АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/2145/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 635/5032/15-К
Категорія: ст. 286 ч.2 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000852 за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_7 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року стосовно ОСОБА_9 ,-, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, з неповною вищою освітою, не працюючого, розлученого, раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки,
Стягнуто з ОСОБА_9 судові витрати за проведення авто технічної експертизи №463/15 від 19.06.2015 р. у сумі 736, 56 грн. на користь держави в особі Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області.
Згідно вироку, 27.09.2014 р., приблизно о 19 год. 20 хв., ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «Кіа сееd», р.н. НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта» зі сторони м. Харкова в напрямку м. Сімферополь зі швидкістю 60 км./год. .
Під час руху, навпроти буд. № 38 по вул. Дніпропетровській в м. Мерефа Харківського району Харківської області, ОСОБА_9 , грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
п. 1.5: - «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це не можливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган»;
п. 12.3: - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзджу частину зліва направо відносно руху його автомобіля.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 загинула на місці пригоди. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 3127-Дм/14 від 06.10.2014 р. причиною її смерті стала несумісна з життям сочетанна травма тіла.
Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_9 , що знаходяться у причинному зв`язку з ДТП та його наслідками, виразилося в тому, що він, при виникненні небезпеки для руху керуємого ним автомобіля, у вигляді пішохода ОСОБА_10 , яка перетикала проїжджу частину зліва направо по ходу його руху, та яку він об`єктивно спроможний був виявити, - не прийняв своєчасних заходів для зниження швидкості, аж до повної зупинки транспортного засобу, і допустив на неї наїзд, що спричинило тяжкі наслідки.
В своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме визнати відсутність обставини, яка обтяжує покарання, у вигляді тяжких наслідків, завданих злочином потерпілому; та визнати обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, щире каяття у вчиненні ним злочину, а також надання допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину. В своїх апеляційних доводах апелянт вказує про те, що для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося. Крім того, прокурор зазначає, що обвинувачений викликав одразу після скоєння дорожньо-транспортної пригоди швидку медичну допомогу, висловлював наміри і в подальшому матеріально підтримувати сім`ю потерпілої, що свідчить про справжність та щирість каяття. Обгрунтовуючи свої вимоги, апелянт вказує, з посиланням на норми ч.4 ст.67 КК України, - якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз врахувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

В уточненій апеляційній скарзі захисник, погодившись з обвинуваченим, просить вирок районного суду змінити та призначити покарання ОСОБА_9 не пов`язане з позбавленням волі, тобто застосувати норми ст.75 КК України, звільнивши обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням. Своє апеляційне прохання захисник обґрунтовує тим, що ОСОБА_9 визнав вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся, відшкодував завдану матеріальну та моральну шкоду, примирився із потерпілим, у зв`язку з чим призначене судом покарання є необґрунтованим та занадто суворим.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали свою змінену апеляційну скаргу, а також погодилися з апеляційними вимогами прокурора щодо визнання відсутності обставини, яка обтяжує покарання, у вигляді тяжких наслідків, завданих злочином потерпілому; пояснення потерпілого, який не заперечував проти задоволення апеляційних скарг, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги прокурора та захисника підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Висновок суду щодо фактичних обставин злочину, та кваліфікація дій обвинуваченого, що викладені у вироку, з урахуванням зміненої захисником, в порядку ст. 403 КПК України, апеляційної скарги - сторонами не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються. Більш того, обвинувачений під час апеляційного розгляду чітко висловив свою процесуальну позицію, вказавши про те, що визнає себе винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, і просить змінити вирок лише в частині призначеного покарання, шляхом застосування норм ст. 75 КК України.

Сутність апеляційних доводів захисника, підтриманих обвинуваченим, які вони уточнювали до початку апеляційного розгляду, стосується лише зайвої суворості призначеного покарання та пов`язаної з цим вимоги щодо необхідності зміни вироку в частині призначеного покарання, шляхом звільнення ОСОБА_9 від основного покарання з випробуванням, а також незгоди з висновами суду стосовно визнання обставиною, що обтяжує покарання тяжких наслідків скоєного ОСОБА_9 злочину, а саме протиправного позбавлення життя потерпілої ОСОБА_10 . Клопотань про повторне дослідження обставин, встановлених під час судового провадження в суді першої інстанції , або дослідження нових доказів від учасників процесу не надходило.

З урахуванням зазначеного, відповідно ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок лише в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з апеляційних доводів захисника, він зробив висновок про можливість виправлення обвинуваченого та звільнення його від відбування покарання з застосуванням ст. 75 КК України враховуючи: особу обвинуваченого , який офіційно не працевлаштований, має двох неповнолітніх дітей, з одним з яких він не мешкає; необережну форму вини; те що в результаті ДТП загинула потерпіла, але ОСОБА_9 відшкодував витрати на її поховання, що визнано судом обставиною, яка пом`якшує покарання; визнання вини за пред`явленим обвинуваченням під час судового розгляду, і думку прокурора в суді першої інстанції щодо можливості призначення покарання з випробуванням.

При цьому колегія суддів бере до уваги те, що ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує при призначенні покарання. Тобто наявність підстав, зазначених у апеляційній сказі захисника, згідно змісту оскаржуваного вироку, вже враховано судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_9 виду та розміру покарання за ч. 2 ст. 286 КК України.

Твердження захисника про необхідність одночасного врахування одних і тих самих обставин для обрання виду та розміру покарання, та як підстави для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням , свідчить про неналежну обґрунтованість доводів сторони захисту щодо застосування норм ст.75 КК України. Отже, для звільнення від призначеного судом покарання потрібно встановити й інші достатні для цього підстави, чого не вбачається з апеляційних доводів захисника та з даних, що є наявними у матеріалах кримінального провадження.

На думку колегії суддів, апеляційні доводи обвинуваченого та його захисника в частині надмірно суворого основного та додаткового покарання призначеного вироком суду за ст. 286 ч. 2 КК України - є безпідставними, оскільки згідно даних кримінального провадження об`єктивно відсутні обставини, які істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого злочину, і такі доводи апелянта повністю спростовуються висновками суду, зазначеними у мотивувальній частині вироку (том 2 арк. 57-61). Це висновки суду, які стосуються об`єктивно встановлених обставин події злочину, критичної оцінки частини показань обвинуваченого щодо умов дорожньої обстановки безпосередньо перед наїздом на потерпілу, кваліфікації дій обвинуваченого за ст. ст. 286 ч. 2 КК України та об`єктивно досліджених даних про особу обвинуваченого, які суд, з дотриманням вимог ст. ст.50, 65 КК України, брав до уваги при призначені основного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та додаткового, пов`язаного з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Зокрема судом першої інстанції об`єктивно враховано данні про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, офіційно не працює, розлучений, має двох неповнолітніх дітей, з одним з яких він не мешкає, на психоневрологічному та наркологічному обліку не перебуває, має постійне місце проживання, а також враховано характер та суспільну небезпеку вчиненого, конкретні обставини по справі, спосіб, обстановку вчиненого злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який відповідно до ст.12 КК України класифікується, як тяжкий злочин. Також, при призначенні покарання обвинуваченому, суд правильно та обґрунтовано встановив та врахував наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме відшкодування витрат на ї поховання загиблої потерпілої.
При цьому належить врахувати, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тобто судове рішення повинно виконувати функцію особистої та загальної превенції. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого тяжкого не умисного злочину, внаслідок якого загинула потерпіла, обвинувачений має відбувати покарання реально, тобто в умовах ізоляції від суспільства для досягнення мети призначеного покарання, а тому підстав для застосування норм ст.ст. 69, 69-1, 75 КК України та пом`якшення призначеного покарання не вбачається. Покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі призначено ОСОБА_9 в межах санкції зазначеного закону і не є максимальним. Саме такий вид і міра покарання, що не виходять за межі санкції цієї статті, на думку колегії суддів, будуть достатніми для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів. За таких обставин, апеляційні доводи захисника, що підтримані обвинуваченим, про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого є необґрунтованими, що обумовлює неможливість задоволення цієї частини апеляційних вимог.

В мотивувальній частині вироку містяться висновки суду, з посиланням на норми п.5 ч.1 ст.67 КК України, стосовно визнання обставиною, що обтяжує покарання тяжких наслідків скоєного ОСОБА_9 злочину протиправного позбавлення життя потерпілої ОСОБА_10 . При цьому належить врахувати те, що під тяжкими наслідками, завданими злочином, у п. 5 ч. 1 ст. 67 розуміються ті суспільно небезпечні (майнові, фізичні, моральні та інші) зміни в об`єкті кримінально-правової охорони, які викликані вчиненням злочину, але виходять за межі його складу. Визнання наслідків вчиненого злочину тяжкими віднесено до компетенції суду, за винятком тих випадків, де вони прямо зазначені у відповідних статтях Особливої частини КК України.

Судом у вироку дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, тобто як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні доводи прокурора та захисника в частині неправильного застосування судом норм п.5 ч.1 ст.67 КК України є слушними та обґрунтованими, а тому такі висновки суду належить виключити з мотивувальної частини оскаржуваного вироку.
Разом з цим, оскільки внаслідок події ДТП було заподіяно смерть потерпілої, колегія суддів не може погодитися з доводами прокурора щодо необхідності визнання обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, надання допомоги потерпілій після вчинення ДТП, оскільки об`єктом та наслідком злочину стало життя потерпілої, яка померла внаслідок наїзду автомобіля, а тому виклик швидкої та лікарів не може виправити такі негативні наслідки.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду про відсутність підстав для визнання обставиною, що пом`якшує покарання, щирого каяття ОСОБА_9 , оскільки данні кримінального провадження та звукозапис судового засідання об`єктивно свідчать про позицію обвинуваченого щодо оспорювання вини за пред`явленим обвинуваченням, на що суд обґрунтовано послався у вироку. На думку колегії суддів, часткове визнання вини за наслідками дослідження доказів, наданих стороною обвинувачення, тобто за наявністю досліджених в суді об`єктивних даних, не може свідчити про щире каяття ОСОБА_9 , а тому такі апеляційні доводи та вимоги прокурора, що підтримані стороною захисту є безпідставними.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 2, 408 ч. 1 п. 4, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_7 задоволити частково.

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року стосовно ОСОБА_9 змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку висновки суду щодо визнання обтяжуючою покарання обставиною тяжкі наслідки злочину, що виразилися у протиправному позбавленні життя потерпілої ОСОБА_10 .
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_9 в той самий строк з дня вручення йому копії мотивованої ухвали.
Судді

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_11 ОСОБА_4