Справа № 725/7099/13-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2013 м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.

при секретарі Сорокан М.М.

за участю прокурорів Моргоч Н.В., Блауша В.В., Лерко І.І., Калинчук М.І.

та захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_4, одруженого, лікаря хірургічного відділення Чернівецького обласного госпіталю для інвалідів Великої Вітчизняної війни, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Першотравневого районного суду м. Чернівці надійшла кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України та ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

В ході судового розгляду справи в порядку ст. 277 КПК України в редакції 1960 року прокурором змінено раніше предявлене органом досудового слідства обвинувачення та дії ОСОБА_3 перекваліфіковано з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 190 КК України і дії ОСОБА_4 перекваліфіковано з ч. 1 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 190 КК України.

Постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.11.2013 року зупинено провадження у кримінальній справі в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України розєднано, виділивши в окреме провадження кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Органом досудового слідства ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 04 липня 2012 року до нього, як до завідувача хірургічним відділенням Чернівецького обласного госпіталю для інвалідів Великої Вітчизняної війни звернувся ОСОБА_5 з приводу влаштування ОСОБА_6 на стаціонарне лікування у Чернівецький обласний госпіталь для інвалідів Великої Вітчизняної війни.

В ході розмови ОСОБА_3, розуміючи, що лікування хворих здійснюється госпіталем безкоштовно, дав зрозуміти та переконав ОСОБА_5 в тому, що від його дій чи рішень залежить госпіталізація ОСОБА_6 на стаціонарне лікування, водночас це буде коштувати 300 ОСОБА_7.

У звязку із зазначеним, 12 липня 2012 року, ОСОБА_3, розуміючи, що не вчиняв будь-яких дій щодо госпіталізації ОСОБА_6 (не видавав направлення, не візував його) та знаючи, що лікування хворих у госпіталі здійснюється безкоштовно, шляхом обману та зловживання довірою ОСОБА_5, перебуваючи у своєму службовому кабінеті Чернівецького обласного госпіталю для інвалідів Вітчизняної війни, що за адресою м. Чернівці, вул. Фастівська,20, діючи умисно з корисливих мотивів, заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 в розмірі 300 ОСОБА_7, які відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 12 липня 2012 року становлять 2939,82 грн.

Вказані дії ОСОБА_3 органом досудового слідства кваліфіковано за ч. 1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство).

Згідно ст.62 Конституції України винність особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку.

У відповідності до положень ст.64 КПК України в обовязковому порядку підлягає доказуванню винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину.

Так, будучи допитаним в судовому засіданні підсудний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України не визнав та пояснив, що з 1989 року працює завідувачем хірургічним відділенням Чернівецького обласного госпіталю для інвалідів ВВВ. 04 липня 2012 року, приблизно в обід було госпіталізовано ОСОБА_6 в його відділення, після чого він її лікував. Цього ж дня до нього звернувся ОСОБА_5 з пропозицією винагороди за його лікування на що він відмовився в категоричній формі. Направлення на госпіталізацію ОСОБА_6 він не видавав. Хвора ОСОБА_6 лікувалася належним чином, претензій до лікування в неї не було. 12 липня 2012 року до нього знову зайшов ОСОБА_5 і почав намагатися покласти в його кишеню якийсь предмет, на що ОСОБА_3 взяв ОСОБА_5 за руку, сказавши: «ОСОБА_8 собі в карман і розбігаємся», повернув її до нагрудної кишені його сорочки, випровадивши ОСОБА_5 з кабінету. При цьому ОСОБА_5 торкався верхньої частини рук ОСОБА_3 Згодом до нього в кабінет прийшли оперативні працівники, почали просити, щоб він віддав те, що ніби взяв, на що ОСОБА_3 пояснив, що не розуміє про що йде мова. Після цього почалась слідча дія, відеофіксацію якої було відтворено в судовому засіданні. Посилаючись на відеофіксацію стверджував, що гроші йому підкинули, а потім покликали, коли їх знайшли. Підтвердив, що працівники міліції знайшли за шафою 100 євро, які вони самі підкинули. Зауважив, що ніхто його не запитав, де ще 200 євро, згідно предявленого обвинувачення. Потім його відвезли в прокуратуру, де предявили обвинувачення, після чого повезли на освідування в лікарню. Стверджував, що з лікарні оперативні працівники возили його дві години по місту та вимагали зізнатися у вчиненні злочину, чинили на нього психологічний тиск. Після чого помістили його в ІТТ. Ввважає, що кримінальну справу сфальшовано, всі докази обвинувачення спростовано в судовому засіданні. Просив визнати його не винним та виправдати.

Потерпілий ОСОБА_5, будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка пояснив, що його знайома ОСОБА_6 попросила його допомогти їй з госпіталізацією у госпіталь для інвалідів ВВВ у звязку з чим він за порадою ОСОБА_4 звернувся до завідуючого хірургічним відділенням госпіталю ОСОБА_3 для вирішення питання госпіталізації, на що останній пояснив, що ОСОБА_6 не може бути госпіталізовано без наявності в неї путівки з її районної лікарні та сказав, що госпіталізує ОСОБА_6 без вказаної путівки, якщо він передасть йому грошові кошти в сумі 300 євро. Після чого ОСОБА_5 про розмову з ОСОБА_3 розповів ОСОБА_4 на що вона пояснила, що умови госпіталізації ОСОБА_6, які запропоновані ОСОБА_3, є нормальними, а тому він вирішив заплатити ОСОБА_3 вказану ним суму, та у звязку з тим, що не мав вказаної суми коштів, повідомив, що принесе гроші через декілька днів, при цьому вказав, що усі перемовини щодо госпіталізації ОСОБА_6 він проводив з ОСОБА_4 Згодом ОСОБА_6 поскаржилась на неналежне лікування у звязку з чим він звернувся в органи внутрішніх справ із заявою про вимагання у нього грошей. Згодом він передав ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 300 євро. Для передачі грошей ОСОБА_5 задіяв свої особисті грошові кошти в розмірі 600 євро, які попередньо працівниками міліції були оброблені хімічною речовиною та переписані номера їх купюр.

