Провадження № 1кп/201/432/15
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0002022 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Дніпропетровська, українки, громадянки України, з середньою освітою, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , судимої:

-25.12.2014 р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська по ч. 1 ст. 309 КК України до 2-х років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком один рік,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

потерпіла ОСОБА_5

обвинувачена ОСОБА_3

захисник ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:
05.05.2015 приблизно о 19 годин ОСОБА_3 , маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість за вчинення кримінального правопорушення в сфері проти власності, знаходячись з дозволу законного володіння ОСОБА_7 у приміщенні будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, визначивши предметом свого злочинного посягання дві чавунні батареї, які знаходились у вище зазначеному будинку, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, розуміючи, що, її дії є таємними для оточуючих, умисно, за допомогою свого знайомого ОСОБА_8 , який не був обізнаний про злочинний умисел ОСОБА_3 , взяли та винесли дві чавунні батареї по шість секцій кожна, таким чином ОСОБА_3 заволоділа майном ОСОБА_9 на загальну суму 270 гривень. Після чого, ОСОБА_3 розпорядилась викраденим майном на власний розсуд.
Вказаними діями обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, а саме, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у скоєному злочину не визнала, та пояснила, що протягом чотирьох місяців мешкала у потерпілої ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 з дозволу брата потерпілої ОСОБА_10 та сама потерпіла не заперечувала про цього. В період проживання в будинку до неї приходи ОСОБА_8 , який був у дружніх стосунках з ОСОБА_10 та потерпілою ОСОБА_5 . Одного разу, приблизно у березні 2015 року, коли ОСОБА_3 повернулась додому, то побачила, що дві чавунні батареї знаходились в даному дворі, які ОСОБА_8 зрізав без її відома та запропонував їй віднести на пункт прийому металобрухту дані батареї, пояснивши, що ОСОБА_10 був у п`яному стані та говорив йому про те, що їх необхідно здати. Потім ОСОБА_8 поніс батареї, а ОСОБА_3 йшла за ним та саме при здачі батарей вона знаходилась за подвір`ям пункту приймання металобрухту, однак гроші виручені від здачі батарей поділили порівну між собою. Її співмешканка ОСОБА_11 не бачила як знімали та виносили батареї, однак після того як вона з ОСОБА_8 повернулася з пункту прийому, ОСОБА_11 зажадала також гроші кошти від них, посилаючись на те, що також мешкає з ними та ОСОБА_8 віддав частину грошей їй. Після цієї події ОСОБА_3 переїхала в іншу квартиру та ніяких претензій на той період від потерпілої ОСОБА_5 не було. В подальшому в судових дебатах обвинувачена визнала себе виною і розкаялась у скоєному.

Крім визнання своєї вини обвинуваченою, її винність у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України об`єктивно підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- показаннями потерпілої, допитаної в судовому засіданні, яка пояснила, що її матері належить домоволодіння АДРЕСА_2 в якому на даний час вона не проживає, а проживає окремо зі своїм чоловіком. ОСОБА_3 попросила пожити в будинку з лютого 2015 року та вона, порадившись з ОСОБА_10 надала дозвіл їй та ОСОБА_11 на проживання. Про зникнення батарей вона дізналась 08.05.2015 року по телефону зі слів ОСОБА_11 , а саме, що дані батареї здали на пункт прийому металобрухту ОСОБА_3 та ОСОБА_8 . На наступний день вона приїхала до міста, побачила відсутність двох чавунних батарей та викликала міліцію, після чого через два дні їх знайшли на пункті прийому металобрухту, де працювали ОСОБА_12 та її чоловік ОСОБА_13 . Також пояснила, що в даному домоволодінні вона була не часто, за весь час проживання ОСОБА_3 приблизно разів десять, остання проживала без оплати та допомагала їй по господарству. Вищевказані батареї були чугунні, знаходились одна на кухні, інша в ванній кімнаті, ніхто ніколи їх не відкручував та завжди вони були на своєму місці;

- показаннями свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що 05 травня 2015 року ОСОБА_3 прийшла до нього та звернулась за допомогою з проханням віднести чавунні батареї до пункту металобрухту. Він прийшов на подвір`я дому, де мешкала остання. При цьому він знав що цей будинок не належить ОСОБА_3 і на той момент в ньому знаходилась інша мешканка ОСОБА_11 , але він її не бачив. На подвір`ї стояли дві чавунні батареї з сімома секцій, вагою кожна приблизно по 10 кг, одна батарея вагою приблизно 87 кг . Він спитав ОСОБА_3 про те, кому вони належать та почув у відповідь від останньої, що дані батареї їй хтось віддав, тоді він зав`язав їх мотузкою та обидві дотягнув сам на пункт прийому металобрухту, при цьому ОСОБА_3 йшла разом з ним, але не допомагала. На вказаному пункту метало-прийому вийшла жінка яка домовилась з ОСОБА_3 про придбання батарей та вони разом з ОСОБА_3 затягли батареї на подвір`я. Сам свідок в перемовинах участі не приймав і грошей не отримував;

-показаннями свідка ОСОБА_14 , допитаної у судовому засіданні, яка пояснила, що вона придбала приблизно в кінці травня 2015 року у ОСОБА_3 дві чавунні батареї. На її питання про те, кому вони належать, остання сказала, вони її. ОСОБА_3 була одна, однак вдалечині її чекав якийсь чоловік. Свідок віддала 200 гривень та відтягнула батареї разом зі своїм чоловіком. Через день-два батареї забрали працівники міліції;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 28.07.2015 року, згідно якого було встановлено, що саме ОСОБА_3 05.05.2015 року продала свідку ОСОБА_15 дві чавунні батареї ( а.с.53-54 );

-висновком судово-товарознавчої експертизи від 21.05.20154 року за № 2392-15, згідно якої встановлена дійсна (ринкова) вартість батареї по шість секцій станом на 25.05.2015 року, а саме кожна становить 270 грн.( двісті сімдесят грн.), що визначає розмір матеріальної шкоди , завданої потерпілій ОСОБА_5 даним кримінальним злочином (а.с. 38-41).

Оцінюючи вищевказані докази з точки зору їх належності і допустимості, а сукупність доказів з точки зору їх взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні нею кримінального правопорушення доведена в повному обсязі і умисні дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна крадіжка, вчинене повторно.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченої, яка має незняту та непогашену судимість, вчинили злочин під час іспитового строку, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, в судовому засіданні не встановлено .

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України в судовому засіданні не встановлено.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченій слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам, даним про особу обвинуваченої, яка неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення, однак на шлях виправлення не стала, продовживши вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, крім того, таке покарання повністю буде відповідати встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, обтяжують покарання ОСОБА_3 , а також, на думку суду, посприяє подальшому виправленню останньої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи, що ОСОБА_3 була засуджена вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2014 року до двох років позбавлення волі, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання за ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2014 року.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом часткового приєднання до призначеного цим вироком покарання, 2 місяців позбавлення волі невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2014 року, визначивши остаточно до відбування два роки два місяці позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з моменту її затримання, а саме 30.07.2015 р., залишивши запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін до набрання вироком законної сили, але не більш ніж до 18.10.2015 р.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1