Ухвала

іменем україни

06 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2.,

суддів ОСОБА_3., ОСОБА_4.,

при секретарі ОСОБА_5.,

за участю прокурора Подоляка М.С.

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0013296, за обвинуваченням

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України,

уродженки та мешканки АДРЕСА_1 судимої:

- 21 вересня 2009 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 307, із застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, звільненої 06 травня 2011 року умовно-достроково на 8 місяців 25 днів;

- 22 жовтня 2013 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 14 березня 2014 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн.

Ухвалено вирок Дарницького районного суду м. Києва від 22 жовтня 2013 року, яким ОСОБА_1 засуджено на 3 роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, виконувати самостійно відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2014 року вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_1 у зв'язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винної. Вважає, що суд обрав ОСОБА_1 покарання у виді штрафу без урахування конкретних обставин справи, зокрема обставини, що обтяжує покарання - рецидив злочину, що потягло призначення несправедливого покарання внаслідок м'якості. Зазначає, що необгрунтоване призначення судом покарання у виді штрафу потягло до неправильного застосування кримінального закону, а саме визначення самостійного виконання вироків за правилами ч. 3 ст. 72 КК України, а також непризначення засудженій покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. Крім того, зазначає, що суд апеляційної інстанції безпідставно залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора та не мотивував свого рішення належним чином. Прокурор просить призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за те, що вона 24 листопада 2013 року приблизно о 18 год. 22 хв., перебуваючи в торгівельному залі магазину «WATSONS», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 144/б, переконавшись, що за її діями ніхто не спостерігає, від'єднала від деяких товарів захисні магнітні мітки і таємно викрала з полиць вказаного магазину жіночу косметику, спричинивши ТОВ «ДЦ Україна» матеріальну шкоду на загальну суму 2135,44 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як убачається зі змісту вироку, суд, призначаючи покарання ОСОБА_1, взяв до уваги її щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Також суд зазначив у вироку, однак не урахував в достатній мірі особу винної, яка раніше була неодноразово судима. Крім того, поза увагою суду залишилося те, що ОСОБА_1 суспільно-корисною працею не займається, раніше була засуджена, відбувала покарання у місцях позбавлення волі, однак належних висновків для себе не зробила і знову вчинила умисний злочин в період іспитового строку за попереднім вироком. Отже, на переконання колегії суддів, покарання у виді штрафу потягло невідповідність призначеного ОСОБА_1 покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок мʼякості.

Крім того, з матеріалів кримінальної справи вбачається, що вироком Дарницького районного суду м. Києва від 22 жовтня 2013 року ОСОБА_1 була засуджена за ч. 2 ст. 309 КК України на 3 роки позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З урахуванням того, що новий злочин ОСОБА_1 вчинила в період іспитового строку за попереднім вироком, суд, постановляючи вирок, відповідно до вимог ч. 3 ст. 78 КК України повинен був призначити засудженій покарання за правилами, передбаченими ст.ст. 71, 72 КК України.

Зі змісту вироку вбачається, що суд не виконав зазначені вимоги закону та не призначив покарання на підставі ст. 71 КК України, пославшись на необхідність самостійного виконання вироків у зв'язку з призначенням за останнім вироком покарання у виді штрафу, яке відповідно до положень ст. 72 КК України, має виконуватись самостійно.

На переконання колегії суддів, непризначення ОСОБА_1 покарання за сукупністю вироків потягло призначення їй несправедливо мʼякого покарання.

Як убачається з матеріалів кримінальної справи, в апеляційній скарзі на вирок щодо ОСОБА_1 прокурор посилався на доводи, аналогічні наведені ним в касаційній скарзі, та просив ухвалити новий вирок.

Апеляційний суд дійшов висновку про необгрунтованість апеляції прокурора та залишив вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 без зміни, формально зазначивши в ухвалі про те, що рішення місцевого суду при призначенні покарання мотивоване належним чином.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що покарання, обране засудженій, є несправедливим внаслідок м'якості, воно призначене всупереч вимог закону про кримінальну відповідальність, а ухвала апеляційного суду про залишення без задоволення апеляції прокурора не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

У зв'язку з порушення кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого злочину й особі засудженої, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 436 КПК України та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. В разі, якщо при новому розгляді буде доведено обвинувачення, яке раніше було визнане доведеним судом, рішення про призначення ОСОБА_1 покарання у виді штрафу слід вважати таким, що не відповідає вимогам кримінального закону внаслідок м'якості. Покарання засудженій слід призначити з урахуванням вимог ст. 65 та ст. 71 КК України.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 376 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Апеляційного суду м. Києва від 15 липня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2. ОСОБА_3 ОСОБА_4.