АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11-а-472 Головуючий у 1-й інстанції ЖИЛКА Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 121 КК України Т.З.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2011 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого Бурди К.І.

суддів Денисенко Л.М., Кисіля А.М.

при секретарі Гончаренко Н.В., Горпинко І.В.

з участю прокурора Антонова С.В.

захисників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8, ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляцією старшого помічника прокурора Ленінського району м. Полтави ОСОБА_10, потерпілих ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 22 березня 2010 року.

Цим вироком,

ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець і мешканець АДРЕСА_1, громадянин України, неодружений, працюючий сантехніком у кооперативі «Нива», раніше несудимий,

засуджений за ч.2 ст.121 КК України 7 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь:

-потерпілої ОСОБА_8 15 255 грн. 16 коп. матеріальної шкоди; 100 000 грн. в рахунок моральної шкоди; 500 грн. витрат, затрачених на юридичну допомогу, а всього 115 755 грн. 16 коп;

-потерпілої ОСОБА_11 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди;

-потерпілого ОСОБА_9 30 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

За вироком суду, засуджений ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що 10.03.2009 року приблизно 0 1 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного спяніння біля будинку №14-а по вул. Пролетарській в м. Полтаві, на ґрунті неприязних стосунків, які раптово виникли після сварки, що сталася незадовго до цього між ним та потерпілим, умисно наніс ОСОБА_12, який йшов назустріч, більше 10 ударів руками та ногами по голові, внаслідок чого останньому були заподіяні численні ушкодження обличчя та голови різного ступеня тяжкості, в тому числі тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення у вигляді крововиливів в мякі покрови голови в праві скроневій області на всю товщину скроневого мяза, в правій тімяній області, в потиличній області в проекції потиличного бугра, в тімяній області по середній лінії в лівій скроневій області, масивні розлиті крововиливи в м які покрови голови з боку обличчя, які зливаються між собою та розташовані в проекції надбрівних дуг, скулових кісток, в проекції кісток носу, верхньої щелепи, багатооскольчаті переломи кісток основи та лицьового відділу черепа та інші ушкодження обличчя та голови, внаслідок яких настала смерть потерпілого.

В апеляції старший помічник прокурора Ленінського району м. Полтава просить вирок суду скасувати в звязку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, що призвели до неправильного застосування кримінального закону і призначення надто мякого покарання, яке не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого.

Постановити новий вирок згідно якого кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді 13 років позбавлення волі.

В апеляціях потерпілий ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати з постановленням нового вироку, призначивши максимальне покарання, передбачене ч.1 ст.115 КК України та задовольнити в повному обсязі розмір матеріальної шкоди - 100 000 грн., або повернути справу на додаткове розслідування.

В апеляціях потерпіла ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати з постановленням нового вироку, призначивши максимальне покарання 15 років позбавлення волі, що передбачене ч.1 ст.115 КК України та задовольнити в повному обсязі розмір матеріальної шкоди - 100 000 грн.

В апеляції потерпіла ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, постановити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 більш суворе покарання, передбачене ч.1 ст.115 КК України та стягнути на її користь в інтересах неповнолітніх дітей моральну шкоду в сумі 300 000 грн.

В апеляції засуджений ОСОБА_7 просить вирок щодо нього змінити, перекваліфікувати його дії на ст.118 КК України та зменшити покарання, оскільки він захищався від нападаючого і не розрахував свої сили, а також суд не врахував його захворювання.

Заслухавши доповідача, промову прокурора на підтримку своєї апеляції, потерпілих ОСОБА_9, ОСОБА_8, та в інтересах потерпілих захисників ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, які підтримали апеляції потерпілих та просили постановити новий вирок, а потерпілим ОСОБА_9 і ОСОБА_9 збільшити розмір моральної шкоди, засудженого ОСОБА_7 та в його інтересах захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_13, які просили перекваліфікувати дії засудженого, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції старшого помічника прокурора Ленінського району м.Полтава та потерпілих ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, а апеляція засудженого ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, не відповідають фактичним обставинам справи.

Засуджений ОСОБА_7 на протязі всього досудового слідства, в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді справи давав послідовні, детальні, в основному одинакові пояснення по обставинам злочину, які узгоджуються з іншими доказами по справі. Так, він пояснив, що в ту ніч, зустрівши потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_14 між ними спочатку склались доброзичливі стосунки, але коли вони підійшли до будинку потерпілого, останні безпричинно почали його бити. Першим удар наніс ОСОБА_12, а потім били вдвох і поваливши його на землю, продовжували наносити удари ногами в голову та по тулубу. Чув, як ОСОБА_12 говорив, що треба з ним покінчити. Показання ОСОБА_7 чи втрачав після цього свідомість різняться, але коли все стихло він піднявся, знайшов шапку і погано орієнтуючись пішов додому. Пройшовши декілька метрів, йому назустріч знову вийшов потерпілий ОСОБА_12 і підійшовши, наніс удар рукою в щелепу. Злякавшись, що зараз вийде і ОСОБА_14 та знову почнуть бити, почав захищатись та наносити удари кулаками та ногами потерпілому, який спочатку стояв, а потім впав на землю, Удари наносив закривши очі і припинив побиття, коли побачив на потерпілому кров. Після цього зняв з потерпілого частину одягу та розкидав навкруги, щоб тому стидно було йти додому. Вважаючи, що потерпілий живий, пішов звідти.

Із показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що в ту ніч він разом з ОСОБА_12 в нічному магазині розпивали спиртні напої. До їхнього столику підійшов засуджений з пляшкою вина і між ними виникла розмова, яка продовжилась вже на вулиці, але йому присутність ОСОБА_14 не сподобалось. Підійшовши до будинку ОСОБА_12, він підсковзнувся і впав, а ОСОБА_12, подумавши, що його вдарив ОСОБА_14, почав бити засудженого. Він також став в стійку та наніс засудженому три удари кулаком в висок і коли той впав та намагався піднятися, вдарив ногою в голову, від чого засуджений втратив свідомість. ОСОБА_12 також ногою вдарив ОСОБА_14, але він більше йому бити не дозволив та відвів додому. Повертаючись від ОСОБА_12 бачив, що ОСОБА_14 лежить без свідомості на тому ж місці, де його залишили. Останній продовжував там лежати поки він ще ходив за пивом, а потім пішов додому.

Потерпіла ОСОБА_8 підтвердила, що її чоловік ОСОБА_15 повернувся додому близько одної години ночі, по телефону говорив з матірю, що він вже дома, а потім пішов з квартири та не повернувся.

Згідно акту судово-медичного обстеження ОСОБА_7 у останнього встановлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в шкіру обличчя, голови, шиї, осаднень шкіри обличчя, в тому числі крововиливу в ділянці правого лобного бугра з переходом на верхню частину скроневої ямки справа на площі 7,5 х 5,2 см та крайового дефекту коронки 3-го зубу справа на верхній щелепі, які утворилися від дії тупих предметів, можливо в строк та при обставинах, вказаних обстежуваним і відносяться до легких тілесних ушкоджень (а. с. 64 т.1).

За висновками судово-медичної експертизи трупу, смерть ОСОБА_12 настала в результаті відкритої черепно-мозкової травми з множинними переломами кісток зводу основи і відділу обличчя черепу, крововиливів під оболонки та в речовину головного мозку. Після заподіяння йому тілесних ушкоджень, потерпілий міг жити певний проміжок часу, який залежить від індивідуальних особливостей організму, ступеню вираженості і наростання травматичних процесів (а. с. 117-121 т.1).

Свідок ОСОБА_16 на досудовому слідстві давала пояснення працівникові органу дізнання в яких стверджувала, що в ту ніч під вікнами будинку чула бійку, зрозуміла, що били ногами та доповнила, що той хто кричав слова «за що», він же говорив, «що зараз і відведе в міліцію» ( а. с. 35 т.1).

Показання цього свідка в апеляційній інстанції, де вона стверджувала, що спочатку була тиха розмова, потім пішла на підвищених тонах і сама бійка продовжувалась 20-30 хвилин, що молодий голос говорив слова: «Якщо не скажеш за що, буду бити ногами», колегія суддів оцінює критично, оскільки неможливо через півтора року пригадати те, про що не знав після того як це сталося. Окрім того у засудженого з потерпілим невелика різниця в віці вісім років, тому стверджувати не знаючи цих осіб, та не бачачи їх, які слова належать молодому голосу, а які старшому - неможливо.

Такі показання свідка ОСОБА_16 заперечуються і висновками судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_12, де в п.15 вказано, що враховуючи характер і морфологію тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_12 необхідно вважати, що вони були заподіяні в певний проміжок часу, практично одночасно (а. с. 117-121 т.1).

Приведені висновки експертизи заперечують і доводи апеляцій прокурора та потерпілих, що засуджений на протязі довгого часу з метою умисного вбивства наносив потерпілому удари, що і привело до його смерті.

В даному випадку суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілого свідчать про те, що ОСОБА_14 хоча і не бажав настання смерті ОСОБА_12, але свідомо допускав її настання.

Разом з цим колегія суддів враховує, що в даному випадку мають місце й помякшуючі обставини, що дають підстави для кваліфікації вбивства як вчиненого в стані сильного душевного хвилювання.

Так, суд першої інстанції не оцінив, що подія злочину відбувалась в нічний час, коли ні від кого чекати допомоги, потерпілий з ОСОБА_14 безпричинно побили ОСОБА_14, наносячи удари руками та ногами в голову. При цьому ОСОБА_12 виказував погрози вбивством і припинив свої дії на прохання свідка ОСОБА_14, який відвів його додому. Коли все стихло і ОСОБА_14 вирішив піти додому, йому назустріч знову вийшов ОСОБА_12 і наніс удар рукою. Вказане насильство з боку потерпілого було протизаконним, що раптово викликало у засудженого страх, образу, сильне душевне хвилювання, і в цьому стані він позбавив потерпілого життя.

При цьому дії засудженого були одночасними, як зазначено в вище приведеній експертизі, а не продовжуваними, як про це стверджується в доводах апеляцій.

По справі призначалась судово-психологічна експертиза за висновками якої домінуючими індивідуально-психологічними особливостями особистості засудженого ОСОБА_7 є нормативний рівень функціонування пізнавальної сфери, активність особистої позиції, практичність, товариськість, високий рівень життєлюбства, прямолінійність, схильність до виражених емоційних реакцій, відносно виражена стійкість до стресових впливів. У ситуаціях нехтування, опору, безпосередньої загрози особистій безпеці він схильний до короткочасних спалахів роздратованості, гніву. У повсякденному житті ( у буденних та звичних для досвіду ситуаціях) ОСОБА_14 не схильний до проявів агресії.

Засуджений ОСОБА_7 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому протиправного діяння, перебував у стані емоційного збудження (фрустрації), зумовленого приниженням, фізичним насильством з боку ОСОБА_12 у момент, коли потерпілий знов вибіг назустріч ОСОБА_14. Стан фрустрації в ОСОБА_14 супроводжувався інтенсивними емоціями гніву, страху стосовно дій ОСОБА_12, які ОСОБА_14 розцінив як такі, що перешкоджають реалізації значимої для нього потреби у безпеці, та такі, що змушують його захищатися від фізичного нападу. Зазначені негативні емоції обумовили виникнення у ОСОБА_14 готовності до фізичної агресії, спрямованої на ОСОБА_12, однак суттєво не вплинули на його поведінку при нанесенні ударів потерпілому (а. с. 327-335 т.2).

Останні свої висновки експерт мотивував тим, що ОСОБА_14 припинив побиття, побачивши на потерпілому кров, що виключає вважати дане вбивство результатом перевищення меж необхідної оборони.

На стан сильного душевного хвилювання та його поведінку, яка не відповідає поведінці людини в нормальній ситуації, вказують і подальші дії ОСОБА_14, коли він, припинивши бити потерпілого, зняв з нього частину одягу, розкидав навкруг, пояснюючи це тим, щоб потерпілому було соромно повертатися додому.

Розкидані речі потерпілого зафіксовані і протоколом огляду (а. с.6-20 т.1).

На підставі викладеного дії засудженого ОСОБА_7 слід перекваліфікувати зі ст.121 ч.2 КК України на ст.116 КК України, умисне вбивство потерпілого ОСОБА_12, вчинене в стані сильного душевного хвилювання.

Покарання винному за цією статтею повинно бути призначено у відповідності з вимогами ст.65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується, щиро кається, має захворювання та обставин, що обтяжують та помякшують покарання.

Місцевий суд правильно вирішив питання цивільних позовів з врахуванням як перенесених потерпілими страждань, так і віктимної поведінки потерпілого та матеріального стану засудженого.

Затрати за проведення судово-психологічної експертизи повинні бути стягнені з засудженого на користь Полтавського відділення при Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса.

Керуючись ст.360 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляції старшого помічника прокурора Ленінського району м. Полтава, потерпілих ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_8 залишити без задоволення, а засудженого ОСОБА_7 частково задовольнити.

Вирок суду змінити. Дії ОСОБА_7 перекваліфікувати зі ст.121 ч.2 КК України на ст.116 КК України призначивши за цією статтею покарання 4(чотири) роки 6 місяців позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Полтавського відділення при Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз ім. М.С.Бокаріуса 4199 грн. за проведення експертизи.

В іншій частині вирок Ленінського районного суду м. Полтава Полтавської області від 22 березня 2010 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

с у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_17 ОСОБА_18