АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1654/15 Справа № 205/3091/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурор ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську, матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000385 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2015 року, яким:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.П`ятихатки Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 8500 гривень.

Цим же вироком вирішена доля речових доказів у справі.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 приблизно з початку березня 2015 року, більш точні дата та час слідством не встановлено, до 07 квітня 2015 року на території домоволодіння АДРЕСА_1 , організував незаконний пункт прийому, схову та збуту металобрухту та, використовуючи електронні ваги, здійснював прийом брухту чорних та кольорових металів без державної реєстрації та спеціального дозволу (ліцензії), отримання якого передбачено законодавством.
07 квітня 2015 року під час проведення санкціонованого обшуку на території домоволодіння АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено брухт чорного металу вагою 213 кг. та кольорового металу вагою 128 кг., який ОСОБА_7 прийняв та зберігав без державної реєстрації та спеціального дозволу на території незаконного пункту прийому металобрухту.
В апеляційній скарзі, прокурор не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію вчиненого злочину, просить вирок суду першої інстанції скасувати, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, та постановити новий, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 213 КК України у вигляді штрафу у розмірі 1900 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 32200 грн. та вирішити питання про речові докази. Вказує на те, що суд не правильно застосував санкцію статті, оскільки санкція статті редакції від 12.02.2015 року передбачає покарання від 1500 до 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до одного року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив їх задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 який просив вирок суду 1-ї інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вимоги апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 213 КК України в апеляційній скарзі не оскаржуються і у відповідності до ст.404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.
На думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора про порушення судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку із чим судом першої інстанції було застосовано закон, що втратив силу, та призначено покарання, яке не передбачено санкцією ч. 1 ст. 213 КК України.
Згідно положень ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Так, Законом України №192-VІІ від 12.02.2015 року, який набрав чинності 05.04.2015 року, ст.213 КК України було викладено в новій редакції, зокрема, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, повинно бути призначено покарання у виді штрафу від тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до одного року.
При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення в період часу з березня 2015 року до 07 квітня 2015, що залишилось поза увагою суду першої інстанції при призначенні йому покарання за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст. 213 КК України.
Вищезазначене свідчить про порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому вимог ст.65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила злочин, призначається покарання у межах, встановлених санкцією статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за який її визнано винною. Покарання має бути призначено особі, котра вчинила злочин, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За таких обставин, згідно ст. 420 КПК України, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку судом апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів виходить зі ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винним та щиро розкаявся в скоєному, раніше не судимий, характеризується позитивно за місцем проживання, не перебував та не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, не працює.
До обставин, передбачених ст. 66 КК України, які б пом`якшували покарання, колегія суддів відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, передбачених ст. 67 КК України, які б обтяжували покарання, колегією суддів не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.1 ст. 213 КК України, відповідно до вимог ст. 65 КК України, необхідно призначити покарання у виді штрафу у розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Доводи апеляції прокурора про незаконність рішення суду про конфіскацію побутових електронних вагів, оскільки ст.213 КК України в редакції закону від 12.02.2015 не передбачено конфіскацію речей які використовувались у незаконному прийомі металобрухту судова колегії вважає необґрунтованими, оскільки ст.100 КПК України передбачена конфіскація майна яке було використано як знаряддя вчинення кримінального правопорушення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції - задовольнити частково, вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2015 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.213 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 1500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян 25 тисяч 500 гривень.
В решті вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.
На судові рішення першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді