Номер провадження:1-в/521/924/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 грудня 2015 року суддя Малиновським районним судом м. Одеси ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Одеси клопотання засудженого про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (УДЗ) у відношенні ОСОБА_4 , -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 відбуває покарання на підставі вироку Любашівського районного суду Одеської області від 29.10.2002 року, яким його було визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115, ч.3 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України та йому було призначено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі. ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про УДЗ засудженого.
Прокурор та представник установи в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання.
ОСОБА_4 в судовому засіданні просив задовольнити клопотання.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового провадження, суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Так, адміністрація ПВК в характеристиці зазначає, що засуджений чесно та повністю виконує свої трудові обов`язки, характеризується посередньо, а в довідки про заохочення вказано, що останній має 12 заохочень, та має 9 стягнень.
Суддя вважає, що ОСОБА_4 демонструє сумлінну поведінку, працевлаштований та має 12 заохочень та 9 стягнень.
Проте вказане, в даному випадку не може свідчити, що ОСОБА_4 виправився та процес його виправлення досяг тієї стадії, на якій його може бути звільнено умовно-достроково від відбування покарання.
Так, суддя відповідно до п.1 ч.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України
від 26 квітня 2002 р. № 2 повинен враховувати значення УДЗ для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів.
Відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_4 раніше судимий, а саме 06.07.2000 року вироком Любашівського місцевого суду Одеської області за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 101 КК України до 3 років позбавлення волі. При цьому ОСОБА_4 07.08.2001 року на підставі ст. 6 ЗУ «Про амністію» був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, проте скоїв новий злочин.
Вказане свідчить про те, що ОСОБА_4 судом вже надавалась можливість довести своє виправлення, проте ОСОБА_4 скоїв новий злочин, під час іспитового строку.
Інші характеризуючи дані, які вказані у клопотанні та характеристиці щодо ОСОБА_4 відповідно до ст. 81 КК України не є підставами для застосування УДЗ, проте суддя вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_4 виконує покладені на нього обов`язки, які передбачені ст. 8, ч.3 ст. 107, ст. 118 КВК України.
Суддя вважає, що сам факт звернення з клопотанням про УДЗ не може свідчити про необхідність його автоматичного задоволення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст.ст. 50, 65, 81 КК України, ст. 6 КВК України, суддя, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (УДЗ) у відношенні ОСОБА_4 відмовити.
Апеляційна скарга, на ухвалу судді, може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1