АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/344/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 3 ст. 305, ч.3 ст.307 Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000108 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року,-

встановила:
Цим вироком
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніспорень, Республіка Молдова, громадянина Молдови, маючого малолітню дитину, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого неофіційно у таксі, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
визнано винуватим у вчинені кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України та призначено йому покарання за ч. 3 ст. 305 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією наркотичних засобів, що були предметом контрабанди, та з конфіскацією всього майна, яке належить на праві власності, за ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді семи років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить на праві власності. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання ОСОБА_7 призначено шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією наркотичних засобів, що були предметом контрабанди, та з конфіскацією всього майна, яке належить на праві власності.
По справі вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Як встановив суд першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 11.06.2015 року, приблизно о 16.30 год., прибувши авіарейсом «Домодєдово - Київ» UN 2375 авіакомпанії «Транаеро» до Міжнародного аеропорту «Київ» (Жуляни), що по вул. Медовій, 2 у м. Києві, перейшов до зони митного контролю залу «Приліт» терміналу «А», де скористався зоною спрощеного митного контролю «зелений коридор» і перетнув лінію, тим самим перемістив через митний кордон України тридцять один контейнер з наркотичним засобом - кокаїн в особливо великому розмірі з приховуванням від митного контролю.
Крім того, ОСОБА_7 11.06.2015 року, приблизно о 16.30 год., по прибуттю до Міжнародного аеропорту «Київ» (Жуляни) за адресою: м. Київ, вул. Медова, 2 перейшов до зони митного контролю залу «Приліт» терміналу «А», де скористався зоною спрощеного митного контролю «зелений коридор» і перетнув лінію.

18.06.2015 року у ОСОБА_7 , який знаходився у Центральному клінічному шпиталі Державної прикордонної служби України, був вилучений наркотичний засіб - кокаїн, який останній незаконно зберігав з метою збуту в особливо великих розмірах.
Загальна маса наркотичного засобу - кокаїну становить 172,524 г.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання і постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 305 КК України у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією наркотичних засобів, що були предметом контрабанди, та з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 307 КК України у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у вигляді 10 років позбавлення волі із конфіскацією наркотичних засобів, що були предметом контрабанди, та з конфіскацією майна. В обґрунтування своїх вимог прокурор вказує на необґрунтованість застосування ст. 69 КК України та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Доводи апеляції прокурор мотивує тим, що суд при призначенні покарання недостатньою мірою врахував тяжкість злочину, суспільну небезпечність обвинуваченого та відсутність інших обставин, що пом`якшують покарання, крім щирого каяття. Крім того суд першої інстанції у вироку не вказав, які фактичні обставини вчинених злочинів істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, апеляції не подані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим, провівши судові дебати і заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 307 КК України за обставин викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи і грунтуються на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, а оскільки встановлені судом першої інстанції фактичні обставини його вчинення, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оскаржуються, то відповідно до положень ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, дані про особу винного, який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, працює, хоча і неофіційно, та, визнаючи його щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання, та встановлені в судовому засіданні фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, вважав за можливе призначити йому покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст.69 КК України.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах доводів викладених у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вирішуючи питання, яка саме міра покарання повинна бути призначена ОСОБА_7 , суд в цілому дотримався вимог закону щодо основних засад призначення покарання.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст.69 КК України, при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, за якою обвинувачується особа, яка вчинила злочин.

При призначенні покарання суд у вироку врахував як обставину, яка відповідно до ч.1 ст.66 КК України визнається як така, що його пом`якшує щире каяття.

Однак, у справі наявні і інші обставини, які відповідно до ч.2 ст.65 КК України можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання, зокрема те, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується вперше і має на утриманні малолітню дитину.

Хоча ці обставини прямо не зазначені у вироку як пом`якшуючі, проте суд їх врахував, і колегія суддів вважає, що наявність таких обставин істотно зменшує ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого, і враховує їх як пом`якшуючі покарання.

Тому доводи прокурора про відсутність кількох обставин, які пом`якшують покарання, є не обґрунтованими.

Крім того,одним із доводів прокурора в апеляції є те, що суд у вироку вказав про те, що фактичні обставини вчинених злочинів істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, однак не зазначив які саме обставини свідчать про це.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 органом досудового розслідування обвинувачувався крім зберігання також у незаконному придбанні і перевезенні з метою збуту наркотичних засобів в особливо великих розмірах.

За результатами судового розгляду такі кваліфікуючі ознаки дій ОСОБА_7 за ч.3 ст.307 КК України як придбання та перевезення з метою збуту наркотичних засобів у великих розмірах, визнані судом зайвими і виключені з обвинувачення.

Отже, враховуючи зменшення обсягу обвинувачення, суд першої інстанції і вказав у вироку, що дані про фактичні обставини вчинених злочинів істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого.

Разом з тим, суд не вказував у вироку про врахування цієї обставини як такої, що пом`якшує покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість застосування до ОСОБА_11 положень ст.69 КК України, і вважає, що призначене йому покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, за своїм видом і розміром відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, а також є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Судом враховані всі обставини, на які вказав в апеляційній скарзі прокурор.

Будь-яких інших доводів щодо м`якості призначеного судом покарання та для скасування вироку районного суду в частині призначеного покарання в зв`язку з неправильністю застосування кримінального закону в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 09.10.2015 року відносно ОСОБА_7 у зв`язку із м`якістю призначеного обвинуваченому покарання та неправильним застосуванням кримінального закону.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на цей вирок без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4