11-кп/775/348/2015(м)
241/1333/14-к

Категорія: ч.2 ст. 121 КК України Суддя 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних
справах Апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.м.т. Мангуш Першотравневого району Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , визнано винними за ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі кожному, -
ВСТАНОВИЛА:
Відповідно до вироку суду, 30.07.2014р. приблизно о 09.00год., ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , групою осіб, знаходячись біля домоволодіння АДРЕСА_4 , після сварки з ОСОБА_7 , яка сталася перед цим на грунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинили з ним бійку, в процесі якої умисно нанесли потерпілому: ОСОБА_8 - два удари ногою в область грудної клітини ліворуч, а ОСОБА_9 - один удар також в область грудної клітини ліворуч, внаслідок чого, в результаті їх сукупних дій, ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 2,3,4,5 ребер ліворуч, що ускладнились лівостороннім пневмотораксом, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
Не погодившись з вироком суду першої інстанції, обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_13 , заступник прокурора Першотравневого району Донецької області ОСОБА_14 подали апеляційні скарги.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_13 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неповнотою судового розгляду та постановити новий вирок, яким ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України виправдати.
Захисник вважає, що суд помилково визнав показання потерпілого послідовними, логічними, правдивими та такими, що відповідають дослідженим обставинам кримінального провадження, оскільки його показання з приводу спричинення механізму тілесних ушкоджень, надані у судовому засіданні, різняться з протоколом слідчих експериментів від 08.08.2014р. та 30.09.2014р. Суд не надав критичної оцінки цьому факту, а також тому, в яке саме місце тулуба наносив удари ногою ОСОБА_9 .
Також, на думку захисника, суд безпідставно залишив без задоволення клопотання про проведення слідчого експерименту за участю потерпілого, обвинувачених, судмедексперта, оскільки обставини падіння потерпілого з мосту висотою 0,5-1,0м та наслідки цього судмедекспертом не досліджувались.
Апелянт звертає увагу, що суд надав перевагу показанням свідка ОСОБА_15 і не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , але не навів, з яких підстав.
Сторона захисту вважає, що всі свідки надали суперечливі показання і різняться між собою щодо фактичних обставин.
Апелянт вказує, що судово-медична експертиза № 393 від 17.09.2014р. проведена з порушенням ч. 4 ст. 69 КПК України та п. 4.3 «Методичних вказівок до Правил судово-медичного визнання ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», оскільки експерт за власною ініціативою залучив до проведення вказаної експертизи міського рентгенолога для консультації рентгенівських знімків потерпілого та встановлення остаточного діагнозу, тому судово-медична експертиза не є допустимим доказом.
З порушенням законодавства проведена і судово-медична експертиза № 393/205 від 09.10.2014р., оскільки її висновки грунтуються тільки на медичних документах без обстеження потерпілого.
Вважає, що експерти помилково визначили пневмоторакс тяжким тілесним ушкодженням, дослідження механізму нанесення ударів були проведені по показанням потерпілого, які він надавав на досудовому слідстві, але у судовому засіданні останній змінив показання в частині механізму спричинення тілесних ушкоджень, що не було предметом експертних досліджень.
Також, суд безпідставно відмовив у проведенні повторної комісійної судово-медичної експертизи.
Обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неповнотою судового розгляду, вважає, що суд обрунтував висновки на суперечливих показаннях потерпілого та свідка ОСОБА_18 , які первинно пояснювали, що потерпілого били невідомі, що зафіксовано в рапортах № 1086, № 1398 від 30.07.2015р., а вже 31.07.2015р. свідок ОСОБА_18 дає показання слідчому, що бив потерпілого ОСОБА_9 .
Апелянт вважає, що слідчі дії щодо нього були проведенні з порушенням законодавства, його прізвище потерпілому повідомили працівники міліції, а свідок ОСОБА_18 взагалі є батьком дільничного інспектора ОСОБА_19 , який викликав його на допит; повідомлення про підозру за ч. 2 ст. 121 КК України вручено без дати та підписів; відповідно до протоколу огляд місця події проводився 31.07.2014р. за участю понятих ОСОБА_20 з 10.52год. до 11.20год., ОСОБА_21 з 11.00год. до 12.00год. і в цей же час поняті допитуються іншим слідчим як свідки: ОСОБА_20 з 10.40год. до 11.05год., ОСОБА_21 з 11.00год. до 12.00год.
Крім того, апелянт зазначає, що слідчий при направлені матеріалів для проведення судово-медичної експертизи, не надав експерту відомості у що він був обутий, а саме у літні капці «в`єтнамки» з відкритими пальцями, у зв`язку з чим не міг завдати потерпілому тілесні ушкодження.
Потерпілий неодноразово змінював показання у судовому засіданні, які різняться з його первинними показаннями на досудовому слідстві, він проживає на орендованій квартирі у свідка ОСОБА_18 та працює у нього, що свідчить про заінтересованість вказаного свідка, який є батьком дільничного інспектора ОСОБА_19 , який брав участь при проведенні слідчого експерименту 30.09.2014р.
Апелянт вказує, що суд не надав критичної оцінки суперечливим показанням свідків та не вказав у вироку, чому надав перевагу показанням одних свідків і не взяв до уваги показання інших.
Обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду та виправдати його, вважає, що обвинувальний вирок грунтується на суперечливих показаннях потерпілого та свідків. Суд не з`ясував можливість отримання тяжких тілесних ушкоджень потерпілим під час падіння на лівий бік з мостика з висоти один метр над рівнем землі, під час падіння біля будинку 16а по вулиці Кірова у с.м.т. Мангуш на лівий бік та падіння на асфальтовану дорогу.
При постановленні вироку суд не врахував, що в матеріалах кримінального провадження є розписка потерпілого про отримання від ОСОБА_8 4000 грн. та про відсутність у потерпілого до нього претензій матеріального характеру та не визнав цю обставину такою, що пом`якшує покарання.
Заступник прокурора Першотравневого району Донецької області ОСОБА_14 , не оскаржуючи висновків суду щодо доведеності вини та кваліфікації дій обвинувачених, просить судове рішення скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким визнати обвинувачених винними за ч.2 ст. 121 КК України і призначити їм покарання у виді: ОСОБА_8 8 років позбавлення волі, ОСОБА_9 8 років 6 місяців позбавлення волі.
Прокурор вказує, що суд, призначаючи обвинуваченим покарання в мінімальних межах санкції ч.2 статті 121 КК України, не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винних, мотив вчинення злочину, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, а також конкретні обставини, які характеризують винних, їх поведінку після вчинення злочину, що вони не працюють, не одружені, дітей не мають, вчинили тяжкий злочин, вину не визнали, не розкаялись у вчиненому, а також те, що ОСОБА_9 лише 19.06.2014р. звільнився з місць позбавлення волі, де відбував покарання за аналогічний злочин, і вже 30.07.2014р. знову вчинив злочин, що свідчить про те, що останній не зробив для себе належних висновків, є особою схильною до вчинення злочинів, вказане свідчить про його підвищену суспільну небезпечність.
Крім того, всупереч вимогам ст.374 КК України у вироку не зазначено номер кримінального провадження, а у резолютивній частині порядок отримання копій вироку.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених та їх захисників, які підтримали свої апеляційні вимоги, не визнали апеляційні вимоги прокурора, потерпілого, який не визнав апеляційні скарги обвинувачених, захисника та прокурора, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги прокурора та не визнав апеляційні скарги обвинувачених та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, в ході бійки, сукупними діями обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_7 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, а саме у вигляді закритих переломів 2,3,4,5 ребер ліворуч, що ускладнились лівостороннім пневмотораксом.
Допитаний в апеляційній інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину свою визнав частково та показував, що між ним та потерпілим була сварка, в ході якої він вдарив його кулаком по обличчю, але ударів руками чи ногами по тулубу він потерпілому не наносив. Вважає, що наявні у потерпілого тілесні ушкодження могли утворитися, коли вони разом впали з мосту висотою біля одного метру або коли ОСОБА_7 сам падав.
Допитаний в апеляційній інстанції обвинувачений ОСОБА_9 вину свою не визнав та наполягав на тому, що конфлікт між ОСОБА_8 та потерпілим мав місце, але він не приймав в ньому участі, ударів потерпілому ні руками, ні ногами не наносив.
Незважаючи на невизнання обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 своєї вини в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні, висновки суду про доведеність їх винуватості в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, вчиненні групою осіб, за обставин та в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.
Так, потерпілий ОСОБА_7 як у суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду показував, що раніше між ним та ОСОБА_8 був конфлікт, тому 30.07.2014 року йому здалося, що ОСОБА_8 показав йому непристойний жест, він образився, перший підійшов до нього з`ясувати стосунки та розпочав сварку, яка переросла в бійку. З мосту вони падали разом з ОСОБА_8 , він впав на останнього зверху, а потім вони на землі продовжили бійку, в ході якої зверху був то він, то обвинувачений. В ході конфлікту він падав тричі, другий раз на дорозі впав на коліна, а втрете - на клумбу біля будинку на правий бік, коли ОСОБА_8 наніс йому два удари ногою в область грудної клітини ліворуч, а ОСОБА_9 один удар ногою також в область грудної клітини ліворуч, ближче до області серця. ОСОБА_9 був обутий в літні капці, до цієї події він не був з ним знайомий.
На своїх показаннях потерпілий наполягав при проведенні слідчого експерименту та виклав обставини заподіяння йому обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, що зафіксовано у протоколі проведення слідчого експерименту від 08.08.2014р. ( а/п 59-71).
Судово-медичний експерт ОСОБА_22 при судовому та апеляційному розгляді підтвердив висновки СМЕ, детально роз`яснив їх та показав, що обидві експертизи проведені у відповідності з вимогами діючого законодавства. Конкретизуючи висновки показав, що наявні у потерпілого ОСОБА_7 тілесні ушкодження могли бути спричинені ударами як ногою обутою у літні капці, так і босою ногою та не могли утворитися при падінні як з висоти його росту, так і з висоти біля метру, мотивуючи тим, що утворені при падінні тілесні ушкодження мають бути розташовані по одній лінії, у ОСОБА_7 це не спостерігається. Вказані тяжкі тілесні ушкодження утворилися від сукупних дій обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Потерпілий в ході апеляційного розгляду показав місце нанесення удару ОСОБА_23 , що відповідає наявному у нього тілесному ушкодженню, а саме перелому 2-го ребра в області серця.
Отже, показання потерпілого ОСОБА_7 узгоджені з іншими доказами у справі, а саме з висновками судово-медичних експертиз № 393 від 17.09.2014 року та № 393/205 від 09.10.2014 року (а/п 73-74, 81-82), показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , які бачили, як двоє чоловіків б`ють третього та іншими письмовими доказами та повністю спростовують доводи обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про те, що вони не спричиняли потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
Оскільки вказані докази у своїй сукупності узгоджуються, суд першої інстанції цілком обґрунтовано поклав їх в основу обвинувального вироку.
На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції не містять протиріч, за встановленими судом фактичними обставинами кримінального провадження, виходячи з сукупності вказаних та інших досліджених в судовому засіданні доказах, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, в межах висунутого обвинувачення, суд першої інстанції обґрунтовано та правильно кваліфікував дії обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України.
Апеляційні доводи обвинувачених та захисника про проведення судово-медичних експертиз з порушенням законодавства, суперечливих показаннях потерпілого про механізм спричинення йому тілесних ушкоджень, зацікавленість свідка ОСОБА_18 , необґрунтованість не врахування свідчень свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами справи та добутими по кримінальному провадженню доказами.
Стосовно апеляційних вимог прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок м`якості, то колегія суддів не може з ними погодитися.
До такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з того, що суд першої інстанції правильно, відповідно кримінального закону призначив вид і розмір покарання обвинуваченим, врахував ступінь тяжкості скоєного ними правопорушення і дані про їх особи і правильно прийшов до висновку про призначення їм покарання необхідного та достатнього для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі на певний строк в мінімальних межах санкції частини кримінального закону, який передбачає відповідальність за вчинене ними кримінальне правопорушення.
Крім того, колегією суддів враховується думка потерпілого, який просив не призначати обвинуваченим суворого покарання, конкретні обставини справи, що сам потерпілий розпочав конфлікт, підійшов до ОСОБА_8 та розпочав сварку, роль кожного з обвинувачених, наявність пом`якшуючих покарання обставин добровільне відшкодування ОСОБА_8 потерпілому матеріальних збитків, відсутність обставин, які обтяжують покарання, не знайшовши підстав для призначення більш суворого покарання, ніж призначив суд першої інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить апеляційних підстав для задоволення апеляційних вимог обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_13 та прокурора. Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для зміни або скасування вироку колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_13 , заступника прокурора Першотравневого району Донецької області залишити без задоволення.
Вирок Першотравневого районного суду Донецької області від 06.07.2015 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4