Провадження № 11-кп/792/646/15
Справа № 672/1164/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст. 185 КК України оповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
10 листопада 2015 року
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому кримінальне провадження № 0000336 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Городоцького районного суду від 11 вересня 2015 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Городоцького районного суду від 11 вересня 2015 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Сатанів, Городоцького району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, не працюючого, раніше судимого:
- 02.01.2003 року Городоцьким районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік;

- 22.06.2004 року Городоцьким районним судом за ст. ст. 185 ч. 2, 71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі;
- 09.06.2010 року Городоцьким районним судом за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік з встановленням іспитового строку 1 рік;

- 19.11.2010 року Городоцьким районним судом за ст. ст. 185 ч. 2, 71 КК України на 3 роки позбавлення волі.
29 жовтня 2012 року звільненого з місць позбавлення волі умовно-достроково терміном на 11 місяців 11 днів,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладено обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи і періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
За вироком суду, ОСОБА_8 , маючи не зняту та не погашену судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин.
Так, 12 серпня 2015 року близько 16 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в смт. Сатанів Городоцького району, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_10 відсутня за місцем свого проживання, з метою вчинення крадіжки прийшов на господарство ОСОБА_10 , яке розташоване по АДРЕСА_2 , де шляхом зриву вхідних дверей проник в середину гаражного приміщення, звідки з корисливих мотивів, умисно, таємно викрав велосипед марки «Україна» вартістю 705 грн. 60 коп., якого на тимчасове зберігання ОСОБА_10 залишила ОСОБА_11 , чим задав матеріальної шкоди потерпілій на зазначену суму.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначення покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого. Ухвалити свій вирок, яким за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України призначити ОСОБА_8 покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Вказує, що законні підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні. Судом в достатній мірі не враховано особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, своєї вини у вчиненні даного злочину не визнав, вчинив тяжкий злочин, що, свідчить про суспільну небезпечність останнього та його небажання стати на шлях виправлення.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, прокурора на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені в ній доводи, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які просять апеляційну скаргу відхилити, дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі, які характеризують особу ОСОБА_8 , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вона підлягає до задоволення частково, виходячи з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження, ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах і не заперечується в апеляційній скарзі, як не оспорюється і кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК України.

Зокрема, як встановлено в процесі апеляційного розгляду, 12 серпня 2015 року близько 16 год. ОСОБА_8 , перебуваючи в смт. Сатанів Городоцького району, достовірно знаючи про те, що ОСОБА_10 відсутня за місцем свого проживання, з метою вчинення крадіжки прийшов на її господарство, яке розташоване по АДРЕСА_2 , де шляхом зриву вхідних дверей проник в середину гаражного приміщення, звідки з корисливих мотивів, умисно, таємно викрав велосипед марки «Україна» вартістю 705 грн. 60 коп., якого на тимчасове зберігання ОСОБА_10 залишила ОСОБА_11 , чим задав матеріальної шкоди потерпілій на зазначену суму.
Вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.
Зокрема, показаннями самого ж ОСОБА_8 , який ствердив час, місце та спосіб викрадення майна потерпілої, його кількість та вартість, однак викладав свою версію подій.
Показаннями потерпілої ОСОБА_11 , яка показала, що в серпні 2015 року, залишила на зберігання ОСОБА_10 належний їй велосипед.
Показаннями свідка ОСОБА_10 , яка показала, що в серпні місяці 2015 року шляхом зриву навісних дверей, з належного їй гаража був викрадений велосипед потерпілої. Ствердила, що саме обвинувачений ОСОБА_8 напередодні просив надати йому велосипед, на що вона категорично відмовила.
Показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які показали, що в серпні 2015 року ОСОБА_8 залишив їм на зберігання велосипед, тобто повністю ідентичний тому, що напередодні був викрадений у потерпілої.
Крім того, факт вчинення обвинуваченим злочину стверджується даними протоколу огляду місця події з фото-таблицями з яких вбачається, що двері гаражного приміщення ОСОБА_10 пошкоджені, способом на який вказує потерпіла та свідок (а.п. 28-33).
Кількість та вартість викраденого майна стверджується послідовними показаннями потерпілої та даними висновку експерта № 140801 (а.п. 36-64).
Проте, при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 65 КК України та визначив таке без належного урахування ступеня тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченого.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнення особи від відбування покарання з випробуванням в тому числі і у виді позбавлення волі може бути прийняте судом з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, на підставі яких він дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Рішення суду з цього приводу має бути належним чином вмотивовано у вироку (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року з подальшими змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Однак, суд у вироку не навів переконливих доводів про доцільність звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та можливість його виправлення, попередження вчинення нових злочинів при даних обставинах, узагалі не мотивував свого висновку, а лише послався на обставини, що пом`якшують покарання.

Разом з тим, судом практично не взято до уваги те, що ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні тяжкого злочину, його підвищену суспільну небезпечність, систематичність вчинення кримінально-карних діянь обвинуваченим.

Колегія суддів не визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого добровільне відшкодування завданого збитку. Оскільки, як стверджується матеріалами кримінального провадження викрадене в потерпілої майно їй було повернуто працівниками правоохоронних органів, а не обвинуваченим ОСОБА_8 .

Посилання обвинуваченого та його захисника на визнання своєї вини є формальним і фактично не враховує наслідки злочину.
Ті обставини, що ОСОБА_8 посередньо характеризується за місцем проживання, в даному випадку не є підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки це не спростовує встановлених колегією суддів обставин і висновків та не дає підстав вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання.
Тому застосування до нього ст. 75 КК України колегія суддів вважає безпідставним.

Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у випадку невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За таких обставин, приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину, який є тяжким, враховуючи його підвищену суспільну небезпеку, особу обвинуваченого, який не працює, жодних доходів немає, раніше неодноразово судимий, з попередніх судимостей жодних висновків не зробив, вчинив новий, умисний корисливий злочин перебуваючи під адміністративним наглядом, систематичність вчинення кримінально-карних діянь, в тому числі в період звільнення від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_8 слід обрати покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, лише у виді ізоляції від суспільства, що буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

При цьому покарання обвинуваченому ОСОБА_8 має бути призначено з урахуванням вимог ст. 65 КК України.

В той же час, враховуючи пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_8 обставини, якими є фактичне визнання вини, посередні характеристики з місця проживання, його вік, кількість та вартість викраденого майна, думку потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, колегія суддів вважає за можливе при призначенні покарання за ч. 3 ст. 185 КК України застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 положення ст. 69 КК України, обравши таке нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією названої статті КК України.
Враховуючи, що ОСОБА_8 засуджений до покарання у виді ізоляції від суспільства, яке слід виконувати реально, з метою забезпечення виконання процесуального рішення, останньому слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Керуючись ст. ст. 374, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Городоцького районного суду від 11 вересня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням скасувати.
Призначити ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді 6 (шести) місяців арешту.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахувати з 10 листопада 2015 року.
Обрати обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.
В решті вирок суду залишити без зміни.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2 .