АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/1491/2015 Категорія КК: ч. 1 ст. 286
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000353 за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської області, громадянина України, з середньо-технічною освітою, одруженого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого вироком Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року за ч. 1 ст. 286 КК України на 1 рік обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, зі звільненням від відбування основного покарання з іспитовим строком - 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

обвинуваченогоу вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 286 КК України (вирок Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року та ч. 1 ст. 286 КК України за даним вироком, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців та покладено на нього обов`язки згідно ст. 76 КК України.

Судом вирішено питання щодо цивільного позову, речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_7 06 січня 2015 року приблизно о 06 год. 20 хв., керуючи з перевищенням допустимої швидкості руху технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 по проїзній частині вул. Ревуцького, неподалік житлового будинку № 27, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений відповідними дорожніми знаками та дорожньою розміткою, проявив неуважність, не переконався у відсутності пішоходів, а також несвоєчасно зреагував на пішохода, який маючи перевагу у русі, здійснював перехід проїзної частини по дорожній розмітці, внаслідок чого здійснив наїзд на ОСОБА_9 , чим порушив вимоги п. 12.4, 18.1 ПДР України.

Порушення вказаних пунктів ПДР України водієм ОСОБА_7 знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, які настали у ДТП, а саме, заподіянні пішоходу ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості у виді закритої травми лівого плеча.

Не оспорюючи фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію його дій, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3 400 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України вирок Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 виконувати самостійно. В іншій частині вирок залишити без змін.

Вважає, що вирок суду є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, які належить призначити обвинуваченому, суд першої інстанції не врахувавши той факт, що ОСОБА_7 є пенсіонером та порушуючи заборону, встановлену ч. 3 ст. 61 КК України, незаконно призначив останньому покарання у виді обмеження волі.

Обираючи вид та розмір кримінального покарання, яке належить призначити ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, необхідно врахувати дані про особу обвинуваченого, який є пенсіонером, щиро розкаявся та частково відшкодував заподіяну шкоду, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення. За таких обставин, серед альтернативних видів покарань для ОСОБА_7 належить обрати найбільш м`який, а саме штраф у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.

Крім того, внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність під час визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 внаслідок м`якості.

Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, ОСОБА_7 вчинив до ухвалення попереднього вироку Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2015. Тому, остаточне покарання за сукупністю злочинів необхідно призначати згідно з вимогами ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України.

Як зазначено у вироку Дарницького районного суду м. Києва від 25 червня 2015, ОСОБА_7 призначено реальне покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. В подальшому, в порушення положень ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, суд першої інстанції незаконно визначив остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення покарання, що належить відбувати реально, та покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням.

Внаслідок цього обвинуваченому призначено явно несправедливе, необґрунтовано м`яке покарання за сукупністю злочинів.

Сукупність реального покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25 червня 2015 та покарання, призначеного із застосуванням ст. 75 КК України вироком від 02 квітня 2015 є більш тяжкою, порівняно з покаранням за сукупністю злочинів, яке суд першої інстанції незаконно призначив обвинуваченому.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу частково, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація вчиненого сторонами кримінального провадження не оспорюються, в зв`язку з чим на підставі ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційним судом вирок суду в цій частині не переглядається.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності вироку суду в частині виду та розміру покарання, призначеного ОСОБА_7 згідно вироку Дарницького районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року за ч. 1 ст. 286 КК України, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки посилання прокурора на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання у виді обмеження волі в зв`язку з тією обставиною, що ОСОБА_7 є пенсіонером, не відповідає вимогам ч. 3 ст. 61 КК України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не може застосовуватись до осіб, які досягли пенсійного віку, а не до пенсіонерів, як вказує прокурор в своїй апеляційній скарзі. Обвинувачений ОСОБА_7 отримує пенсію як особа, що постраждала від Чорнобильської катастрофи, пенсійного віку не досяг у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування щодо нього положень ч. 3 ст. 61 КК України, що вказує на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині призначення обвинуваченому за ч. 1 ст. 286 КК України основного покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

В той же час судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, при призначенні остаточного покарання обвинуваченому за сукупністю злочинів.

У відповідності зі ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе при призначенні покарання за конкретний злочин, та не передбачає можливість такого звільнення при призначенні остаточного покарання за сукупністю злочинів.

Також судом першої інстанції неправильно застосовано положення ст. ст. 70, 72 КК України, оскільки суд незаконно визначив остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення покарання, яке належить відбувати реально, та покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням.

В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції, враховуючи конкретні обставини провадження, тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який повністю визнав вину та щиро розкаявся в скоєному, сприяв розкриттю злочину, частково відшкодував завдану шкоду, є постраждалим від Чорнобильської катастрофи, його поведінку після вчинення правопорушення, продовження відшкодування моральної шкоди обвинуваченим, вчинення злочину з необережності, вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, а тому він підлягає звільненню на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі, призначеного ОСОБА_7 згідно вироку Дарницького районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року за ч. 1 ст. 286 КК України.

При цьому судом також враховано ту обставину, що в апеляційній скарзі прокурора міститься вимога щодо призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, ніж обмеження волі, у виді штрафу, яке не пов`язане з обмеженням прав і свобод обвинуваченого.

У відповідності з ч. 4 ст. 70 КК України вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року та вирок Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України підлягають самостійному виконанню.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні в частині призначення покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.

Звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

У відповідності зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язок повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Вказаний вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року та вирок Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2015 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України виконувати самостійно.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_________________ ______________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4