Провадження № 1-кп/317/267/2015
Справа № 317/2308/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2015 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000468 від 21.04.2015 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зіміно Роздольнинського району АР Крим, росіянина, громадянина України, освіта повна середня, одруженого, військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ч. 8 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст.ст. 10, 11, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 28 квітня 2014 року ОСОБА_4 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу у зв`язку із мобілізацією. З того ж дня ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується поблизу АДРЕСА_2 на посаду кулеметника. Являючись військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» солдат ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.
З 15 липня по 01 серпня 2014 року ОСОБА_4 проходив курс лікування у військово-медичному клінічному центрі Південного регіону України. 29 серпня 2014 року пройшов військово-лікарську комісію у військовій частині НОМЕР_2 та згідно висновку ВЛК звільнений від виконання службових обов`язків на 15 діб. Висновком ВЛК від 15 вересня 2014 року знову звільнений від виконання службових обов`язків на 15 діб. Висновком ВЛК від 30 вересня 2014 року звільнений від виконання службових обов`язків на 15 діб, таким чином, 15 жовтня 2014 року повинен був прибути до військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Під час перебування у відпустці у зв`язку з лікуванням за межами місця проходження служби військової частини польова пошта НОМЕР_1 у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на нез`явлення вчасно на службу. В подальшому, 15 жовтня 2014 року, діючи умисно, всупереч вимогам чинного законодавства та покладених на нього обов`язків військової служби, солдат ОСОБА_4 з метою тимчасового ухилення від військової служби, не з`явився вчасно з лікування та не прибув до військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Після виявлення відсутності солдата ОСОБА_4 у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , встановити його місцезнаходження не вдалось. 07 травня 2015 року солдат ОСОБА_4 співробітниками Запорізького відділення військової служби правопорядку доставлений до військової прокуратури Запорізького гарнізону. У період з 15 жовтня по 07 травня 2015 року зазначений військовослужбовець перебував за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом часу нез`явлення на службу, солдат ОСОБА_4 підтверджуючих документів командуванню військової частини за період відсутності на службі не надав, до органів військового управління під час перебування вдома не звертався, продовжуючи не з`являтися на службу до 07 травня 2015 року. При цьому, перешкод для прибуття до військової частини солдат ОСОБА_4 не мав. Згідно висновку військово-лікарської комісії від 14 травня 2015 року солдат ОСОБА_4 визнаний придатним для проходження військової служби.
Обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, спочатку не визнавав, показання давати відмовився. В подальшому, у судовому засіданні 01.10.2015 р. вину визнав повністю, погодився давати показання, пояснивши, що він був призваний 28.04.2014 р. по мобілізації, ніс службу до липня місяця 2014 року. На шостому блокпосту отримав травму та був направлений на лікування. Спочатку відвезли в м. Дніпропетровськ, після чого до відвезли в госпіталь м. Одеси. Там зробили операцію та відправили на реабілітацію за місцем проживання. Знаходився на амбулаторному лікуванні в м. Запоріжжі. Після того як останній раз поїхав до м. Запоріжжя в лікарню, то був направлений на комісію до м. Одеси. Зазначив, що в м. Одесу не зміг поїхати за сімейними обставинами, оскільки онуку його дружини потрібно було їхати на обстеження до м. Києва, адже у нього вада серця. На цьому ґрунті конфліктували з дружиною. Вирішив залишитись вдома, надати підтримку сім`ї. Дійсно перебував вдома у період часу з 15 жовтня по 07 травня 2015 року. Також обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що психологічний стан був в критичному стані і він не міг адекватно оцінити ситуацію. У період відсутності на військовій службі його дружина постійно опікувалась онуком, а він був змушений займатись хатніми справами. Вирішив залишитись вдома, оскільки була загроза руйнування сім`ї. Переживав, що залишиться на вулиці, адже проживає в будинку дружини, а його будинок згорів під час пожежі. Не телефонував до військової частини через відсутність коштів для поповнення рахунку, з військової частини також ніхто не телефонував. У вчиненому розкаюється.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується й іншими дослідженими судом доказами. Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що є помічником командира з правової роботи. Знає обвинуваченого з кінця квітня 2014 року як солдата другої роти. В середині липня обвинувачений отримав травму нижньої кінцівки на одному з блокпостів біля м. Маріуполя. За наказом командира він та ОСОБА_8 доставили обвинуваченого в лікарню, яку саме не пам`ятає. Після лікування обвинувачений у військовій частині не з`явився, бачив обвинуваченого в госпіталі в м. Запоріжжі, роз`яснював обвинуваченому, що він призваний на особливий період або до винесення закону про демобілізацію, тобто після закінчення лікування повинен повернутись на службу.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується наступними зібраними в ході досудового розслідування і дослідженими в суді письмовими доказами:

витягом з наказу № 4 від 28.04.2014 р., відповідно до якого зараховано до списків особового складу 23 батальйону територіальної оборони на всі види забезпечення рядового запасу ОСОБА_4 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_3 кулеметником відділення охорони взводу охорони роти охорони НОМЕР_3 батальйону територіальної оборони;

Актом про результати проведення службового розслідування № 567/1 від 18.03.2015 р., відповідно до якого 10.09.2014 р. о 18 год. 00 хв. було виявлено відсутність на місці несення служби кулеметника солдата ОСОБА_4 ;

рапортом командира взводу МТЗ ОСОБА_9 , відповідно до якого зазначена особа повідомила командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 про самовільне залишення ОСОБА_4 місця несення служби полігону « ІНФОРМАЦІЯ_4 »;

витягом з наказу № 125 від 18.03.2015 р. «Про організацію та проведення розслідування у зв`язку з самовільним залишенням частини солдатом ОСОБА_4 », відповідно до якого 10.09.2014 р. о 18 год. 00 хв. виявлено відсутність у частині кулеметника в/ч пп НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 , у ході пошукових заходів на території частини солдата ОСОБА_4 не знайдено;

витягом з наказу б/н «Про низький стан військової дисципліни та покарання винних», відповідно до якого за самовільне залишення місця несення служби солдату ОСОБА_4 оголошено сувору догану та позбавлено додаткової грошової винагороди 60%, премії 125% за серпень 2014 року, а командиру взводу лейтенанту ОСОБА_10 за слабкий контроль та низьку вимогливість до підлеглого особового складу в порушення ст.ст. 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України оголошено зауваження;

пояснювальною старшого помічника начальника штабу батальйону ОСОБА_10 , відповідно до якої 10.09.2014 р. о 18 год. 00 хв. виявлено відсутність у частині кулеметника солдата ОСОБА_4 ;

пояснювальною діловода стройової частини ОСОБА_11 , відповідно до якої 10.09.2014 р. о 18 год. 00 хв. виявлено відсутність у частині кулеметника солдата ОСОБА_4 ;

довідкою військово-лікарської комісії № 679 від 14.05.2015 р., відповідно до якої ОСОБА_4 придатний до військової служби.

довідкою військово-лікарської комісії № 670 від 31.07.2014 р., відповідно до якої ОСОБА_4 потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів; довідкою військово-лікарської комісії № 669 від 29.08.2015 р., відповідно до якої ОСОБА_4 потребує звільнення від виконання службових обов`язків на п`ятнадцять календарних діб; довідкою військово-лікарської комісії № 741 від 15.09.2015 р., відповідно до якої ОСОБА_4 потребує звільнення від виконання службових обов`язків на п`ятнадцять календарних діб; довідкою військово-лікарської комісії № 835 від 30.09.2015 р., відповідно до якої ОСОБА_4 потребує звільнення від виконання службових обов`язків на п`ятнадцять календарних діб. Отже, зміст довідок №№ 670, 669, 741, 835 свідчить про поважність відсутності ОСОБА_4 до 15 жовтня 2014 року, натомість з довідки військово-лікарської комісії № 679 від 14.05.2015 р., відповідно до якої ОСОБА_4 придатний до військової служби, вбачається, що за станом здоров`я перешкод у несенні служби в інкримінований період у ОСОБА_4 не було.

Суд, дослідивши докази, вважає, їх належними, допустимими, достовірними, а всі вони в своїй сукупності є достатніми для висновку про те, що в діях обвинуваченого наявний склад інкримінованого йому злочину, тож суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць. При цьому суд виходить з того, що зазначення у досліджених у судовому засіданні письмових доказах дати виявлення відсутності обвинуваченого ОСОБА_4 на місці несення служби 10.09.2014 р. 18 год. 00 хв. не спростовує загального висновку суду про відсутність обвинуваченого на службі саме у період з 15 жовтня по 07 травня 2015 року, тобто період, який ставиться обвинуваченому у провину згідно обвинувального акту.
Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу винного, який раніше не судимий, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби та проживання характеризується виключно позитивно. Також суд враховує передумови вчиненого злочину слабкий контроль та низьку вимогливість до підлеглого особового складу, порушення вимог ст.ст. 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України з боку командира взводу лейтенанта ОСОБА_10 , що встановлено Актом про результати проведення службового розслідування № 567/1 від 18.03.2015 р.

Як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому суд враховує щире каяття. Незважаючи на те, що обвинувачений визнав вину вже під час судового розгляду, суд виходить з того, що у даному випадку щире каяття засновано на належній критичній оцінці обвинуваченим своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, що встановлено безпосередньо у судовому засіданні.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не виявив.

За таких обставин, враховуючи особу ОСОБА_4 , думку прокурора, захисника, зважаючи на наслідки злочину, для досягнення цілей покарання, встановлених статтею 50 КК України, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті.

Враховуючи, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, приймаючи при цьому до уваги те, що він не несе небезпеки соціуму, має тісні суспільні зв`язки позитивної спрямованості, суд дійшов висновку про необхідність звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3 ч.1 ст.76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Документально підтверджені процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Клопотання прокурором про обрання запобіжного заходу під час судового розгляду не заявлялось, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 суд за власною ініціативою не обирає.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не скоїть нового злочину.

На підставі п.п 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Запорізької області протягом 30 днів з дня його проголошення через Запорізький районний суд Запорізької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1