Справа №11-276/11 07.06.2011 07.06.2011 31.08.2015
справа № 11- 276/2011 року головуючий суду 1-ї інстанції ОСОБА_1
категорія ч. 1 ст.122 КК України доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_2

07 червня 2011 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі :
головуючого: ОСОБА_3
суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_2
при секретарі: ОСОБА_5
за участю прокурора: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7
засудженого: ОСОБА_8
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляцією потерпілого ОСОБА_9 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 лютого 2011 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайську Миколаївської області, громадянина України, раніше не судимого
-засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до 2 років обмеження волі.
Цим же вироком постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь Первомайської центральної міської багатопрофільної лікарні 1906 грн. 70 коп. на відшкодування витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_9 ; на користь ОСОБА_9 2036 грн 22 коп. на відшкодування майнової шкоди та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

За вироком суду 20.06.2010 року близько 21.30 год. біля буд. АДРЕСА_1 ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на грунті особистих неприязних стосунків наніс удар дерев`яним стільцем в область обличчя ОСОБА_9 , спричинивши потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, як таке, що спричинило стійку втрату працездатності менш як на одну третину.
В апеляції потерпілий ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким призначити засудженому ОСОБА_8 більш суворе покарання та задовольнити цивільний позов в повному обсязі.
Посилається на те, що при призначенні покарання суд формально врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_8 злочину і не дав належної оцінки особистості засудженого.
Вважає, що судом не враховано те, що злочин вчинено ОСОБА_10 відносно нього під час виконання ним громадського обов`язку, оскільки він припиняв побиття ОСОБА_11 братом ОСОБА_8 .
Стверджує, що суд безпідставно врахував, як пом`якшуючу покарання обставину повне визнання вини ОСОБА_8 , оскільки той не вибачився перед ним, а часткова сплата матеріальної шкоди відбулась вже перед судом і грошовими переказами, а не особисто.
Вважає, що суд не врахував тяжкі наслідки вчиненого, а вказав їх лише при визначенні розміру моральної шкоди.
Стверджує, що суд не обґрунтував призначення покарання у виді обмеження волі.
Посилається на те, що судом при вирішенні розміру майнової шкоди безпідставно відхилені надані у якості доказів по витратам на лікування чеки аптечних установ, лише з тих причин, що в них не вказані назва медичного препарату та його кількість.
Також на думку апелянта судом безпідставно відхилені докази стосовно витрат на харчування та проїзд під час знаходження його на стаціонарному лікуванні.
Вважає, що суд невірно задовольнив витрати на правову допомогу його захисника пропорційно до задоволення позовних вимог.
Звертає увагу на те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд не врахував в повній мірі перенесені ним страждання та можливі наслідки на майбутнє.
В запереченнях на апеляцію прокурор, який приймав участь у розгляді справи, та засуджений ОСОБА_8 вважають вирок суду законним, обґрунтованим і просять залишити його без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , думку прокурора ОСОБА_6 , які просили вирок суду залишити без зміни, а апеляцію потерпілого ОСОБА_9 без задоволення, перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступного.
Висновки суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_8 в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, а як таке, що спричинило стійку втрату працездатності менш як на одну третину відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються дослідженими судом доказами, що як і кваліфікація за ч.1 ст. 122 КК України апелянтом не оспорюються.
При призначенні покарання ОСОБА_8 суд відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості; дані про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину; обставини, які пом`якшують покарання: повне визнання вини, добровільне часткове відшкодування завданих збитків; обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Крім зазначених обставин суд при призначенні покарання також врахував і ті обставини, на які вказував потерпілий, а саме те, що ОСОБА_8 перед ним не вибачився і не прийняв всіх заходів для повного відшкодування майнової шкоди.
Але на думку колегії суддів ці обставини не свідчать про відсутність такої пом`якшуючої покарання обставини, як повне визнання вини ОСОБА_8 , оскільки матеріалами справи підтверджено, що він добровільно зізнався у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Тому позбавлено підстав твердження апелянта про безпідставність врахування судом цієї пом`якшуючої покарання обставини при призначенні покарання.
Завдані злочином здоров`ю ОСОБА_9 наслідки у вигляді стійкої втрати працездатності є кваліфікуючою ознакою злочину і тому не підлягає врахуванню, як обтяжуюча покарання обставина.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_8 вдарив ОСОБА_9 під час припинення останнім побиття ОСОБА_11 братом ОСОБА_8 і ця обставина на думку колегії суддів може бути визнана , як обтяжуюча покарання.
Але колегія суддів вважає, що вказана обставина суттєво не впливає на призначене ОСОБА_8 покарання.
Призначене ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, як вірно вказав суд, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав для застосування більш суворого покарання ОСОБА_8 , про що просив апелянт, колегія суддів не вбачає.
При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд у відповідності із вимогами закону, врахувавши характер, обсяг моральних страждань потерпілого ОСОБА_9 , майновий стан ОСОБА_8 та інші обставини обґрунтовано визначив її розмір в сумі 5000 грн.
Підстав для збільшення розміру моральної шкоди, про що просив потерпілий, колегія суддів не вбачає.
Залежно від доведеності підстав суд правильно визначив і розмір майнової шкоди.
Суд обґрунтовано взяв до уваги тільки належним чином оформлені документи, які підтверджували затрати ОСОБА_9 на медичне обстеження та лікування, правову допомогу і з урахуванням часткового добровільного відшкодування ОСОБА_8 майнової шкоди, визначив її розмір 2036 грн. 22 коп.
З огляду на наведене колегія суддів вважає, що апеляція потерпілого ОСОБА_9 є необґрунтованою і такою, яка не підлягає задоволенню, а вирок суду є законним, обґрунтованим, який слід залишити без зміни.
Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів -

Апеляцію потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 лютого 2011 року відносно ОСОБА_8 залишити без зміни.

Головуючий:

Судді: