Справа № 128/2316/15-к
ВИРОК
Іменем України
28 вересня 2015 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
обвину ваченого: ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широка Гребля, Вінницького району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, маючого неповну середню освіту, не одруженого, раніше судимого, а саме:
- 18.10.2013 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст.164 КК України до 1 року позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області звільнений від відбування покарання у зв`язку закінченням іспитового строку,-
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,
ОСОБА_4 , будучи раніше судимим 18.10.2013 року Вінницьким районним судом Вінницької області за ч.1 ст. 164 КК України до 1 року позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік, за ухилення від сплати аліментів, які він зобов`язаний сплачувати згідно рішення Жмеринського районного суду Вінницької області від 18.04.2006 року на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утримання спільної малолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 50% заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, до досягнення повноліття, на шлях виправлення не став та умисно, з липня 2013 року злісно ухиляється від сплати вищевказаних аліментів, створивши заборгованість станом на 03.05.2015 року в розмірі 28 428 грн. на користь потерпілої ОСОБА_5 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину за ст.164 ч.2 КК України визнав повністю, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, розкаявся у вчиненому та пояснив, що він дійсно раніше судимий за ст.164 ч.1 КК України, щодо ухилення від сплати аліментів на утримання своєї доньки ОСОБА_7 , 2005 року народження. Злісно ухиляється від сплати аліментів на утримання дочки з липня 2013 року до теперішнього часу, проживає в селі з бабусею і дядьком, ніде не працює так як в селі не має можливості влаштуватись на будь-яку робу. Пояснив, що буде намагатись працевлаштуватись для виплати аліментів на дитину.
Потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_4 злісно ухиляється від сплати аліментів, не бажає ніде працевлаштуватися, їй важко самій матеріально утримувати дитину. Покарати обвинуваченого просила суворо.
За згодою обвинуваченого, згідно ст.349 ч.3 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів зібраних в ході досудового розслідування, стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, крім даних, що характеризують особу обвинуваченого, і при цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумніву у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку обвинувачений буде позбавлений можливості оспорювати дані фактичні обставини в апеляційному порядку.
Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), що перебувають на їх утримані, вчинене особою раніше судимою за цей злочин.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення, затруднений сімейний і матеріальний стан обвинуваченого, що він позитивно характеризується за місцем проживання, ніде не працює, на обліку в КЗ ВОНД «Соціотерапія`та на обліку в лікарні ім. О.І. Ющенка не перебуває.
Обставини, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відсутні.
При цьому суд також враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.
Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих вину обставин, та водночас відомості, які характеризують особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого злочину, думку потерпілої щодо міри покарання обвинуваченому, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 не представляє підвищену суспільну небезпеку та його виправлення і перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, і тому йому необхідно призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкцій статті обвинувачення з приміненням ст.ст.75,76 КК України.
Суд вважає не можливим застосувати до ОСОБА_4 покарання зазначене в санкції статті у виді громадських робіт і виправних робіт, враховуючи дані про особу обвинуваченого, що він ніде не працює, що він тривалий період не сплачує аліменти на утримання доньки, тому його поведінка підлягає постійному контролю відповідними органами, що сприятиме виконанню ним батьківського обов`язку по працевлаштуванню для сплати присуджених аліментів на утримання дитини.
Також суд при призначенні покарання ОСОБА_4 враховує вимоги ст. 69-1 КК України.
Визначене покарання обвинуваченому на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства, інтересами потерпілої та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Керуючись ст.ст. 349, 371, 373, 374 КПК України, суд,-
засудив:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.
Відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :
- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;
- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;
- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: