Справа № 183/3321/15
№ 1-кп/183/475/15
В И Р О К
іменем України
28 жовтня 2015 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілої ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження № 0002172, внесеного до ЄРДР 16.06.2014 року за звинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тарське Уріцького району Кустанайської області, громадянина України, з середньою технічною освітою, працюючого охоронцем КЗ «Новомосковська центральна районна лікарня», вдівця, раніше не судимого, що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 15.06.2014 року ОСОБА_5 знаходилася на території свого домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , де разом із ОСОБА_9 займалася садовими роботами.

В цей де день приблизно об 11.00 годині ОСОБА_5 вийшла з території свого домоволодіння та направилася до належної їй земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , що розташована через дорогу.

Коли ОСОБА_5 підійшла до земельної ділянки та побачила, що її сусід ОСОБА_7 знаходиться на території її земельної ділянки та збирає вишні зі свого дерева, гілки якої звисають через огорожу. У вказаний час між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виник конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, після чого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 15 червня 2014 року приблизно об 11.10 годин, діючи умисно, ОСОБА_7 схопив двома руками передпліччя та за праву руку ОСОБА_5 та почав її викручувати, супроводжуючи це висловленням нецензурної лайки. Після скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 покинув місце скоєння злочину.

В результаті умисних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_5 були спричиненні тілесні ушкодження у виді синця в області правого плеча, саден в області правого передпліччя, посттравматичного плече лопаткового періартриту (запалення навколо правого плеча лопаткового суглобу), які у своїй сукупності за своїм характером відносяться до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше ніж 21 доба.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні вину в скоєнні кримінального правопорушення не визнав та показав, що 15.06.2014 року він рвав вишні, стоячи на дробині. В цей час почув голос ОСОБА_5 , яка стала йому висловлюватися, що він не має права рвати вишню, після чого стала зіштовхувати його з драбини. Він спустився з драбини, щоб не впасти, але ОСОБА_5 продовжувала розхитувати драбину, він розвів її руки в сторони, забрав драбину та пішов у двір. Ніяких тілесних ушкоджень їй він не наносив, він тільки захищав своє здоров`я, оскільки міг впасти.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_7 державним обвинуваченням суду надані докази:

- показання потерпілої ОСОБА_5 про те, що 15.06.2014 року вона з ОСОБА_9 займалася роботами на городі по АДРЕСА_2 . Йшла до двору дочки та побачила, що ОСОБА_7 збирає вишні на території домоволодіння дочки. Вона стала це знімати на камеру, тоді ОСОБА_7 схопив цеберку та забіг у свій двір. Коли вона йшла назад, стала казати ОСОБА_7 , що піде на його роботу, щоб розповісти про нього. В цей час ОСОБА_7 схопив її за руку та став її крутити, погрожував їй розправою, потягнув у кущі. В цей час прибігла ОСОБА_9 та ОСОБА_7 втік;

- показання свідка ОСОБА_9 про те, що 15.06.2014 року вона допомагала ОСОБА_5 на городі. Почула крики ОСОБА_5 : «Пусти мене». Вона підійшла до хвіртки та побачила, що ОСОБА_7 тримає ОСОБА_5 за руки, а остання кричить. Що передувало цій події вона не бачила;

- витяг з кримінального провадження № 0002172 від 16.06.2014 року, згідно якого 15.06.2014 року приблизно о 17.00 годині невстановлена особа нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_5 (а.п. 43);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.06.2014 року, згідно якого ОСОБА_5 просить притягнути до відповідальності ОСОБА_7 , який 15.06.2014 року приблизно о 17.00 годині крутив їй руку, тягнув в глибину ділянки та висловлювався брутальною лайкою (а.п. 44);

- висновок судово-медичної експертизи № 352/Е від 06.05.2015 року, згідно якого у потерпілої ОСОБА_5 були виявлені тілесні ушкодження у виді синця в області правого плеча, саден в області правого передпліччя, посттравматичного плечелопаткового переартриту (запалення навколо правого плечелопаткового суглобу), які в своїй сукупності за своїм характером відноситься до легкого ступеню тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше 21 дня, заподіяні тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, заподіяні в строк, вказаний у постанові (15.06.2014 року). Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вважати, що потерпілій було заподіяно, як мінімум, три травматичні дії (а.п. 45);

- протокол проведення слідчого експерименту від 06.05.2015 року за участю ОСОБА_5 , в ході проведення якого остання показала та розповіла про обставини скоєння відносно неї злочину (а.п. 46-48);

- висновок судово-медичної експертизи № 354/Е/Д від 07.05.2015 року, згідно якого механізм виникнення виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень у виді синця в області правого плеча, саден в області правового передпліччя, посттравматичного плечелопаткового переартриту, може відповідати механізму, на який вказує потерпіла під час проведення слідчого експерименту від 06.05.2015 року (а.п. 49);

- протокол проведення слідчого експерименту від 06.05.2015 року за участю свідка ОСОБА_9 , в ході проведення якого остання показала та розповіла про обставини скоєння злочину у відношенні ОСОБА_5 (а.п. 50-52);

- висновок судово-медичної експертизи № 356/Е/Д2 від 07.05.2015 року, згідно якого механізм виникнення виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень у виді синця в області правого плеча, саден в області правового передпліччя, посттравматичного плечелопаткового переартриту, може відповідати механізму, на який вказує свідок під час проведення слідчого експерименту від 06.05.2015 року (а.п. 53);

- протокол огляду місця події від 13.05.2015 року, згідно якого оглянута ділянка місцевості, розташована по АДРЕСА_1 (а.п. 54-56);

- речовий доказ у вигляді камери з відео-аудіо записом від 15.06.2014 року, переданого під розписку потерпілій (а.п. 57);

- протокол огляду предмету від 18.05.2015 року, згідно якого оглянутий відеозапис на флеш-носії, добровільно виданий ОСОБА_5 (а.п. 61);

- речовий доказ у вигляді СД-диску з відеозаписом. Вказаний відеозапис було досліджено в судовому засіданні, однак встановлено відсутність будь-якого чіткого зображення, лише чути частково голоси, в основному голос ОСОБА_5 та частково голос ОСОБА_7 (а.п. 58);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.05.2015 року, згідно якого свідок ОСОБА_9 на фотознімку № 2 впізнала чоловіка, який 15.06.2014 року спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_5 (а.п. 65).

У відповідності з ч. 1 ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст.. 125 КК України характеризується дією або бездіяльністю, спрямованого на заподіяння легкого тілесного ушкодження. Суб`єктивна сторона злочину характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст.. 125 КК України настає у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є карним.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував факту того, що він дійсно тримав ОСОБА_5 за руки. Однак його дії було спрямовано лише на припинення дій ОСОБА_5 щодо розхитування дробини, на якій він стояв та попередження від дій ОСОБА_5 свого власного падіння з дробини. Цей факт підтверджується й показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що в червні 2014 року вона знаходилася на своєму городі та почула крики. Побачила, що ОСОБА_7 стоїть на дробині, зриває вишні, а ОСОБА_5 стоять рядом, щось кричить та розхитує дробину. ОСОБА_7 кричав, щоб вона припинила свої дії та відійшла, після чого спустився з дробини, забрав її та пішов у свій двір. Ніяких ударів чи інших дій по нанесенню потерпілій тілесних ушкоджень ОСОБА_7 не робив.

Аналізуючи докази, надані стороною обвинувачення в підтвердження вини ОСОБА_7 , суд вважає, що показання свідка ОСОБА_9 також фактично підтверджують відсутність вини ОСОБА_7 у спричиненні ОСОБА_5 умисних легких тілесних ушкоджень. Так остання показала, що вона бачила лише момент, коли ОСОБА_7 тримав ОСОБА_5 за руку, дій, направлених на викручування руки потерпілої, ударів чи інших дій, направлених на спричинення умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_5 з боку ОСОБА_7 вона не бачила.

Також стороною обвинувачення в якості доказу надано відеозапис, який зробила потерпіла 15.06.2014 року. Однак, незважаючи на те, що з цього запису чути голос потерпілої ОСОБА_5 про те, щоб її не чіпали та відпустили, вона не може доводити того, що в цей час поряд з нею знаходився саме ОСОБА_7 , він взагалі робив якісь дії у відношенні неї та ці дії були направлені на умисне спричинення легких тілесних ушкоджень.

Таким чином в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження про наявність у ОСОБА_7 умислу на спричинення ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень, оскільки ніяких активних дій шодо їх спричинення ним здійснено не було. Сама наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 не може бути доказом наявності вини у ОСОБА_7 на спричинення умисних легких тілесних ушкоджень.

Статтею 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифіковану 17.07.1997 року Законом України № 475/97-ВР, передбачено, що нікого не може бути визнано винним у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення на підставі будь-якої дії чи бездіяльності, яка на час її вчинення не становила кримінального правопорушення згідно з національним законодавством або міжнародним правом.

Реалізація громадянами вказаного права визначена рішеннями Європейського суду з прав людини. А саме:

- рішенням, ухваленим 17 вересня 2009 року у справі «Скоппола проти Італії»: передбачені ст. 7 Конвенції гарантії, будучи важливими елементами принципу верховенства права, займають визначне місце у конвенційній системі захисту прав людини. Це підтверджується, зокрема, тим фактом, що - відповідно до ст. 15 Конвенції - відступ від зобов`язань, що випливають зі ст. 7, не допускається навіть під час війни або іншої суспільної небезпеки. Ця стаття повинна тлумачитись і застосовуватись - як це випливає з її об`єкта та мети - у такий спосіб, аби забезпечити ефективні гарантії проти свавільного судового переслідування, обвинувачення та покарання. Частина 1 ст. 7 Конвенції поширюється не лише на заборону ретроспективного застосування кримінального права на шкоду обвинуваченому; у ній також закріплюється той принцип, що лише закон може встановлювати злочин та передбачати покарання (nullum crimen, nulla poena sine lege)… З цього випливає, що правопорушення та відповідальність за його вчинення повинні бути чітко визначеними у законі… Тому Суду необхідно перевірити, чи на момент вчинення обвинуваченим суб`єктом відповідних дій, що мали наслідком його кримінальне переслідування та засудження, було чинним законодавче положення, котре робило таку поведінку караною, та чи відповідне покарання не перевищувало межі його застосування… У другому реченні ч. 1 ст. 7 Конвенції зазначається, що початковим етапом оцінювання певного заходу саме як покарання є встановлення того, чи відповідний захід є наслідком засудження за вчинення «кримінального правопорушення». Іншими факторами, що можуть бути взяті до уваги, є: сутність та мета такого заходу відповідальності, його характеристика у національному законодавстві, процедури, котрі необхідно здійснити при його створенні та застосуванні, та його суворість. У ст. 7 Конвенції під поняттям «закон» розуміється і писаний закон, і прецедентна судова практика, включаючи такі їх якісні ознаки як доступність і передбачуваність;

- аналогічним обґрунтуванням, визначеним у рішенні, ухваленому 25 червня 2009 року у справі «Лійвік проти Естонії»;

- аналогічним обґрунтуванням, визначеним у рішенні, ухваленому 19 вересня 2008 року у справі «Korbely проти Угорщини»;

- аналогічним обґрунтуванням, визначеним у рішенні, ухваленому 24 липня 2008 року у справі «Кононов проти Латвії».

Дослідивши докази, суд вважає, що вони у відповідності до вимог ст.. 85-86 КПК України є належними та допустимими, оскільки вони кожний окремо, а також в сукупності підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також вони є достовірними, оскільки отримані в порядку, встановленому КПК України.
Суд вважає, що досліджені в судовому засіданні докази кожний окремо, а також в своїй сукупності свідчать про відсутність в діяннях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 125 КК України, а саме в спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів про наявність у ОСОБА_7 умислу, а відсутність умислу за даною статтею КК України не містить складу кримінального правопорушення.
Будь-яких інших об`єктивних доказів, які прямо або побічно підтверджують винуватість ОСОБА_7 в спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень ні органами досудового розслідування, ні прокурором, на яких у відповідності до ч. 1 ст. 92 КПК України покладений обов`язок доказування, суду не надано.

За таких обставин, на підставі ч. 1 ст. 373 КПК України, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 повинний бути виправданий.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_11 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні, передбаченому ч. 2 ст. 125 КК України та виправдати у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення.

Речовий доказ у вигляді СД-диску з відеозаписом, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, - зберігати в матеріалах провадження.

Речовий доказ у вигляді камери з відео-аудіо записом від 15.06.2014 року, переданого під розписку потерпілій, - залишити ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1