Згідно показань ОСОБА_5 він не підтвердив факт упаковки помічених спецфарбою коштів, перед врученням їх йому, а відтак ці показання не підтверджують контакту рук підсудного з поміченими коштами, залишки спецфарби на руках могли бути отримані за рахунок контакту з руками ОСОБА_5

Суд також критично ставиться до показань потерпілого в судовому засіданні, які він давав в якості свідка, оскільки вони викликають сумніви у їх обєктивності та достовірності, так як суперечать показанням самого підсудного, показанням інших свідків та матеріалам кримінальної справи. Крім того, як було встановлено в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та 07.06.2010 року Садгірським РВ УМВС України в Чернівецькій області йому було предявлено обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України, а також 09.06.2010 року Кіцманським РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_5 було предявлено обвинувачення у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України та обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, відомості щодо прийнятих рішень за вказаними обвинуваченнями відсутні, що підтверджується даними, які містяться в вимозі УІАЗ УМВС України в Чернівецькій області, яка міститься в матеріалах справи, і тому суд не виключає можливість його залежності від працівників міліції (т.1 а.с.34).

Будучи допитаний в якості свідка слідчий прокуратури Першотравневого району м.Чернівці ОСОБА_9 пояснив, що на даний момент він працює на посаді старшого прокурора прокуратури Першотравневого району м. Чернівці та ним проводилось досудове слідство у даній кримінальній справі. Вказав на те, що всі встановленні на досудовому слідстві обставини справи викладені ним у обвинувальному висновку, в якому також надано оцінку зібраних досудовим слідством доказам, та йому нічого не відомо з приводу тиску на ОСОБА_3 та на свідка ОСОБА_10, а також щодо того факту, що ОСОБА_3 з працівниками міліції покидав територію госпіталю або щодо того, що його возили нічним містом.

Свідок ОСОБА_11 будучи двічі допитаним в судовому засіданні пояснив, що він працює на посаді старшого оперуповноваженм УДСБЕЗ УМВС України в Чернівецькій області. В липні 2012 року поступила заява від ОСОБА_5 про вимагання у нього ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошей за госпіталізацію його бабусі. Особисто він приймав участь при огляді, оброблення спеціальним препаратом та вручення грошей ОСОБА_5 в присутності двох понятих та після вручення грошей ОСОБА_5 було створено дві оперативні групи. Після передачі ОСОБА_5 грошей ОСОБА_3 працівники УДСБЕЗ зайшли в робочий кабінет ОСОБА_3, представились та почали проводити огляд місця події з застосуванням відео фіксації, а перед цим було зроблено змиви з рук ОСОБА_3, огляд проводився з метою виявити грошові кошти в розмірі 300 євро, які ОСОБА_5 передав ОСОБА_3 Під час проведення огляду спочатку було виявлено багато грошових купюр у гривні, а згодом за шафою виявили 2 купюри номіналом по 50 євро, на що ОСОБА_3 пояснив, що дані гроші він зберігав для ремонту свого автомобіля, при цьому помітно нервував та намагався комусь зателефонувати.

ОСОБА_12, будучи допитаний в судовому засідання в якості свідка вказав що він є оперуповноваженим УДСБЕЗ УМВС України в Чернівецькій області та в липні 2012 року проводив затримання ОСОБА_3 та огляд його кабінету і по даній справі може пояснити, що під час огляду службового кабінету ОСОБА_3 було проведено змиви його рук та він особисто бачив світіння зеленого кольору. Огляд кабінету проводився в два етапи, оскільки спочатку в кабінеті грошових купюр задіяних у даній справі виявлено не було та був проведений огляд автомобіля підсудного, при цьому ОСОБА_3 зачинив двері свого кабінету. Після огляду автомобіля знову повернулись в кабінет та за шафою виявили 100 євро, хоча шукали 300 євро, які ОСОБА_5 передав ОСОБА_3 Після виявленні грошей в сумі 100 євро за шафою ОСОБА_3 пояснив, що то його гроші, які він відкладає, щоб ніхто не знав.

ОСОБА_13 в судовому засіданні, будучи допитаним в якості свідка пояснив, що він працює на посаді оперуповноваженого УДСБЕЗ УМВС України в Чернівецькій області та по даній кримінальні 12.07.2012 року проводив відеофіксацію огляду місця події у кабінеті ОСОБА_3, за шафою було знайдено 100 євро, скручені в «трубочку», які під люмінесцентною лампою світились яскравим кольором, а також світились руки ОСОБА_3, при цьому ОСОБА_3 пояснив, що вказані гроші він бачив вперше. В кабінеті відео фіксація не переривалась, але було місце коли відео фіксація зупинялась, оскільки виходили на вулицю для огляду автомобіля ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що він працює на посаді оперуповноваженого УДСБЕЗ УМВС України в Чернівецькій області та у звязку з виконанням ним своїх службових обовязків був задіяний при затриманні ОСОБА_3 та при огляді його службового кабінету. По даній справі йому відомо, що в липні 2012 року надійшла заява від ОСОБА_5 про вимагання у нього ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошей за госпіталізацію його хворої знайомої. Того ж дня було створено декілька оперативних груп, які виїхали на місце події. Вказані дії було документовано та виявлено у службовому кабінеті ОСОБА_3 одержані ним грошові кошти у євро. Безпосередньо він був присутній під час огляду кабінету ОСОБА_3 та грошові кошти у євро були ними знайдені за шафою під час повторного огляду кабінету, який проводився з проміжком часу у 5-10 хв., після чого звірялися номери купюр, номінали, кількість купюр і все співпадало із купюрами, задіяними для вручення ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що він працює на посаді старшого оперуповноваженого УДСБЕЗ УМВС України в Чернівецькій області та він отримав заяву від ОСОБА_5 про те, що підсудній вимагає у нього хабар після чого на підставі вказаної заяви було проведено дії по огляду та врученню грошей для передачі вказаним особам та передано матеріали в прокуратуру. Особисто він був присутній під час огляду та вручення ОСОБА_5 грошей, що відбувалось в приміщенні УМВС до обіду, а також під час огляду кабінету ОСОБА_4, при цьому були задіяні поняті, яким також було запропоновано приймати участь в якості понятих під час огляду місця події, на що останні погодились та поїхали в госпіталь на службових машинах разом з працівниками управління. Вказував на те, що у нього був дозвіл Апеляційного суду Чернівецької області на застосування оперативно-технічних засобів та ОСОБА_16 про слідчі дії не повідомляли. Окрім того, пояснив, що після того як знайшли гроші в кабінеті ОСОБА_4 він повідомив своїм підлеглим щоб вони краще шукали в кабінеті ОСОБА_3, при цьому йому не відомо з яких підстав у ОСОБА_3 знайшли меншу суму грошей ніж йому вручив ОСОБА_5, вважає, що він мав можливість до візиту працівників міліції передати комусь вказані грошові кошти. Також заперечував той факт, що працівники міліції разом з ОСОБА_3 та його дружиною виїжджали за межі госпіталю, а також вказав, що після дотримання усіх процедур в прокуратурі та отримавши відповідні документи він повіз підсудних на медичний огляд.

Аналіз показань свідків ОСОБА_17»яна І.С., ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 в судовому слідстві дає підстави для сумніву у обєктивності та неупередженості їх показань, оскільки вони є співробітниками прокуратури Першотравневого району м.Чернівці і УМВС України в Чернівецькій області та не були очевидцями вчинення злочину ОСОБА_18, не містять відомостей, що мають доказове значення на підтвердження чи спростування показань підсудного про його невинність.

Із проголошених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_6 вбачається, що в кінці червня 2012 року у звязку із незадовільними станом свого здоров»я вона разом із своєю дочкою ОСОБА_19 звернулися до знайомого ОСОБА_5 з проханням допомогти пройти лікування у госпіталі для інвалідів Вітчизняної Війни на що останній погодився. 04 липня 2012 року ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_19 привезли її в госпіталь, де її подивилися лікарі і госпіталізували в хірургічне відділення госпіталю. Її лікарем був завідувач відділенням ОСОБА_3 Вказаний лікар заходив до неї кожного дня, але на її думку не повноцінно проводив її лікування. В четвер 12 липня 2012 року після розмови ОСОБА_5 з лікарем відношення зав. відділення ОСОБА_3 до неї змінилося, оскільки після обіду призначили системи. В подальшому до неї вже прийшов інший лікар, який продовжував її лікувати (т.1 а.с. 40).

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що її мати ОСОБА_6, має статус дитини війни та хворіє у звязку з чим у липні 2012 року вони звернулись до її знайомого ОСОБА_5, щоб він допоміг з лікуванням та, зокрема, з госпіталізацією у госпіталь інвалідів ВВВ, оскільки їй відомо що там добре лікують. Через певний період часу, як ОСОБА_20 було госпіталізовано ОСОБА_5 повідомив їй, що у нього працівники госпіталю вимагають гроші, при цьому її мама скаржилась, що лікарі до неї не підходять.

Свідок ОСОБА_10, будучи двічі допитаним в судовому засіданні пояснив, що він на прохання співробітників ОВС, які йому зателефонували і попросили бути присутнім при проведенні окремих слідчих дій в якості понятого, був присутній під час проведення обшуку в кабінеті у ОСОБА_3 в якості понятого та при проведенні даної слідчої дії проводилась відео фіксація. ОСОБА_3 підсвічували руки та одяг люмінесцентною лампою, руки та кишеня світилися яскравим кольором, після чого проводили змиви з рук. В проведенні інших слідчих дій участі не приймав. Під час проведення обшуку в кабінеті ОСОБА_3 було знайдено біля шафи валюту на що ОСОБА_3 вказав, що знайдені гроші йому не належать. Його часто залучають співробітники ОВС до проведення аналогічних слідчих дій по інших справах, оскільки йому подобається спостерігати за роботою правоохоронців.

Окрім того, будучи допитаний повторно в якості свідка ОСОБА_10 дав суду завідомо неправдиві показання та вказав, що через тиск з боку захисника підсудного ОСОБА_3 він вказав, що був присутній лише при проведенні однієї слідчої дії та не був присутній при огляді та врученні грошей, проте вказані покази не відповідають дійсності у звязку з чим пояснив, що в серпні 2012 року його зупинили працівники міліції та запропонували бути понятим, на що він погодився та в приміщенні міліції йому розяснили його права і він був понятим при тому, як працівники міліції помічали гроші двічі, інтервалом в декілька хвилин, після чого гроші вручили особі, грошові купюри були задіяні номіналом по 50 євро, в сумі 300 євро і 300 євро Через деякий час йому запропонували бути понятим при проведенні обшуку, на що він погодився.

Суд бере до уваги первинні показання свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні і визнає їх достовірниимм, послідовними і такими, що узгоджуються з іншими матеріалами кримінальної справи. Крім того, суду не надано доказів тиску з боку захисника підсудного ОСОБА_3 з приводу надання свідком ОСОБА_10 в судовому засіданні неправдивих показань.

ОСОБА_21, будучи допитаною в якості свідка, суду пояснила, що вона працює на посаді вихователя групи продовженого дня ЗОШ №14 м. Чернівці та в липня 2012 року їй зателефонував її знайомий працівник міліції та запропонував бути понятою, на що вона погодилась, разом з нею також був ще один понятий. Вона була присутня в приміщенні УМВС України в Чернівецькій області коли помічалися гроші, які приніс ОСОБА_5, а саме 6 купюр по 50 євро, після чого знову помічалися 6 купюр по 50 євро, які в подальшому передали ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснив, що в липні 2012 року його співробітники міліції запросили бути присутнім під час огляду кабінету підсудного ОСОБА_3 в якості понятого на що він погодився. Бачив як працівники міліції оглядали руки ОСОБА_3 за допомогою люмінесцентної лампи, на руці спостерігалося зелене світіння, після чого оглядали кабінет та запропонували ОСОБА_3 видати гроші добровільно. На пропозицію працівників міліції ОСОБА_3 близько 1000 гривень, а потім, за шафою було виявлено 100 євро, які під час освітлення лампою світились зеленим кольором. Під час проведення огляду велась відеофіксація. Окрім кабінету також оглядалась операційна та автомобіль підсудного, що також фіксувалось на відео, під час огляду операційної та авто. Працівник міліції закривав кабінет ОСОБА_3

Як вбачається із показань свідків ОСОБА_22, ОСОБА_21 та ОСОБА_10 їх було заздалегідь, по телефону, запрошено в якості понятих при проведення слідчих дій співробітниками УДСБЕЗ, що є порушенням вимог ч.3 ст. 127 КПК України. Показання цих свідка, не можуть бути покладені в основу обвинувачення у справі, оскільки не містять обєктивних даних, які в вказували на вину підсудного.

Свідок ОСОБА_23 суду пояснила, що вона працює на посаді медсестри з дієтичного харчування в госпіталі інвалідів ВВВ та 12 липня 2012 року вона не змогла взяти ліки які їй були потрібні з ординаторської через те, що там працювали працівники міліції, а також вона була присутня під час обшуку автомобіля ОСОБА_3 під час якого в даному автомобілі нічого не знайшли.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона працює на посаді молодшої медсестри з дієтичного харчування хірургічного відділення госпіталю інвалідів ВВВ та 12 липня 2012 року вона була свідком того як проводили обшук в автомобілі ОСОБА_3, після чого він, його дружина та ще троє чоловіків сіли у автомобіль ОСОБА_3 та поїхали. Окрім того вказала на те, що разом з дружиною підсудного приїхав невідомий чоловік, який представився адвокатом та їй відомо, що ОСОБА_3 12.07.2013 року переодягався в маніпуляційній кімнаті.

Свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 суду пояснили, що 12 липня 2012 року, близько 16 год. 00 хв., коли вони виносили сміття, бачили у дворі госпіталю трьох незнайомих чоловіків, дружину ОСОБА_3 та його самого, які знаходились біля автомобіля підсудного, після чого вказані особи разом з ОСОБА_3 та його дружиною сіли в автомобіль та поїхали за межі госпіталю і приблизно через 20 хв. повернулись, зупинившись під аркою на території госпіталю.

Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні пояснила, що вона працює на посаді головного редактора газети «Буковинське віче» і є дружиною підсудного ОСОБА_3, зі змістом ст. 63 Конституції України ознайомлена. По суті даної кримінальної справи показала, що 12 липня 2012 року, близько 17 год. 00 хв. їй зателефонував чоловік та повідомив, що в його кабінеті багато працівників міліції. Приїхавши на місце події її не впустили в службовий кабінет чоловіка і лише через деякий час вона разом з черговим лікарем пройшла в кабінет, де була присутня до кінця обшуку. В першій частині обшуку оперативники знайшли близько 2000 гривень та пластикові картки для отримання заробітньої плати, після чого пройшли до автомобіля, який належить її чоловіку, провели обшук автомобіля та пояснили, що потрібно їхати в прокуратуру. У звязку з чим вони сіли в авто та поїхали по вулиці Руській, після чого через 500 метрів оперативники наказали зупинитись і вони стояли близько 15-20 хв., а працівники міліції в цей час вели переговори з кимось по телефону, після чого наказали повертатися в госпіталь. Повернувшись в лікарню знову продовжився обшук в кабінеті і коли знайшли гроші, які були скручені в трубочку ОСОБА_3 пояснив, що гроші не його, після чого його забрали в оперативний автомобіль та поїхали в прокуратуру, а вона поїхала слідом на таксі. При цьому вказала, що коли знайшли гроші ОСОБА_3 був в ординаторській та його покликали звідти.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона працює на посаді завідувача поліклінічним відділенням ОКУ Чернівецький обласний госпіталь для інвалідів ВВВ та їй відомо, що госпіталізація хворих відбувається на підставі наявності у них путівки-направлення з районної лікарні, а якщо у госпіталь звертається хворий без путівки, то лікар після огляду вирішує чи потрібна його госпіталізація та виписує направлення, резолюцію про згоду на госпіталізацію має право поставити вона або начальник госпіталю. Щодо госпіталізації ОСОБА_6 рішення приймав лікар ОСОБА_27, а резолюцію ставив начальник госпіталю ОСОБА_16 після чого ОСОБА_3 чи ОСОБА_28 вже ніяк не могли вплинути на процес госпіталізації ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що він працює на посаді начальника ОКУ Чернівецький обласний госпіталь для інвалідів ВВВ та йому відомо, ОСОБА_3 в силу виконання ним своїх посадових обовязків мав право давати направлення на госпіталізацію хворих та без направлення або безпосереднього медичного огляду ОСОБА_3 жодним чином не міг вплинути на госпіталізацію хворого, а також знати проте, що відповідний хворий попаде на лікування саме в його відділення. ОСОБА_3 міг госпіталізувати хворого з власної ініціативи лише у не робочий час та у випадку важкого стану хворого. Щодо обставин лікування та госпіталізації ОСОБА_6 пояснив, що до нього двічі звертався ОСОБА_5 щодо порядку госпіталізації дітей війни у госпіталь на що він йому надав відповідні розяснення щодо встановленого порядку, згодом ОСОБА_6 отримала направлення від лікаря ОСОБА_27 на госпіталізацію. ОСОБА_5 підходив до нього за резолюцією, яка вказує на наявність вільних місць для госпіталізації.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні пояснив, що він працює на посаді хірурга ОКУ Чернівецький обласний госпіталь для інвалідів ВВВ та 04 червня 2012 року він був єдиним хірургом в госпіталі, який приймав, оглядав хворих та виписував їм направлення на госпіталізацію. Саме 04 червня 2012 року до нього звернулась ОСОБА_6 в супроводі невідомого йому чоловіка. За результатами огляду ОСОБА_6 було встановлено необхідність стаціонарного лікування та він виписав направлення на стаціонарне лікування в хірургічне відділення на якому має бути резолюція адміністрації лікарні, яка свідчить про затвердження госпіталізації хворого та уточнення наявності вільних місць та яку має право ставити ОСОБА_16 як начальник госпіталю чи завідувач поліклінічним відділенням госпіталю ОСОБА_8 В подальшому ОСОБА_6 була госпіталізована в хірургічне відділення та її лікування здійснював ОСОБА_3, який на той момент являвся його безпосереднім начальником, згодом він продовжив лікування ОСОБА_6 та його призначення не відрізнялись від препаратів призначених ОСОБА_3 Вказав на те, що на його рішення щодо необхідності госпіталізації ОСОБА_6Д, ніхто вплинути не міг та з цього приводу до нього ніхто не звертався.

Свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні пояснив, що він працює на посаді в.о. завідувача хірургічним відділенням ОКУ Чернівецький обласний госпіталь для інвалідів ВВВ, по даній справі йому відомо, що хвору ОСОБА_6 лікували лікарі ОСОБА_3 та ОСОБА_27 в липні 2012 року та йому не відомі обставини спілкування ОСОБА_6, ОСОБА_5 з ОСОБА_3 вказував на те, що кабінет ОСОБА_3 міг бути відчиненим на протязі усього робочого дня та йому не відомо в кого окрім самого ОСОБА_3 могли бути ключі від його кабінету.

Свідок ОСОБА_30 суду пояснила, що вона працює на посаді старшої медсестри Чернівецького госпіталю інвалідів ВВВ та 12 липня 2012 року близько 16 год. 30 хв. вона, почувши шум, постукала у двері кабінету ОСОБА_3, проте їй дверей не відчинили, пояснивши, що там працюють працівники міліції, згодом приїхала дружина ОСОБА_3, яку також в кабінет не впустили. Через кілька хвилин вона, дружина ОСОБА_3, працівники міліції та ОСОБА_3 вийшли у двір, де проводився обшук автомобіля, після чого ОСОБА_3 сів за кермо свого автомобіля, його дружина та троє оперативників також сіли в автомобіль та поїхали навколо госпіталю. Вказала також, що цього дня був присутній адвокат ОСОБА_31. Окрім того пояснила, що 16.07.2013 року в кабінеті ОСОБА_3 проводився обшук під час якого нічого виявлено не було.

Свідок ОСОБА_32 в судовому засіданні суду пояснила, що вона працює на посаді старшої медсестри відділення сімейної медицини №1 КМУ міська лікарня №4 та в її обовязки входить запис осіб в чергу для отримання направлення у Чернівецький обласний госпіталь для інвалідів ВВВ, реєстрація бажаючих отримати путівку-направлення, а розподіл путівок здійснює завідуюча відділення та рішення про госпіталізацію приймається лише після обстеження особи лікарями Чернівецького обласного госпіталю для інвалідів ВВВ. Так, в червня 2012 року в КМУ № 1 звернувся ОСОБА_5 та повідомив, що йому потрібно направлення у Чернівецький обласний госпіталь для інвалідів ВВВ для громадянки ОСОБА_6, щоб влаштувати її на лікування, у звязку з чим ОСОБА_6 була записана в чергу та коли підійшла її черга в листопаді 2012 року вона відмовилась від отримання путівки-направлення.

Предявлене ОСОБА_3 обвинувачення ґрунтується також на його частковому визнанні своєї вини на досудовому слідстві під час його допиту в якості підозрюваного 13 липня 2012 року.

Так, проаналізувавши первинні показання ОСОБА_3 слід зазначити про те, що хоча вони і надані протягом незначного періоду часу, але є суперечливими не конкретними та не послідовними щодо обставин отримання грошей, оскільки він описував лише загальні моменти інкримінованого йому злочину.

З протоколу про розяснення прав підозрюваному на досудовому слідстві від 12 липня 2012 року вбачається, що ОСОБА_3 бажав мати захисника ОСОБА_31, і слідчий цього ж дня виніс постанову про допуск захисника ОСОБА_31 до участі у кримінальній справі, однак як вбачається із відеозапису, підозрюваний давав показання без участі захисника, та з позбавленням права захисника задати свої запитання підозрюваному ОСОБА_3 у звязку з чим виникає сумнів щодо добровільності частково визнавальних показань підозрюваного ОСОБА_3 на досудовому слідстві (т.3 а.с.6)

Вказані покази ОСОБА_3 в якості підозрюваного не можуть братись до уваги як доказ його вини, оскільки вони були отримані з порушенням права на захист.

