Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/6115/15-к
Провадження № 1-кп/490/472/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 листопада 2015 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Зелений Гай Жов тневого району Миколаївської області, є українцем, громадянином України, не є одруженим, неповнолітніх дітей не має, здобув середню спеціальну освіту, є безробітним, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , є таким, що не має судимостей

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :
5 червня 2015 року приблизно о 05.40 годин ОСОБА_4 , реалізуючи злочинний намір на заволодіння майном ОСОБА_7 , знаходячись біля розташованого у будинку 158/3 по проспекту Леніна у місті Миколаєві бару «Джем», наніс їй декілька ударів в область живота та тіла, після чого вирвав в неї жіночу сумочку, з якої достав мобільний телефон марки «Samsung» моделі Е 1125 вартістю 300 грн. з сім картою мобільного оператора «Life», що не становить матеріальної цінності, а також гроші в сумі 67 грн.

Після чого ОСОБА_4 повернув сумочку потерпілій, а мобільним телефоном та грошима розпорядився на власний розсуд, завдавши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 367 грн..

Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за вказаних вище обставин визнав повністю.

Він пояснив, що в ніч з 4 на 5 червня 2015 року він разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проводив час у кафе. При цьому ОСОБА_8 , яка на той час була його подругою, витратила на це гроші своїх родичів, а ОСОБА_7 пообіцяла, здавши до ломбарду свій планшет, повернути гроші ОСОБА_8 .

Але, коли вони вже збирались розходитись, ОСОБА_7 , передавши планшет до ломбарду та отримавши за його гроші, повертати гроші ОСОБА_8 відмовилась, в зв`язку із чим між потерпілою та ОСОБА_8 зав`язалась свара, що перейшла у бійку.

Тоді він / ОСОБА_4 /, вступившись за ОСОБА_8 , наніс потерпілій декілька ударів, після чого вирвав з її рук жіночу сумочку, звідки забрав мобільний телефон та гроші.

Потім гроші від віддав ОСОБА_10 , а мобільний телефон ОСОБА_8 .

Під час слідчого експерименту 13 червня 2015 року обвинувачений показав, як вчиняв описані вище дії на місцевості, з протоколу згаданого слідчого експерименту та протоколу огляду місця події від 5 червня 2015 року вбачається, що розвиток подій, що описаний обвинуваченим, є можливим.

З заяви ОСОБА_8 від 5 червня 2015 року вбачається, що 5 червня 2015 року вона добровільно видала працівникам міліції отриманий від ОСОБА_4 мобільний телефон.

З заяви ОСОБА_10 від 5 червня 2015 року вбачається, що 5 червня 2015 року вона добровільно видала працівникам міліції отримані від ОСОБА_4 67 грн.

До того ж, з залученого до матеріалів справи протоколу пред`явлення особи для впізнання від 8 червня 2015 року вбачається, що ОСОБА_4 був впізнаний, як особа, яка вночі з 4 на 5 червня 2015 року наносила удари дівчині, а після того збрала належну дівчині сумочку.

З висновку експерта № 776 від 8 червня 2015 року вбачається, що на тілі ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в області лівого плеча та шиї, що могли утворитись за описаних вище обставин від дії тупих твердих предметів та кожне з яких відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Оцінюючи наведені вище докази у їх сукупності, суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за вказаних вище обставин доведеною.
Дії обвинуваченого слід кваліфікувати за частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України як відкрите заволодіння чужим майном (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Органами досудового розслідування дії обвинуваченого кваліфіковані ще й за ознакою повторності.

При цьому орган досудового розслідування виходив з того, що обвинувачений 7 листопада 2013 року був засуджений вироком Заводського районного суду міста Миколаєва за частиною 2 статті 190, частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу України, та ця судимість на момент вчинення злочину не була знятою та погашеною.

Проте, з таким погодитись неможливо.

Так, з залученої до матеріалів кримінального провадження копії вироку Заводського районного суду міста Миколаєва від 7 листопада 2013 року вбачається, що цим вироком ОСОБА_4 був засуджений за вчинення злочинів, передбачених частиною 2 статті 190, частиною 1 статті 309 Кримінального Кодексу України остаточно за сукупністю злочинів до трьох років позбавлення волі, та був звільнений від відбування цього покарання на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України з випробуванням.

Разом із цим, з залученої до матеріалів кримінального провадження копії ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва від 4 червня 2014 року вбачається, 4 червня 2014 року він був звільнений від відбування цього покарання з інших підстав на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 89, частини 3 статті 90 Кримінального Кодексу України за такого з моменту набрання чинності ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва від 4 червня 2014 року судимість ОСОБА_4 є погашеною, отже на момент вчинення злочину його слід вважати особою, що не має судимостей.

Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» за таких обставин ознака повторності в діях ОСОБА_4 є відсутньою.

Отже, цю ознаку з пред`явленого йому обвинувачення слід виключити.

Визначаючи вид та міру покарання, які слід застосувати відносно обвинуваченого, суд, керуючись статтею 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 3 статті 185 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_4 , суд враховує те, що вчинений ним злочин відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України відноситься до категорії тяжких.

Суд враховує й те, що суспільна небезпека злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України, полягає у тому, що особа, викрадаючи майно, зухвало ігнорує той факт, що є поміченою, до того ж, заради отримання чужого майна застосовує насильство.

В той же час наведені вище докази свідчать, що в цьому випадку обвинувачений застосував насильство більше на ґрунті особистих відносин із потерпілою, ніж заради самого лише отримання її майна, до того ж - заволодів майном, яке вважав спірним.

Таке істотно знижує суспільну небезпеку вчиненого ним злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії.

Вивченням даних про особу винного встановлено, що він негативної характеристики за місцем проживання не має, є особою, що не має судимостей, встановлене йому випробування пройшов вдало, на обліку у Миколаївській обласні психіатричній лікарні не перебуває.

З довідки Миколаївського обласного наркологічного диспансеру також вбачається, що він перебуває на обліку у цій установі з діагнозом: «Зловживання каннабіноїдами та алкоголем», але матеріали справи не дають підстав вважати, що він вчинив злочин на тлі зловживання наркотичними засобами або алкоголем.

Як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують його покарання, під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.

Призначаючи покарання з урахуванням усіх наведених вище обставин, суд приходе до висновку про необхідність його призначення в межах санкції частини 2 статті 186 Кримінального Кодексу України.

При цьому враховуючи наведені вище відомості про ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, ставлення ОСОБА_4 до скоєного та відомості про його особу, зокрема те, що випробування він проходив вдало суд вважає, що його виправлення є можливим без відбування покарання за умови належного контролю за його поведінкою, через що вважає за можливе на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України звільнити його від відбування призначеного судом покарання з випробуванням.

Речові докази у справі мобільний телефон та гроші - слід повернути потерпілій.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, зокрема:

1)не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

2)повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3)періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком чинності залишити попередній домашній арешт

Речові докази у справі мобільний телефон "Samsung", модель Е 1125 та грошові кошти в сумі 67 грн. - повернути потерпілій ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскарженим до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_12 =

16.11.2015