досліджених у судовому засіданні і оцінених в їх сукупності.
Обвинувачені є осудними, які суть інкримінованого усвідомлюють, як і можливість покарання за подібні вчинки, логічно будують власний захист, висуваючи свою версію подій та намагаються применшити власну провину. Їх дії носили колективний характер, наперед спланований і продуманий, прихований та послідовний характер, з урахуванням часу та ситуації, кожен відводить собі у скоєному другорядну роль відповідно до висновків судово-психіатричних експертиз.
Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано призначив обвинуваченим покарання в межах санкцій статей законів, за якими їх визнано винуватими, а вид та розмір покарання, є необхідним і цілком достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів і не є явно несправедливим із-за його суворості. Покарання призначено обвинуваченим відповідно до вимог ст.. 65 КК України.
Як встановлено з вироку, суд врахував всі дані про особу ОСОБА_8 та обставини, на які він та захисник посилаються у своїх апеляційних скаргах при призначенні покарання.
Водночас, обґрунтованими є доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника щодо помилкового зазначення у вироку суду обставини, яка обтяжує його покарання рецидив злочинів. Згідно аркушу 82 в томі 2 ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Тому вирок суду підлягає зміні, а зазначена вказівка підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку.
Істотних порушень кримінального процесуального закону в ході досудового слідства та судового провадження, які б давали підстави для скасування вироку, не встановлено.
Порушення кримінального процесуального закону при проведенні підготовчого засідання судом, на яке вказала у своїх поясненнях у апеляційному суді захисник Плетень, не є істотним порушенням згідно ст..412 КПК України і тому не є підставою для скасування вироку, так як всі клопотання учасників провадження були розглянуті судом під час розгляду кримінального провадження по суті, а вирок було ухвалено на доказах досліджених судом 1-ї інстанції.
Також є безпідставним її посилання в своїх поясненнях на те, що прокурор ОСОБА_22 без повноважень приймав участь у даному судовому провадженні. На а.с. 86 т.1 є розпорядження заступника прокурора прокуратури Житомирської області від 14.08.2015 р., з якого встановлено, що прокурор ОСОБА_22 входив у групу прокурорів, які мали право підтримувати державне обвинувачення у суді в кримінальному провадженні №0000170.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а :
апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без задоволення, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_6 залишити без зміни, а щодо ОСОБА_8 змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про рецидив злочинів, як обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 ..
У решті вирок залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.
С у д д і: