АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2013 року м. Дніпропетровськ

21 серпня 2013 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Судді-доповідача ОСОБА_2

судді Живоглядової І.К., Кононенко О.М.

за участю

секретаря Омельницької А.Ю.

прокурора Азовського І.О.

заявника ОСОБА_3

слідчого Шматко Р.О.

підозрюваного ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали за

апеляційними скаргами ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6

Володимировича та захисника ОСОБА_5 в інтересах

підозрюваного ОСОБА_4 на ухвалу Центрально-Міського

районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 серпня 2013 року про

арешт майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою було задоволено клопотання слідчого СВ Криворізького МУ

ГУМВС України у Дніпропетровській області про арешт майна, а саме автобуса марки

«Даймлер Крайслер 312 Sprinter» р/н НОМЕР_1, який належить ОСОБА_6 на

підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕС 043099 від 21 квітня 2007

року, із забороною власнику використання та розпорядження ним.

В обгрунтування свого рішення слідчий суддя зазначив, що вказаний автобус є

предметом та речовим доказом кримінального правопорушення і був вилучений під час

огляду місця дорожньо-транспортної пригоди. За цих обставин накладення арешту на

зазначене майно є необхідним у звязку з його доказовим значенням та з метою

забезпечення повного, всебічного та обєктивного досудового розслідування у

кримінальному провадженні, оскільки в ході досудового розслідування може виникнути

необхідність в проведенні щодо нього слідчих (розшуковик) дій, а використання даного

автомобіля може приховати наявні на ньому сліди кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6

Д.В. та захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4, кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких просять ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову

ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити.

В обгрунтування своєї скарги заявники зазначають, що ухвала слідчого судді є

необгрунтованою, невмотивованою, незаконною, постановленою з допущенням істотних

порушень вимог кримінального процесуального закону, оскільки викладені в ній висновки

не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Також зазначили, що автобус, на який накладено арешт, на праві приватної

власності належить ОСОБА_6, який за довіреністю уповноважив заявника ОСОБА_3

О.М. здійснювати будь-які дії щодо вказаного автомобіля. При цьому жоден із

користувачів чи власник майна не мають відношення до кримінального провадження, а

накладеним арештом незаконно обмежено їх конституційне право власності. Крім того,

ОСОБА_3 вказував, що визнаний речовим доказом автобус в силу ч.1 ст.100 КПК

України повинен бути якнайшвидше повернений власнику майна.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи заявників, підозрюваного, які, кожен окремо, підтримали вимоги апеляційних скарг, думку прокурора, який вважає, що скарги задоволенню не підлягають, пояснення слідчого, перевіривши представлені

матеріали та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги

задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Доводи заявників, викладені в апеляційній скарзі, про істотне порушення слідчим

суддею вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає не

обґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не знайшли свого

підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.

Відповідно до вимог ч. З ст. 170 КГІК України арешт може бути накладено на

нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій

валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які

перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону

несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного,

обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і

перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення

можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Згідно ч. 2 ст. 173 КГІК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий

суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів,

що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; розмір можливої

конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та

цивільного позову; наслідки арешту майна для інших осіб; розумність та співрозмірність

обмеження права власності завданням кримінального провадження.

При розгляді клопотання слідчий суддя у відповідності до вимог ст. 173 КПК

України вислухав думку учасників процесу, дослідив матеріали клопотання і

кримінального провадження досудового розслідування та дійшов вмотивованого висновку

про необхідність його задоволення.

Апеляційним переглядом встановлено, що в клопотанні слідчого зазначені та

належним чином обґрунтовані правові підстави для накладення арешту на майно -

автобус марки «Даймлер Крайслер 312 Sprinter» р/н НОМЕР_1, який належить

ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕС

043099 від 21 квітня 2007 року, а в матеріалах кримінального провадження є достатньо

доказів, що вказують на його відповідність критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК

України, зокрема, в частині визнання предметом вчинення кримінального

правопорушення, який зберіг на собі його сліди, а також доведено необхідність

накладення арешту на зазначене майно, оскільки його незастосування може призвести до

зникнення, втрати або пошкодження автобуса як речового доказу, що може перешкоджати

кримінальному провадженню в подальшому.

Доводи апеляційної скарги в частині, що жоден із користувачів чи власник майна

не мають відношення до кримінального провадження, а накладеним арештом незаконно

обмежено їх конституційне право власності є безпідставними, оскільки ч.1 ст.170 КПК

України передбачено можливість накладення арешту на майно із забороною для особи, на

майно якої накладено арешт, та іншої особи, у володінні якої перебуває майно,

розпоряджатись будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що за наслідками розгляду

клопотання слідчого, слідчим суддею були дотримані вимоги ст.ст. 172, 173 КПК України,

доведено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням

кримінального провадження, у звязку з чим суд першої інстанції дійшов до законного,

вмотивованого та обгрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були

підставами для скасування ухвали суду першої інстанції колегією суддів не встановлено,

тому в задоволенні апеляційних скарг слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422 КГІК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6

Володимировича та захисника ОСОБА_5ійовича в інтересах

підозрюваного ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого РогуДніпропетровської

області від 16 серпня 2013 року про арешт майна залишити без змін.

Судді: