АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 182/9203/14-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/546/К/15 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 30 вересня 2015 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні № 0004323, № 0005078, № 0000018 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року відносно :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - м. Нікополь Дніпропетровської обл., українця, громадянина України, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 , учня 9-го класу НЗОШ № 1, з освітою 8 кл., не одруженого, раніше судимого: 01.10.2014 р. Нікопольським міськрайонним судом за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України до 1 р. 6 міс. позбавлення волі, на підставі ст.. 104, 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 р.;

Якого визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 289 КК України та призначено покарання:

за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки;
за ч.2 ст. 186 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;
за ч.2 ст. 289 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 01.10.2014 р. і остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 10 днів без конфіскації майна.
Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу залишити тримання від вартою. Строк покарання рахувати з моменту проголошення вироку.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Зарахувати у строк відбування покарання час досудового тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою з 12 березня 2015 р. по день проголошення вироку включно.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської обл.., українця, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого у АДРЕСА_3 , не працюючого, з освітою 9 кл., не одруженого, раніше судимого:14.11.2014 р. Нікопольським міськрайонним судом за ч.2 ст. 289 КК України до 5 р. позбавлення волі без конфіскації майна.
Якого визнано винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 14.11.2014 р. і остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 10 днів без конфіскації майна.
Запобіжний захід не обирався. Строк покарання рахувати з моменту проголошення вироку.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Зарахувати у строк відбування покарання час тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою за попереднім вироком з 19 березня 2015 р. по день проголошення вироку включно.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження м. Нікополь Дніпропетровської обл., українця, громадянина України, зареєстрованого у АДРЕСА_4 , проживаючого у АДРЕСА_5 , студента КПТМЛ № 46, з освітою 9 кл., не одруженого, раніше не судимого
Якого визнано винним у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна
Відповідно до ст. 104, 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
На підставі п 2), 3) ч.1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Запобіжний захід не обирався. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речові докази: мопед «Suzuki Lets 2п», який знаходяться у потерпілої ОСОБА_9 залишити їй;
речовий доказ, що зберігається у камері схову Нікопольського МВ ( обслуговування м. Нікополя та Нікопольського р-ну) ГУМВС України в Дніпропетровській обл. корпус камери відео спостереження повернути потерпілій, при відмові отримати знищити.
Учасники судового провадження:

прокурор- ОСОБА_10

неповнолітні обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_11 - ОСОБА_12

захисники неповнолітніх обвинувачених- ОСОБА_13 , ОСОБА_14

ВСТАНОВИЛА:

До початку апеляційного розгляду кримінального провадження, від прокурора надійшло клопотання про відкликання раніше поданої ним апеляційної скарги в порядку ст.403 КПК України .
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року, скасувати відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст.186 КК України та призначини новий розгяд у суді першої істанції.

Іншими учасниками кримінального провадження вирок не оскаржувався.
За вироком суду неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_8 визнано винними при наступних обставинах:

Обвинувачений ОСОБА_6 , маючи єдиний намір на викрадення чотирьох камер зовнішнього відеонагляду, які находилися на даху магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », розташованого по АДРЕСА_6 , 21 жовтня 2014 року приблизно о 21.00 год., знаходячись поблизу вказаного магазину, з метою викрадення чужого майна заліз на дах магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який належить ОСОБА_16 , впевнившись, що зa його злочинними діями ніхто не спостерігає, умисно таємно повторно з корисливих мотивів викрав дві камери наружного відеоспостереження: «DG-130 white", вартістю 540 грн., та «Рartizan SE COD 331 S», вартістю 573 грн., які належать ОСОБА_16 , чим заподіяв останній матеріальну шкоду на суму 1113 грн.

Після чого, 21 жовтня 2014 року о 22.30 год., продовжуючи свій єдиний злочинний намір, ОСОБА_6 повернувся до приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », розташованого по АДРЕСА_6 , який належить ОСОБА_16 , впевнившись що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, заліз на дах вищевказаного магазину, звідки умисно таємно повторно з корисливих мотивів викрав дві камери зовнішнього відеоспостереження «DG-130 white" вартістю 540 грн., які належать ОСОБА_16 , чим заподіяв останній матеріальну шкоду на суму 1080 грн.

Всього своїми єдиними умисними діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілій ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 2193 грн.

Крім того, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_17 , який не досяг віку кримінальної відповідальності і щодо якого застосовані примусові заходи виховного характеру, 18 грудня 2014 р. о 13-15 год., знаходячись в приміщенні магазина «Дисконт» по пр.. Трубників, 2-а в м. Нікополь Дніпропетровської обл.., де була продавець ОСОБА_18 , побачили належній останній мобільний телефон «Флай АйКью4410і», який лежав на столі продавця, після чого у них виник умисел, направлений на його викрадення. Реалізовуючи спільний умисел, ОСОБА_17 почав відволікати продавця та ходити по приміщенню магазина під приводом огляду продукції, а ОСОБА_6 , імітувавши дзвінок, начебто розмовляв по телефону. Після чого ОСОБА_6 підійшов до столу, де лежав телефон, і, не зважаючи на те, що його дії побачила продавець, умисно відкрито забрав телефон і разом з ОСОБА_17 вибіг з магазину. Таким чином, ОСОБА_6 разом з неповнолітнім ОСОБА_17 , який не досяг віку кримінальної відповідальності, відкрито умисно повторно з корисливих мотивів викрав мобільний телефон «Флай АйКью4410і», вартістю 1680 грн. 03 коп., в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «МТС» вартістю 10 грн., на рахунку 8 грн., карта пам`яті на 2 ГБт вартістю 100 грн., які належать потерпілій ОСОБА_18 , чим спричинив їй матеріальний збиток на загальну суму 1798 грн. 03 коп.

Також обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 3 січня 2015 p., приблизно о 03.00 год., знаходилися по вул. Жуковського в м. Нікополь, Дніпропетровської області, де у них виник умисел, направлений на таємне викрадення моторолера, який належить ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний намір, за попередньою змовою групою осіб, діючи з єдиним умислом в досягненні злочинного результату, розподіливши ролі кожного 3 січня 2015 року о 04.00 год. ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 прийшли до домоволодіння АДРЕСА_7 , який належить ОСОБА_9 , з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_6 переліз через паркан та відчинив хвіртку ОСОБА_8 , тобто вони разом зайшли на територію вищезазначеного домоволодіння. При цьому ОСОБА_7 залишився біля двору спостерігати за подіями, щоб у разі необхідності повідомити про наявність громадян, що могли завадити вчиненню злочину. ОСОБА_6 , заздалегідь знаючи про те, що моторолер «SuzukiLets 2п», яким користувався його знайомий ОСОБА_19 , 1999 р.н., знаходиться у сараї на території вищевказаного домоволодіння, вказав ОСОБА_8 на місцезнаходження моторолера і вони підійшли до сараю, де ОСОБА_6 відкрив двері сараю, що не були зачиненні на ключ, після чого ОСОБА_8 проник до сараю, який являється іншим сховищем. ОСОБА_6 в цей час вийшов з двору, де разом з ОСОБА_7 стали чекали ОСОБА_8 біля двору, продовжуючи спостерігати за подіями, щоб у разі необхідності повідомити про наявність громадян, що могли завадити вчиненню злочину. Після чого ОСОБА_8 викотив моторолер з двору та разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по черзі покотили до вул. Лапінській у м. Нікополь, тим самим умисно з корисливих мотивів, а ОСОБА_20 та ОСОБА_7 повторно, незаконно заволоділи моторолером «Suzuki Lets 2п», вартістю 3000 грн. який належить потерпілій ОСОБА_9 , чим спричинили їй матеріальний збиток на вказану суму.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; ч.2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно; ч.2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше сховище.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше сховище.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше сховище.

В обґрунтування вимог апеляційної скари обвинувачений ОСОБА_6 вказав, що він не згоден зі ст.186 ч.2 КК України, посилається на те, що він не відкрито, а таємно викрав телефон зі стола, коли потерпіла була в іншому кутку магазину зі свідком та раздивлялися речі та за його діями вони не спостеригали.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді провадження

Обвинувіачений ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу.
Захисник ОСОБА_14 підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого и просив її задовольнити. Обвинувачений ОСОБА_7 залишив на розгляд суду. Захисник ОСОБА_13 , законний представник ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_8 кожний окремо в судовому засіданні при апеляційному розгляді провадження залишили апеляцію на розгляд суду, вказавши , що з вироком згодні.

Прокурор, просив апеляційну скаргу обвинувачениного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Відповідно до ст.402 КПК України учасниками кримінального провадження заперечення на апеляційну скаргу подані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведене у апеляційній скарзі обгрунтування, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності з вимогами до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Суд обґрунтовує вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав ухвалення свого рішення.

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини неповнолітнього у скоєнні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186,ч.2 ст.185, ч.2 ст.289 КК України ґрунтуються на зібраних по кримінальному провадженню доказах, досліджених судом та якім у відповідністю зі ст.374 КПК України судом була надана належна оцінка у вироку, проте обвинувачений ОСОБА_6 не згоден з кваліфікацією ст.186 ч.2 КК України, що і оскаржує в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не відкрито, а таємно викрав телефон зі стола коли потерпіла була в іншому кутку магазину зі свідком та раздивлялися речі та за його діями вони не спостеригали є безпідставними та не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та спростовуються доказами.
Судом першої інстанціїї в повній мірі досліджені зібрані в справі докази. У вироку суду міститься формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено місце, час, спосіб вчинення та мотив злочину, наведено докази на яких ґрунтується висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у тому числі і за ст.186 ч.2 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно. Суд дав правильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам.
Так, кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), скоєний за попередньою змовою групою осіб, повторно, з суб`єктивної сторони грабіж передбачає тільки прямий умисел (ч. 2 ст. 24 КК України), коли особа усвідомлює, що посягає на чужу власність, відкрито вилучає чуже майно, на яке не має жодних прав, передбачає завдання матеріальної шкоди потерпілій особі у певному розмірі і бажає спричинити таку шкоду.
Таке рішення суд першої інстанції вмотивував наявністю сукупності доказів, досліджених ним в судовому засіданні, які є допустимими та достатніми для підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_6 у тому числі і за ст.186 ч.2 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно , пославшись зокрема на дані отримані під час допиту в суді обвинувачених , потерпілої ОСОБА_18 , свідка ОСОБА_21 та на дані, які містяться в досліджених судом документах..
Як на докази вини ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України, суд першої інстанціїї правомірно послався на покази потерпілої ОСОБА_18 , свідка ОСОБА_21 письмові матеріали кримінального провадження.
Так, в судовому засіданні у суді першої інстанціїї потерпіла ОСОБА_18 показала, що цих неповнолітніх ОСОБА_17 та ОСОБА_6 вона бачила у магазині не один раз. ОСОБА_6 говорив, що вибирає подарунок для матері. 18 грудня 2014 р. ОСОБА_6 розмовляв по телефону з матір`ю, начебто обираючи дарунок, а ОСОБА_17 ходив по торгівельному залу, начебто роздивляючись товар. Вона спочатку ходила за ними, потім зрозуміла, що вони нічого купувати не будуть і сіла за свій стіл. ОСОБА_6 спитав у неї про шапку, вона повернулася ненадовго, а коли повернулася назад, у неї на очах ОСОБА_6 схопив її телефон, який лежав на столі. При цьому ОСОБА_6 бачив, що вона це замітила, т.я. в момент викрадання він дивився їй у вічі. Після того, як ОСОБА_6 викрав телефон, неповнолітні вибігли з магазину. Вона була як у оціпенінні, тому не кричала і не вибігла за неповнолітніми, потім через 10-15 хвилин звернулася у міліцію. У магазині тоді була свідок ОСОБА_21 , вона записала її телефон. На даний час їй частково відшкодовані збитки матір`ю ОСОБА_6 .
Свідок ОСОБА_21 показала, в судовому засіданні у суді першої інстанціїї, що у грудні 2014 р. вона зайшла в магазин «Дисконт», там були 2 хлопці, у одного з них у ОСОБА_6 був сінець під оком. Продавець проконсультувала її, а потім пішла і сіла за свій стіл. Один з хлопців з сінцем ОСОБА_6 стояв біля столу продавця, а інший стояв біля дверей магазину. Вона у цей час стояла боком, потім повернулася і побачила, як ОСОБА_6 схопив телефон, що лежав на столі перед продавцем і хлопці вибігли з магазину. Вона бачила, що ОСОБА_6 дивився на продавця, а продавець дивилася на нього. Після того, як хлопці вибігли, продавець відразу за ними не побігла і не кричала, т.я. була у шоці, потім вибігла, але хлопці вже збігли. Продавець їй сказала, що не забуде погляд хлопця із-за синця під оком.
Також винуватість обвинуваченого підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження№ 0005078:
-Протоколом огляду місця події від 18.12.2014 р. приміщення магазину «Дисконт» по вул.. Трубників, 2-а в м. Нікополь, у якому зазначено, що телефон продавця було викрадено зі столу продавця з фото-таблицею (а.п. 22-23);
-Копіями документів та чеку на телефон (а.п. 24);
-Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.01.2015 р., в ході якого потерпіла ОСОБА_22 з 4-ох фотознімків впізнала ОСОБА_6 , як хлопця, який викрав у неї мобільний телефон (а.п. 35-37).
З вироку вбачається, що судом першої інстанції ретельно було перевірено покази обвинуваченого, в частині його доводів до скоєного злочину, і з урахуванням встановлених в ході досудового розслідування та перевірених в суді доказів, обгрунтовано визнано їх недостовірними та такими, що не знайшли свого підтвердження.
Суд навів у вироку детальні мотиви відносно оцінки пояснень ОСОБА_6 пояснень потерпілої сторони і свідка в цій частині.
Суд обгрунтовано не прийняв до уваги невизнання обвинуваченим вини за ч.2 ст. 186 КК України в заволодінні мобільним телефоном «Флай АйКью4410і», вартістю 1680 грн. 03 коп., в якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв`язку «МТС» вартістю 10 грн., на рахунку 8 грн., карта пам`яті на 2 ГБт вартістю 100 грн., які належать потерпілій ОСОБА_18 ..

Коллегія суддів розцінює його покази ц у цій частині як обраний спосіб захисту та намір ухилитись від відповідальності за скоєне.
При цьому колегія суддів вважає достовірними покази потерпілої ОСОБА_18 , яка була допитана під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанціїї, давала аналогічні за своїм змістом, послідовні показання, стосовно обставин кримінального правопорушення, які в повній мірі співпадають з поясненнями свідка ОСОБА_21 , протиріч в поясненнях потерпілої і свідка в судовому засіданні встановлено не було, тому суд правомірно взяв їх до уваги, як правдиві і такі, що відповідають дійсності.
Оцінивши докази у їх сукупності суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду. При цьому суд, вмотивовуючи свої висновки, критично поставився до показань обвинуваченого поклавши в основу вироку інші наведені вище докази в кримінальному провадженні, зокрема і ті, які містяться в досліджених в судовому засіданні протоколах слідчих та процесуальних дій.
Згідно вимог ст.ст.50, 65 КК України, суд призначає покарання з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, з тим, щоб особі, яка вчинила злочин, було призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Крім того, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме з вироку суду, при призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_6 суд врахував всі необхідні дані про особу обвинуваченого для призначення справедливого покарання (т.3, а.кп.77-78).
При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, та середньої тяжкості, обставини справи; особу винного, який перебував на обліку у КМСД, службі у справах дітей.Врахуав покази представників . Так, представник служби у справах дітей Нікопольської міської ради ОСОБА_23 у суді першої інстанціїї пояснив, що ОСОБА_6 перебуває у них на обліку з 2013 р., спочатку за те, що прогулював школу, потім за те, що тікав з дому, а також був засуджений з іспитовим строком, з ним проводилася профілактична робота, але вона результатів не дала. Під час обстеження житлово-побутових умов було встановлено, що він забезпечений всім необхідним, відносини з матір`ю у них нормальні, але вона не в змозі повністю контролювати його поведінку. Він вважає, що неповнолітній не в змозі виправитися без направлення у місця позбавлення волі.
Представник КМСД Нікопольського МВ ОСОБА_24 також пояснив, що неповнолітній ОСОБА_6 перебував у них на обліку, т.я. був засуджений з іспитовим строком. Також ОСОБА_6 постійно тікав із дому, навіть з м. Дніпропетровськ його повертали, прогулював школу. Мати на нього впливу не має.
Судом враховано, що ОСОБА_6 навчається у вечірній школі; виховувався у неповній родині разом з матір`ю, вітчимом та молодшим братом, має належні умови для проживання, навчання, за місцем навчання характеризується посередньо (т.3, акп.87), що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, (т.3, а.кп.84,85) може повністю усвідомлювати значення свої дій і керувати ними; враховано обставини, що пом`якшують покарання відповідно до ст.66 КК України, судом визнано визнання вини, відшкодування шкоди, вчинення правопорушення в неповнолітньому віці; обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України не встановлено, та з врахуванням усіх обставин , суд правильно дійшов висновку, про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі без конфіскації майна.
Судом першої інстанції враховано ст..17.1, 19 Мінімальних стандартних правил Організації Об`єднаних Націй, що стосуються відправлення правосуддя у відношенні неповнолітніх (Пекінських правил), прийнятих резолюцією 40/33 Генеральної Асамблеї від 29.11.1985 р, враховано, що ОСОБА_6 вчинив тяжкі злочини і злочини середньої тяжкості у період звільнення його за попереднім вироком від покарання з випробуванням,тому суд обґрунтовано зробив висновок про відсутність підстав для застосування щодо нього положень ст. ст.69, 75, 104 КК України, застосувавши ч.1 ст. 71 КК України .Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку та перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , в тому числі і щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, колегією суддів не встановлені підстави для скасування вироку суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції..
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405,407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 -залишити без задоволення .

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2015 року відносно неповнолітніх ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 кожного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України- залишити без змін.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 тримання під вартою залишити без змін
Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирався.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 в цьому кримінальному провадженні не обирався.
Ухвала вступає в законну силу негайно з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо в судову палату у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції, аобвинуваченим в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3