Про аналогічні обставини зазначено в рішеннях Європейського Суду з прав людини (справи «Гриненко проти України», «Замфереско проти України»).

В судовому засіданні судом досліджені письмові докази, на які посилався орган досудового слідства, як на доказ вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Не можуть бути визнані судом як належні дані (докази) в розумінні положень ст.65 КПК України протоколи огляду та вручення грошових коштів від 12 липня 2012 року, огляду від 12.07.2012 року та додатку до нього у вигляді оптичного диску DVD-R 8Х марки «DATEX 4,7 Gb», які складались старшим о/у відділу протидії злочинам в органах влади та управління УДСБЕЗ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_11.

Згідно положень ст.ст. 190, 191 КПК України вказані слідчі дії може проводити лише слідчий, яким ОСОБА_11 О,М. не був.

Таким чином, має місце проведення слідчих дій неуповноваженою особою.

Окрім цього, оперативним співробітником УДСБЕЗ УМВС України в Чернівецькій області при складанні протоколу огляду грошових коштів перед врученням їх заявнику не зазначено дані про наявність упаковки спеціального люмінесцентного маркера та аерозолю з препаратом «Промінь-1» до початку огляду та після вручення коштів ОСОБА_5 Крім того, в протоколі відсутня інформація в якому вигляді та яким чином грошові купюри передаються ОСОБА_5

Також були порушені вимоги ст. 85 КПК України в частині не зазначення всіх присутніх при проведенні слідчої дії осіб, зокрема ОСОБА_5, адреси вказаної особи та розяснення його прав та обовязків.

За таких обставин, протокол огляду та вручення грошових коштів, протокол огляду та додаток до нього у вигляді оптичного диску DVD-R 8Х марки «DATEX 4,7 Gb» містять недопустимі дані, які взагалі не можна розглядати як докази і можливість усунення таких порушень однозначно відсутня.

Окрім вказаних вище підстав визнання неналежним доказом протоколу огляду від 12.07.2012 року та додатку до нього у вигляді оптичного диску DVD+R 8Х марки «DATEX 4,7 Gb» суд вважає, також обставину, яка була встановлена під час перегляду в судовому засіданні інформації, які міститься на даному носії інформації, а саме: факт провокації злочину стосовно ОСОБА_3, оскільки в судовому засіданні встановлено як співробітник правоохоронного органу під час відображення на моніторі 6 год.44 хв. запису вкидає якийсь предмет в напрямку праворуч від себе за шафу та в подальшому, а саме через кілька хвилин знаходить в аналогічному місці вкидання за шафою, однак вже на землі, речовий доказ скручені в трубочку 2 купюри номіналом по 50 євро (т.1 а.с.16а).

Також, необхідно взяти до уваги тлумачення Європейським судом ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини стосовно використання у кримінальному провадженні інформації, отриманої від таємних агентів правоохоронних органів, особливо в результаті здійснення провокацій такими агентами.

Так, у справі «Тейшейра де Каштру проти Португалії» від 09.07.1998 року, яка стосувалася засудження заявника за торгівлю наркотиками у результаті провокації агентів поліції, Європейський суд зазначив, що агенти міліції можуть використовуватися для здійснення оперативних закупок, але не займатися підбурюванням до злочинної діяльності, використання агентів під прикриттям повинно бути обмежено, а також повинні бути надані гарантії навіть у справах, що стосуються боротьби із обігом наркотиків. Право на справедливе судочинство займає провідне місце та не може бути принесено у жертву доцільності. Загальні вимоги справедливості, висловлені у ст.6, застосовуються до проваджень у всіх формах кримінального обвинувачення, від самого простого до найбільш складного. Суспільний інтерес не може виправдати використання доказів, отриманих в результаті поліцейського підбурювання. Суд наголосив, що «… нема підстав вважати, що без їх втручання (агентів) його (злочин) було б скоєно». Докази, отриманні шляхом провокації не можуть бути використані у судочинстві, оскільки це є порушення п.1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод через порушення принципу справедливості.

Таким чином, суд вважає, що у відповідності до вказаного вище рішення дії співробітників міліції вийшли за рамки їх повноважень, оскільки вони спровокували злочин, до того ж немає ніяких підстав вважати, що його було б скоєно без їхнього втручання. Це втручання в даній кримінальній справі не відповідає вимогам ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та означає, що стосовно ОСОБА_3 був порушений принцип справедливості, оскільки даних про те, що ОСОБА_3 займався шахрайством, або отриманням хабарів та інших незаконних вигод до проведення оперативних заходів співробітникам міліції, як органами досудового слідства так і судом не здобуто.

Орган досудового слідства посилається на протокол про наслідки вчинення ОТЗ від 13.07.2012 року та відеозаписами, що містяться на оптичному диску DVD-R8-16Х марки «ARITA 120 min. 4,7 Gb» сріблясто сірого кольору, інв..№88 та оптичному диску DVD-R 8-16Х марки «ARITA 120 min. 4,7 Gb» сріблясто сірого кольору, інв. №89, як на доказ вини ОСОБА_3, однак в даних доказах не зазначено в кого саме були вилучені ці електронні носії інформації, хто проводив цю фіксацію, яка і ким застосовувалася спецтехніка для фіксації на аудіо і відео носії неправомірних, на думку слідства, дій підсудного ОСОБА_3 Крім того, в протоколі про наслідки вчинення ОТЗ відсутня дата винесення постанови Апеляційним судом Чернівецької області під № 537 цт., відповідно до якої проводилось негласне зняття інформації та відеоспостиреження (т.1 а.с.129)..

Крім того, у відповідності до рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року № 12-рп/2011 у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України в аспекті конституційного подання щодо суб'єктів одержання доказів у кримінальній справі в результаті здійснення оперативно-розшукової діяльності положення першого речення частини третьої статті 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, слід розуміти так, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність, особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

В мотивувальній частині рішення зазначено, що «визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки такі фактичні дані, які одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства». На цьому неодноразово наголошував і Європейський суд з прав людини, вказуючи, що функція держави з підтримання правопорядку не може відсувати на другий план основоположні права особи: на особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, на таємницю кореспонденції, на недоторканність житла тощо.

Під час збирання доказів протиправної поведінки неодмінно відбувається втручання в ці права чи їх обмеження. Інформацію, яка згодом буде покладена в основу обвинувального висновку, одержують, зокрема, під час проведення оперативно-розшукових заходів. Однак здійснювати їх згідно із Законом «Про оперативно-розшукову діяльність» повинні представники відповідних державних органів, що мають на це повноваження.

Закон прямо забороняє всім іншим особам уживати з власної ініціативи будь-які цілеспрямовані дії із застосуванням оперативно-розшукових заходів. Зібрані в такий спосіб докази не вважаються законними з погляду кримінально-процесуальних норм, а отже, не можуть слугувати підґрунтям для висунення обвинувачення.

У зв'язку із вищевказаним неналежними доказами в частині доведеності вини ОСОБА_3 суд визнає протокол про наслідки вчинення ОТЗ від 13.07.2012 року а також інформацію, що міститься на носіях інформації, зокрема оптичному диску DVD-R8-16Х марки «ARITA 120 min. 4,7 Gb» сріблясто сірого кольору, інв..№88 та оптичному диску DVD-R 8-16Х марки «ARITA 120 min. 4,7 Gb» сріблясто сірого кольору, інв. №89.

Предявлене ОСОБА_3 обвинувачення ґрунтується також на письмових доказах, зокрема наказі начальника Чернівецького обласного госпіталю для інвалідів Вітчизняної Війни № 116 від 01.08.1989 року; особовій картці ОСОБА_3 та його трудовій книжці; довідці Чернівецького обласного госпіталю для інвалідів Вітчизняної Війни № 408 від 12.07.12 р.; посадовій інструкції ОСОБА_3; порядку направлення на госпіталізацію хворих у відділення стаціонару обласного госпіталю для інвалідів Вітчизняної Війни; журналі обліку путівок в госпіталь для інвалідів Великої Вітчизняної Війни, який ведеться в КМУ міська лікарня № 4; медичній картці амбулаторного хворого ОСОБА_6 № 10202 та медичній картці стаціонарного хворого ОСОБА_6 № 2713; заяві ОСОБА_5 про вчинення злочину; двома грошовими банкнотами номіналом по 50 євро кожна, на загальну суму 100 євро з наступними серіями та номерами: Z3 Х9; довідці AT «Укрсиббанк» №50-3/219-263 від 27.07.12 про курс валют.

Вказані вище докази не встановлюють по даній кримінальній справі будь-які фактичні дані, оскільки в них не викладені та не засвідчені обставини, які б свідчили про вину підсудного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України

Одним із основних доказів обвинувачення ОСОБА_3 в даній кримінальній справі є також висновок криміналістичної експертизи спеціальної хімічної речовини №3030 від 27 серпня 2012 року (т.1 а.с.137), висновок №3041,3042,3043,3044 криміналістичної експертизи матеріалів та засобів відеозвукозапису від 17 вересня 2012 року (т.1 а.с.167), висновок судово-технічної експертизи грошових знаків №3038 від 30 серпня 2012 року (т.1 а.с.147).

Зазначені докази, суд не вважає належно здобутими, а отже, і допустимими для встановлення винності обвинуваченого, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.67 КПК України ніякі докази для суду не мають наперед встановленої сили. Суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як зазначено в кожному із вищезазначених висновків: на дослідження надавались банкноти, змиви з рук ОСОБА_3, зразок спецхімпрепарату «Промінь 1, зразок спецхімпрепарату у вигляді напису, DVD-R компакт-диск "ARITA" з досліджуваним записом розмов в спеціальному конверті, реєстраційний номер 88, DVD-R компакт-диск "ARITA" з досліджуваним записом розмов в спеціальному конверті, реєстраційний номер 89, DVD-R компакт-диск "DATEX" із зразками усного мовлення ОСОБА_3 в спеціальному конверті, отримані в ході огляду місця події 12.07.2012 року, DVD-R компакт-диск "DATEX" із зразками усного мовлення ОСОБА_3 в спеціальному конверті, отримані під час допиту в якості підозрюваного 13.07.2012 року, відеокасета "Panasonic Mini DV" із зразками усного мовлення ОСОБА_3 в пластмасовому футлярі, відібраними 31.07.2012 року.

Дані обєкти, які були предметом експертного дослідження як вже встановлено судом вище, були здобуті органом досудового слідства з грубим порушенням вимог Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, КПК України, зокрема ст.. ст.. 22, 65, 66, 67, 78, 79, 83, Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» та з порушенням права ОСОБА_3 на захист.

Крім того, при перевірці та оцінці експертного висновку криміналістичної експертизи спеціальної хімічної речовини №3030 від 27 серпня 2012 року судом було встановлено неузгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи, необґрунтованість експертного висновку та його неузгодженість з іншими матеріалами кримінальної справи, а саме: в п.п.6,7 дослідницькій частині даного висновку вказано, що в поштових конвертах, які опечатані фрагментом паперу з відтиском печатки «Для пакетів « 2 УДСБЕЗ УВС Чернівецької області, а на поверхні рукописно зазначено «Змиви з лівої руки громадянина ОСОБА_33 (підписи)» знаходились диски фільтрувального паперу діаметром 12,5 см. Позначено обєктами 12, 13. Таким чином, слідчим були направлені на експертизу речові докази, які містилися у вказаних вище поштових конвертах і можливо стосуються іншої кримінальної справи.

Вказані вище порушення суперечать вимогам КПК України, зокрема, ст. 75 КПК України, та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах»

За таких обставин суд вважає, що висновок криміналістичної експертизи спеціальної хімічної речовини №3030 від 27 серпня 2012 року, висновок №3041,3042,3043,3044 криміналістичної експертизи матеріалів та засобів відеозвукозапису від 17 вересня 2012 року та висновок судово-технічної експертизи грошових знаків №3038 від 30 серпня 2012 року в частині доведеності вини підсудного ОСОБА_3 не є допустимими для встановлення його винності у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

Як вбачається з диспозиції ч. 1 ст. 190 КК України, остання передбачає відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство)

Так, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 N 10 відповідно до статті 190 КК України шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов'язковості передачі їй майна або права на нього. Обов'язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов'язковості передачі їй майна або права на нього. Обов'язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

При зясуванні в судовому засіданні всіх обставин справи судом було встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 будь-яких дружніх, довірливих стосунків не було, а тому будь-якого зловживання довірою з боку ОСОБА_3 відносно ОСОБА_5 з приводу госпіталізації хворих не було, а отже і жодного недобросовісного використання довіри потерпілого.

З показань підсудного ОСОБА_3, свідків ОСОБА_32 ОСОБА_16, ОСОБА_8, ОСОБА_27 в судовому засіданні, а також з показань самого потерпілого ОСОБА_5 в якості свідка в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_5 на час госпіталізації хворої ОСОБА_6 в Чернівецький обласний госпіталь для інвалідів ВВВ був достовірно обізнаний про порядок госпіталізації хворих на стаціонарне лікування, а сам ОСОБА_3 жодним чином не сприяв та не брав участі у госпіталізації хворої ОСОБА_6 у хірургічне відділення станом на 04.07.2012, що в свою чергу унеможливлює введення в оману ОСОБА_3 громадянина ОСОБА_5 з приводу госпіталізації хворої ОСОБА_6 шляхом повідомлення нібито неправдивих відомостей або приховування певних обставин.

Крім того, доказами на які посилається орган досудового слідства, виключається обовязкова ознака шахрайства добровільна передача потерпілим грошових коштів ОСОБА_3

Таким чином будь-яких ознак об'єктивної сторони шахрайства в діях ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_5 під час досудового та судового слідства не встановлено.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» слідує, що «згідно зі ст. 62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами».

Суд, заслухавши покази підсудного ОСОБА_3, покази свідків, потерпілого ОСОБА_5, який був допитаний в якості свідка, аналізуючи всі докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінальної справи, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та відсутність у його діях складу злочину.

У відповідності до положень ст.275 КПК України судом забезпечено розгляд справи в межах пред'явленого ОСОБА_3 обвинувачення.

Так, у відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року із змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку» всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов'язаний постановити виправдувальний вирок.

Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У відповідності до ч. 5 ст. 327 КПК України виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину.

Речовими доказами суд розпоряджається у відповідності із ст. 81 КПК України 1960 року. По даній справі понесені судові витрати, які суд відшкодовує за рахунок держави. Цивільний позов не заявлений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 322-324, 327, 330-338, КПК України 1960 року , суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України у звязку з відсутністю в його діях складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України і по суду виправдати.

Міру запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 у вигляді застави скасувати. Повернути заставодавцю ОСОБА_34 грошові кошти в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, внесені в якості застави згідно квитанції № 23760.420.1 від 20.07.2012 року.

Судові витрати за проведення експертиз прийняти на рахунок держави.

Речові докази по справі, а саме:

- оптичний диск DVD-R 8-16Х. марки «ARITA 120 min.4,7 Gb» сріблясто сірого кольору, інв. №88, оптичний диск DVD-R 8-16Х, марки «AR1TA 120 min.4,7 Gb» сріблясто сірого кольору, інв. №89 залишити при матеріалах справи;

- касета Mini DV марки «Panasonic», чорного кольору, із експериментальними зразками голосу (усної мови) ОСОБА_3, відібраними 31.07.2012 року, змиви із правої та лівої долонь руки ОСОБА_3, зразок спецречовини Промінь-1, зразок слідів залишених люмінесцентним маркером синього кольору для нанесення невидимих написів , гумові рукавиці, якими проводились змиви у ОСОБА_3 з правої та лівої рук, гумові рукавиці, які використовувалися при огляді грошових купюр виявлених у ОСОБА_3 в ході ОМП, які зберігаються в камері речових доказів прокуратури Першотравневого району м. Чернівці знищити;

- грошові купюри 2 грошових купюри номіналом по 50 ОСОБА_7 кожна із серійними номерами: X 9, Z 3, які зберігаються у камері речових доказів прокуратури Першотравневого району м. Чернівці повернути потерпілому ОСОБА_5

Скасувати накладений арешт на майно ОСОБА_3, а саме на кв. № 11 за адресою: м. Чернівці Соборна площа, 5 та вилученні у нього речі, а саме 2452 грн. (дві тисячі чотириста п'ятдесят дві гривні), 10 євро, мобільний телефон марки «Нокіа 7610» чорного кольору, ІМЕІ: 39546 з сім-карткою «ЮМС» з номером на ній 5309, які зберігаються в камері зберігання речових доказів прокуратури Першотравневого району м. Чернівці - повернути ОСОБА_3

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 15-ти діб з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна