Ухвала
іменем україни

19 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2015 року щодо
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 149 КК України,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не погоджуючись з судовими рішеннями, ухваленими щодо нього, зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду, пом`якшити призначене покарання та зменшити суму відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суд не у повній мірі врахував дані про його особу та обставини вчинення злочинів, оскільки потерпілі, на його думку, усвідомлювали, що їдуть працювати у сфері інтимних послуг. Крім того, зазначає, що судом не надано належної оцінки доказам та не обґрунтовано стягнення моральної шкоди саме в таких розмірах.

Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2015 року ОСОБА_4 визнано винним та засуджено до покарання у виді позбавлення волі:

- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 149 КК України на строк 5 років без конфіскації майна;
- за ч. 2 ст. 149 КК України на строк 5 років 1 місяць без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць без конфіскації майна.

Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 30 000 грн. моральної шкоди і по 243,6 грн. судового збору та на користь потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 по 5000 грн. моральної шкоди і по 243,6 грн. судового збору.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він, діючи за попередньою змовою групою осіб, направленою на торгівлю людьми, вербування, переміщення до м. Анапи Російської Федерації та передачу людей іншим особам з метою їх сексуальної експлуатації, на початку травня 2014 року домовився з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, про те, що він за грошову винагороду на території м. Дніпропетровська буде підшукувати жінок для зайняття проституцією та в подальшому передавати їх вказаній особі в м. Анапу.

При цьому ОСОБА_4 безпосередньо зустрічався з ними та пропонував працевлаштування в м. Анапа РФ у різних сферах, крім сексуального бізнесу, з великою зарплатнею та наданням житла, не повідомляючи їм своїх реальних злочинних намірів, за що отримував грошову винагороду 10000 рублів РФ за кожну переміщену з території України на територію РФ дівчину.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 на початку червня 2014 року через Інтернет розповсюджував інформацію про працевлаштування жінок у м. Анапа з високою заробітною платою.

У середині червня 2014 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , підшукуючи собі роботу, зателефонували засудженому, і він запропонував зустрітися з кожною з них для обговорення умов працевлаштування.

Після чого, ОСОБА_4 , реалізуючи спільний з невстановленою особою злочинний умисел, зустрівся з кожною з них в м. Дніпропетровську та запропонував працевлаштуватись у Російській Федерації з високою заробітною платою, безоплатним проживанням та переїздом, чим спонукав їх дати згоду. При цьому він приховав від них дійсні відомості про умови праці, пов`язаної із незаконним примусовим наданням послуг сексуального характеру.

В червні 2014 року ОСОБА_4 передав їм раніше придбані ним квитки до станції м. Краснодар Російської Федерації та контролював переміщення останніх.

Після прибуття до м. Краснодара РФ їх зустрічали невстановлені особи, які доставляли потерпілих до готельного комплексу «Redik» в м. Анапа. В подальшому ці особи, застосовуючи фізичне та психологічне насильство, змусили потерпілих надавати інтимні послуги на території м. Анапа РФ за грошову винагороду. У подальшому ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , скориставшись тимчасовою відсутністю нагляду, залишили приміщення готелю та самостійно повернулись до України.

21 липня 2014 року ОСОБА_4 отримав від невстановленої особи, 30 000 рублів РФ як винагороду за підшукування, вербування та переправлення потерпілих.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 у липні-серпні 2014 року, у такий же спосіб домовився про працевлаштування у м. Анапа РФ потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , приховавши від них дійсні відомості про умови праці, пов`язаної із незаконним примусовим наданням послуг сексуального характеру.

Після чого, зустрівся з кожною із них, передав їм квитки до м. Сімферополя та контролював за допомогою мобільного телефону їх переміщення, але на пункті пропуску «Новоолексіївка» Херсонської області потерпілі відмовились від подальшої поїздки та залишили потяг.

Таким чином, дії ОСОБА_4 щодо продажу ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з метою їх сексуальної експлуатації не були закінчені з причин, що не залежали від його волі.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши дотримання засудженим порядку, строків касаційного оскарження та відповідність касаційної скарги вимогам закону, вивчивши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 149 КК України в касаційному порядку фактично не оспорюються.

Разом із тим, зі змісту касаційної скарги засудженого вбачається, що він по суті посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та вказує на неправильну оцінку доказів судами першої та апеляційної інстанцій, що не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Доводи ОСОБА_4 про порушення щодо нього загальних засад призначення покарання на думку колегії суддів є безпідставними.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 урахував обставину, яка пом`якшує покарання часткове відшкодування спричиненої моральної шкоди. Крім того, суд взяв до уваги ступінь тяжкості вчинених злочинів та дані про особу засудженого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Таким чином, призначаючи засудженому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 149 КК України, суд вимог статей 65 67 КК не порушив, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Щодо доводів касаційної скарги про завищений розмір моральної шкоди, то вони є необґрунтованими, оскільки суд, враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнали потерпілі, виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення цивільних позовів саме у визначених сумах, з чим погоджується і колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для задоволення касаційної скарги немає та вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3