АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/204/16 Справа № 190/1015/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю:

прокурора ОСОБА_6

представника

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши 17 лютого 2016 року в м. Дніпропетровську у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференс зв`язку кримінальне провадження № 0000016 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 на вирок Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року,
встановила:
Цим вироком визнано винним та засуджено:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. П`ятихатки, громадянина України, раніше не судимого,
- за 3 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.
На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_9 покладено обов`язки повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну свого місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання, без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції.
Вирішена доля речових доказів та питання відшкодування судових витрат.
Згідно вироку суду, ОСОБА_9 , 19.05.2012р., близько 05 год. 55 хв., керуючи, технічно справним автомобілем «MITSUBISHI LANCER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині автошляху « м. П`ятихатки м. Кривий Ріг» на території П`ятихатського району Дніпропетровської області, зі швидкістю більше 70 км. за годину,перевозячи в якості пасажирів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
В процесі руху, в районі 4 км вищевказаного автошляху, водій ОСОБА_13 , не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, та виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не вибрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого втратив можливість контролювати рух свого автомобіля, виїхав на праве узбіччя по ходу свого руху та продовжуючи рух за межі проїзної частини скоїв наїзд на нерухому опору вказівника П`ятихатського цегляного заводу.
Водій ОСОБА_9 своїми діями грубо порушив вимоги пп. 1.3, 1.5, 2.3 б), 12.1 Правил дорожнього руху України. Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України привело до даної дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої:
- пасажиру автомобіля ОСОБА_11 спричинено численні тілесні ушкодження, які у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм як небезпечні для життя. Смерть його настала 19.05.2012 року о 6 годині 25 хвилині, яка виникла внаслідок закритої черепно-мозкової травми з наявністю внутрішньо черепних крововиливів та з розрідженням мозкової речовини в скронево-тім`яній ділянці лівої півкулі головного мозку.
- пасажиру автомобіля ОСОБА_12 спричинено численні тілесні ушкодження які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм, як небезпечні для життя. Смерть його настала ІНФОРМАЦІЯ_2 від закритої тупої травми шийного відділу хребта з осколковим переломом 2-3 хребців та ушкодженням спинного мозку.
В апеляції представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 не оскаржуючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, вказує на те, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступені тяжкості злочину та особи обвинуваченого, через його м`якість. Так зазначає, що суд, на його думку не взяв до уваги, те, що ОСОБА_9 19 травня 2012 року о 05.00 годині вживав спиртні напої в кафе «Лідія», про що він казав під час допиту у суді, проте у вироку суд взагалі не вказав обставини, що обтяжують вину обвинуваченого. Вважає, що з урахуванням наслідків які настали від дій обвинуваченого, а саме смерть двох людей, а також позиції прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років, а також його позицію, як представника потерпілої, який просив призначити покарання у виді позбавлення волі строком 6 років, судом призначено покарання яке явно не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.
Просить вирок Пятихатського районний суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року, скасувати, визнати обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння. та постановити свій вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 286 КК покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Заслухавши доповідь судді, представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляцію, думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, що містяться в апеляції, зіставивши їх з наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочину за обставин, зазначених у вироку, підтверджуються матеріалами справи та в апеляції не оскаржуються.
Кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.3 ст.286 КК України так само є правильною і в апеляції також не оскаржується.
Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів доведеність вини обвинуваченого, не встановлено.
Вирішуючи питання про міру покарання, суд, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, стан здоров`я обвинуваченого, який в результаті скоєного кримінального правопорушення отримав тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим визнаний інвалідом І групи, повністю визнав свою вину у вчиненому ДТП та щиро розкаявся, призначив ОСОБА_9 мінімальну міру покарання, передбачену санкцією ч.3 ст.286 КК України, з чим колегія суддів погоджується.
Між тим, в апеляції йдеться про вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння. Наявність обтяжуючої вини обставини, не була зазначена судом у вироку, що потягло за собою призначення явно несправедливого покарання обвинуваченому. При цьому апелянт посилається на пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , які ним були дані в ході судового розгляду, та пропонує апеляційному суду повторно допитати обвинуваченого, дослідити його показання та інші матеріали кримінального провадження з цього приводу.

Відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Проте, жодної з перелічених підстав повторного дослідження обставин в апеляції не наведено.

Разом з тим, з обвинувального акту вбачається, що обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, під час досудового розслідування не встановлено. Відповідно журналу судового засідання, обвинувачений в ході судового розгляду давав неоднозначні пояснення, щодо вживання ним спиртних напоїв та в дебатах заявив, що за кермом був в тверезому стані. Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, досліджених судом, а саме медичних карток та судово-медичних експертиз, алкоголь в крові обвинуваченого не виявлений.

Тому, як у суда першої інстанції так і апеляційної інстанції, достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_9 знаходився за кермом автомобіля в стані алкогольного сп`яніння, відсутні.

В той же час, доводи апеляційної скарги представника потерпілої про незаконність застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 ст.75 КК України заслуговують на увагу, оскільки суд в повній мірі не врахував тяжкість злочину, який відповідно до ст. 12 КК України віднесений до категорії тяжких, та його наслідки, які виразилися у загибелі двох людей.

Як вбачається з вироку своє рішення в цій частині суд належним чином не мотивував.

Нормою ст.75 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання з випробуванням за умови, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Колегія суддів вважає, що лише визнання вини та стан здоров`я обвинуваченого, з урахуванням ступеня тяжкості скоєного та його наслідків, не є достатньою підставою для звільнення від відбування покарання в розумінні ст.75 КК України.

Тому колегія суддів вважає неможливим звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.
Питання про звільнення засудженого від відбування покарання у виді позбавлення волі за станом здоров`я може бути вирішено у встановленому законом порядку при виконанні вироку.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
ухвалила:
Апеляцію представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Пятихатського районний суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року, відносно ОСОБА_9 в частині призначення покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 286 КК покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Відповідно до ст.426 КПК України, касаційна скарга на вирок може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.
.Судді: