Справа № 699/64/14-к
Номер провадження 1-кп/699/19/16
УХВАЛА
12.02.2016 м.Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000425, дані за яке внесено до ЄРДР 21.09.2013, який затверджений старшим прокурором відділу управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 10.01.2014, щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, неодруженого, утриманців немаючого, несудимого, обрану міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжено ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 21.12.2015 до 19.02.2016,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.296, ч.2 ст.121 КК України;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_2 , гр. України, неодруженого, непрацюючого, утриманців немаючого, несудимого? запобіжний захід: тримання під вартою змінено на особисте зобов`язання ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 21.12.2015 строком на 60 днів,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.296, ч.2 ст.121 КК України;

з боку обвинувачення:

процесуального прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

з боку захисту:

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника, адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, адвоката ОСОБА_8 ,

суд

ВСТАНОВИВ:

21.01.2014 до Корсунь-Шевченківського районного суду, в порядку ст.34 КПК України, поступив обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування та розписками обвинувачених про одержання копій вказаних документів у кримінальному провадженні №0000425, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.296? ч.2 ст.121 КК України, а ОСОБА_5 за ч.1 ст. 296, ч.1 ст.121 КК України.

29.12.2014, в порядку ст.338 КПК України, процесуальним прокурором було змінено обвинувачення, за яким і ОСОБА_4 і ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.296, ч.2 ст.121 КК України.

07.04.2015 у даному кримінальному провадженні за зміненим обвинуваченням судом було ухвалено вирок, який ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 21.12.2015 скасовано та цією ж ухвалою призначено новий розгляд даного кримінального провадження відносно обох обвинувачених в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.

14.01.2016 вказане кримінальне провадження поступило до суду і в порядку ст. 35 КПК України передано головуючому у справі та призначено до підготовчого судового розгляду на 09.02.2016, а потім на 12.02.2016.

Під час підготовчого судового засідання, суд, виконуючи вимоги ухвали апеляційного суду, які відповідно до ч.3 ст.415 КК України є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді і під час проведення такого,при відсутності підстав для застосування вимог п.п.1,2 ч.3 ст. 314 КПК України, поставив питання про необхідність повернення обвинувального акту прокурору, який затверджував такий - старшому прокурору відділу управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 .

Так, згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення та повернути обвинувальний акт, якщо такий не відповідає вимогам цього Кодексу, а саме ст. 291 КПК України, на які вказано в ухвалі апеляційного суду від 21.12.2015, оскільки суд на стадії підготовчого засідання не вправі вдаватися до оцінки кваліфікації дій обвинувачених та доказів, бо це не передбачено на даній стадії кримінального провадження.

Скасовуючи вказаний вирок місцевого суду колегія апеляційного суду у своїй ухвалі вказала, що органи досудового розслідування та суд не дотрималися вимог закону, допустили істотні порушення матеріального і процесуального права, які не можуть бути усунуті апеляційною інстанцією, при таких порушеннях вирок не може залишатися в силі, а вказані порушення підлягають усуненню шляхом повернення прокурору судом першої інстанції обвинувального акта зі стадії підготовчого провадження, бо апеляція таким правом не наділена, та вказано на наступні порушення матеріального і процесуального права.

Що відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити виключно фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідність та формулювання обвинувачення.

Але в обвинувальному акті від 10.01.2014 формулювання обвинувачення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відсутнє, повідомлено лише про підозру у вчиненні злочинів: ОСОБА_5 за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.296 та ч.1 ст. 121 КК України, а ОСОБА_4 за ч.1 ст.296 та ч.2 ст.121 КК України. В такому вигляді обвинувальний акт направлено до суду.

Колегія суддів не погодилася і з обвинувальним актом від 29.12.2014, де змінено ОСОБА_5 і ОСОБА_4 обвинувачення, та вказано, що за законом не можна змінювати те, чого немає, бо в обвинувальному акті від 10.01.2014 взагалі не було сформульовано обвинувачення, тому змінювати не було що.

Що ОСОБА_5 не повідомлено про підозру у вчиненні більш тяжкого злочину, а за законом остання підозра не повинна відрізнятися від пред`явленого нового обвинувачення.

Що виклавши обвинувачення в зміненому його вигляді прокурор в порушення вимог ст.338 КПК України не навів підстав для його зміни, а ті докази, які перерахував прокурор на зміну більш тяжкого злочину відносно ОСОБА_5 , взагалі не дають до цього підстав. Відносно ОСОБА_4 , якому висунута підозра у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.296 та ч.2 ст.121 КК України, будь-яких змін немає та вказано, що прокурор свій істотний недолік, допущений при виконанні вимог КПК України, намагався виправити шляхом зміни обвинувачення, яке не було сформульоване відносно обох підозрюваних.

Крім цього, вказано, що прокурор посилається в зміненому обвинуваченні на висновки експертиз № 147 від 21.09.2013 та № 44-к від 29.10.2014, які, на думку колегії суддів, є необ`єктивними, оскільки характер, локалізація та механізм заподіяння тілесних ушкоджень у вигляді розриву з`єднання між 1 і 2 шийними хребцями, травма шиї та наявність крововиливів під м`яку та тверду оболонки спинного мозку на рівні 2-го шийного хребця ніким не досліджувались, а тому брати їх до уваги неможливо.

Колегія вказала, що при складанні зміненого обвинувачення прокурор припустився тих самих помилок, що і при викладені фактичних обставин справи у первинному обвинувальному акті, а також переплутав дати проведення експертиз.

З посиланням на процесуальне значення обвинувального акта, який встановлює межі майбутнього судового розгляду, який здійснюється лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення (ч.1 ст.337 КПК України), а якщо в провадженні притягнуто декілька підозрюваних, то формулювання обвинувачення складається щодо кожного з них окремо, колегія суддів вказала порядок складання обвинувального акта, а саме: що при складанні обвинувального акта в зміненому вигляді, спочатку формулюється обвинувачення, після чого зазначається правова кваліфікація, а не навпаки, як зазначено в документі.

Крім цього, апеляцією вказано, що при формулюванні фактичних обставин справи, які прокурор вважав встановленими, органи досудового розслідування замість описання ознак злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, змішали ознаки злочинів, передбачених ч.1 ст.296 КК України і ч.2 ст.121 КК України.

При описанні фактичних обставин ознак злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, органи досудового розслідування вказали, що потерпілий ОСОБА_9 помер на місці скоєння злочину, однак це твердження є безпідставним, оскільки це ніким і нічим не доведено. Тобто, прокурором належним чином не встановлені обставини події, оскільки за змістом обвинувального акта вбачається лише один склад злочину.

Вказано, що органами досудового розслідування не з`ясовано механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 у вигляді розриву з`єднання між 1 і 2 шийними хребцями та не встановлено хто і за яких обставин заподіяв потерпілому вказане тілесне ушкодження, оскільки вказана обставина важлива тому, що в послідуючому це дало підставу експертам дати висновок про поєднану травму голови та шиї, що в результаті призвело до збільшення обвинувачення, яке слідством і прокурором не зазначено, а в обвинувальному акті відсутні дані про дослідження цих обставин.

Що органи досудового розслідування в порушення вимог п.1 ч.1 та ч.2 ст.91 КПК України належним чином не з`ясували обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не з`ясували кількість, характер, спосіб, локалізацію заподіяних тілесних ушкоджень потерпілому та не встановили, хто саме їх заподіяв і при яких обставинах відбулося зміщення шийних хребців та крововилив у спинний мозок.

Колегія суддів у даній ухвалі вказала, що зазначені істотні порушення норм КПК України органами досудового розслідування і прокурором вплинули на законність, об`єктивність і вмотивованість рішення суду, який також допустив помилки.

З урахуванням вказаних обставин вирок скасовано з вказівкою про призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження та вказано, що оскільки апеляційний суд позбавлений права безпосередньо повертати справу прокурору, то звернуто увагу місцевого суду на допущені істотні порушення норм кримінального і кримінального-процесуального законів органами досудового розслідування та суду і вказано, що суд повинен зобов`язати прокурора належним чином дослідити обставини події, встановити характер, локалізацію та механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , визначити роль кожного із підозрюваних у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому.

Зобов`язати прокурора, при встановленні причетності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до вчинених злочинів, скласти обвинувальний акт, який би відповідав вимогам ст.291 КПК України, сформулювавши кожному з них конкретне обвинувачення.

На виконання вказаних вимог апеляційного суду, вимог ч.3 ст.314 та ч.3 ст.415 КПК України, судом поставлено питання про повернення обвинувального акта у даному кримінальному провадженні, як такого, що не відповідає вимогам КПК України та заслухано думку учасників судового провадження.

Процесуальний прокурор ОСОБА_3 , вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України і у суду є всі підстави для призначення судового розгляду та просить суд призначити такий.

Потерпіла ОСОБА_6 , такої ж думки, що і процесуальний прокурор.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник, адвокат ОСОБА_7 , заявили клопотання про повернення обвинувального акта прокурору через невідповідність вимогам КПК України.

Так адвокат у своєму письмовому клопотанні, яке підтримане ОСОБА_4 , вказав на підстави повернення обвинувального акту такі ж , що вказані в ухвалі апеляційного суду, в т.ч., що обвинувачення не висунуте та не сформульоване; що в описовій частині вказано складову хуліганства винятковий цинізм, а в резолютивній така відсутня; що в акті викладені обставини, які є ідентичні за своїм описом ( змістом), хоча обставини,що вказані в обвинувальному акті, є різними за кваліфікацією, тобто ч.1 ст.296 та ч.2 ст.121 КК України.

Крім того, адвокат вказав, що в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 наніс лише один удар кулаком правої руки в потиличну ділянку потерпілого, але у вину йому вміняється і поєднана травма голови та шиї, численні крововиливи під оболонки головного мозку, рана на губі, два садна на верхній третині задньої поверхні шиї, садно на пальці лівої кисті, садно на рівні 8-го ребра справа, та не встановлено, чи можлива така локалізація ушкоджень при зазначеному вище одному ударі.

Крім того, в обвинувальному акті використовуються два протилежні висловлювання: малозначний привід для конфлікту та безпричинність нанесення удару, що на думку адвоката є різними категоріями.

Що в обвинувальному акті вказано, що потерпілий помер на місці, хоча у виписці з історії хвороби інші дані.

Є неприпустимим об`єднання в один перелік двох складованих інкримінованих правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник, адвокат ОСОБА_8 також вважають,що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору та адвокатом вказано на цілий ряд порушень,які вказані в ухвалі апеляційного суду.

Представник потерпілої ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_10 у підготовче судове засідання не з`явилася, хоча належно і вчасно була повідомлена про день, час та місце проведення такого, а ОСОБА_6 заявила клопотання про слухання такого без участі її захисника.

Потерпіла ОСОБА_11 також була належно і вчасно повідомлена про день, час та місце проведення даного підготовчого засідання, у яке не з`явилася.

Потерпілий ОСОБА_12 направив до суду заяву з проханням проводити підготовче судове засідання у його відсутність.

Суд заслухавши думку присутніх учасників судового провадження, вважає, що оскільки закон чітко вказав, що у випадку невідповідності вимогам закону обвинувального акту (тобто будь-яким, які визначені ст.291 КПК України), суд має право повернути обвинувальний акт прокурору для доопрацювання, тому, з урахуванням вказаних вимог закону, вимог ухвали апеляційного суду,суд приходить до висновку про наявність істотних порушень кримінального та процесуального законів при складанні обвинувального акта та його затвердженні прокурором у вказаному кримінальному провадженні та вважає при таких обставинах неможливо призначити вказаний обвинувальний акт до судового розгляду, та вважає необхідним направити обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування та додатками у даному кримінальному провадженні прокурору, який затверджував даний акт, як такий, що не відповідає вимогам ст.291 КПК України, про що наведено в мотивувальній частині даної ухвали суду.

Крім цього, відповідно до ст. 291 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною частиною обвинувального акта та повинен відповідати положенням ст.109 КПК України.

В межах визначеного прокурором розумного строку необхідно виконати вказані в ухвалі вимоги, належним чином дослідивши обставини події, встановити характер, локалізацію та механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , визначити роль ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому. При встановленні причетності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до вчинених злочинів, скласти обвинувальний акт, який би відповідав вимогам ст.291 КПК України, сформулювавши кожному з них конкретне обвинувачення.

Що стосується клопотання процесуального прокурора про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою та про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, то суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі обраний запобіжний захід, з дотриманням правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Прокурор під час підготовчого судового засідання заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на 60 днів до 19.04.2016, та продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці, оскільки вважає, що для обох обвинувачених залишилися ті ж ризики, які були і при обранні їм вказаних запобіжних заходів.

Так, для ОСОБА_4 процесуальний прокурор просить продовжити строк тримання його під вартою, оскільки обвинувачений не має сталих зв`язків за місцем свого проживання в Україні, оскільки до взяття під варту проживав та працював у Польщі; не має постійного місця роботи, сім`ї, утриманців; проводить свій час на свій розсуд в закладах розваг у нічний час, вживаючи спиртні напої; а також враховуючи тяжкість покарання, яке може бути призначене за вчинення злочину, яким спричинено загибель людини; та вказала у клопотанні наявність доказів про це; а також, що може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у даному кримінальному провадженні, а тому має негативну репутацію, а відсутність міцних соціальних зв`язків може вплинути на вчинення іншого кримінального правопорушення,що може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Для ОСОБА_5 процесуальний прокурор, вказавши на докази про його винуватість, вказала на наявність ризиків, які маються і на даний час, а саме: що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування або суду; може вчинити інше кримінальне правопорушення; знає свідків та може незаконно впливати на них; проводив свій час на свій розсуд в закладах розваг у нічний час, вживаючи спиртні напої; тобто, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків та що вказує на наявність ризиків, а також з урахуванням тяжкості покарання, при визнанні винним, процесуальний прокурор і просить продовжити строк запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці з покладенням процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, необхідність яких доведена.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник заявили клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з покладенням процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Дане клопотання мотивоване тим, що обвинувачений, вина якого не доведена, перебуває під вартою більше 2 х років, ризики, передбачені ст.177 КПК України прокурором не доведені, більш м`які запобіжні заходи не мотивовані щодо неможливості їх застосування, а обвинувачений має постійне місце проживання, характеризується позитивно, має вищу освіту.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник, вважають, що у суду немає підстав для обрання будь-якого запобіжного заходу, бо прокурором не доведені підстави для обрання такого та адвокатом дана оцінка ряду доказів , що маються у матеріалах.

Потерпіла ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 та клопочеться про обрання такого ж запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , вказавши у своєму письмовому клопотанні на ряд ризиків, які залишися і на даний час, та які були підставою для обрання обом обвинуваченим запобіжних заходів тримання під вартою із скасуванням слідчим суддею домашнього арешту.

Суд, заслухавши заявлені клопотання та думку присутніх учасників судового провадження, вважає, що заявлене процесуальним прокурором клопотання підлягає до задоволення, а обвинувачених та їх захисників, потерпілої ОСОБА_6 , ні, враховуючи при цьому вказані прокурором ризики, які залишилися на даний час та які були при обранні таких запобіжних заходів, відсутність у обох обвинувачених міцних соціальних зв`язків; скасування слідчим суддею домашнього арешту у зв`язку з порушенням обвинуваченими такого, керуючись при цьому вимогами ст.ст.177, 178, п.4 ч.2 ст.183 КПК України та рішеннями Європейського Суду з прав людини з цих питань.

Так, судом встановлено, що запобіжний захід - тримання під вартою, був обраний обвинуваченому ОСОБА_4 по ухвалі слідчого судді 04.10.2013 та неодноразово продовжувався попереднім складом місцевого суду і остаточно ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 21.12.2015 продовжений терміном на 60 днів, тобто до 19.02.2016, при обранні якого колегією суддів, яка вивчила всі матеріали, зазначено, що саме такий запобіжний захід повинен бути застосований до обвинуваченого.

Цією ж ухвалою ОСОБА_5 було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання строком на 60 днів, починаючи з 21.12.2015, з покладенням ряду зобов`язань.

А оскільки вказані запобіжні заходи закінчуються, розгляд даного кримінального провадження не розпочато з вказаних в ухвалі підстав і розпочнеться лише на підставі наданих стороною обвинувачення документів, тому і заявлено вказані клопотання.

Відповідно до приписів ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити вказані вище дії.

Відповідно до положень ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність родини, сім`ї, утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Крім того, враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковим для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд, при розгляді вказаних клопотань керується рішеннями вказаної міжнародної судової установи.

Так, у рішенні «Москаленко проти України» Європейський Суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину, та що враховуючи серйозність висунутих обвинувачень, державні органи можуть виправдано вважати, що такий ризик існує, як і обґрунтована підозра, на що вказано у рішенні «Нечипорук і Йонкало проти України», а у рішенні «Чанєв проти України» вказано, що суд повинен обов`язково оговорити про неможливість застосування інших запобіжних заходів.

Таким чином, суд виконуючи вимоги закону, керуючись вказаними рішеннями ЄСПЛ, вважає, що процесуальним прокурором доведені ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть перешкоджати будь-яким чином здійсненню кримінального провадження, можуть переховуватися від суду, вчиняти інші протизаконні дії, в т.ч. впливати на свідків, експертів у справі, оскільки доказами для суду є ті, що добуті у судовому засіданні, з урахуванням санкції ч.2 ст.121 КК України та яка передбачає покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, при визнанні обвинувачених винуватими у вчиненні вказаних злочинів, з урахуванням їх репутації, що раніше застосований запобіжний захід домашній арешт було скасовано слідчим суддею та обрано тримання під вартою, які не дають суду підстави для застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст. 176 КПК України, ніж ті, що вказані прокурором, бо такі не можуть запобігти доведеним прокурором ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а тому заявлені клопотання процесуального прокурора задовольняються, а у клопотанні обвинувачених, їх захисників, потерпілої ОСОБА_6 , суд відмовляє.

При обчисленні процесуальних строків суд керується вимогами ст.115 КПК України.

Керуючись ст.ст. 109, 115, 177, 178, 179, п. 4 ч. 2 ст. 183,194, 196, ч.1 ст. 197, 203, 205, 291, ч.3 ст. 314 КПК України,

суд

У Х ВА Л И В :

Обвинувальний акт з додатками у 10 томах у кримінальному провадженні № 0000425, дані за яке внесено до ЄРДР 21.09.2013, обвинувальний акт у якому затверджений старшим прокурором відділу управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.1 ст. 296 КК України, - повернути процесуальному прокурору відділу управління прокуратури Черкаської області ОСОБА_3 .

Зобов`язати прокурора в межах розумних строків усунути вказані в ухвалі суду недоліки: належним чином дослідити обставини події, встановити характер, локалізацію та механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , визначити роль кожного із обвинувачених у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому.

Зобов`язати прокурора, при встановленні причетності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до вказаних злочинів, скласти обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, сформулювавши кожному з них конкретне обвинувачення.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів, з 12.02.2016 до 11.04.2016 включно.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу - тримання під вартою підлягає негайному виконанню і діє до 11.04.2016 включно.

Копію ухвали вручити негайно після її проголошення обвинуваченому ОСОБА_4 , процесуальному прокурору у даному кримінальному провадженні, та для виконання направити начальнику Черкаського слідчого ізолятора УДПтС України в Черкаській області.

Копію ухвали направити начальнику Корсунь-Шевченківському відділення Звенигородської місцевої прокуратури для відому, а начальнику Корсунь-Шевченківського відділення поліції для виконання в частині етапування ОСОБА_4 .

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на 2 місяці? з 12.02.2016 до 11.04.2016 включно.

Відповідно до ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_5 та зобов`язати виконувати наступні обов`язки:

- прибувати до визначеної службової особи за її викликом;

- не відлучатися із населеного пункту з місця свого проживання, перебування, яким на даний час є АДРЕСА_2 , без дозволу прокурора, суду;

- повідомляти прокурора, суд про зміну місця свого проживання чи перебування.

Обвинуваченому ОСОБА_5 письмово під розпис повідомити про покладені на нього обов`язки та роз`яснити, що у разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0.25 розміру мінімальної заробітної плати до двох розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням ОСОБА_5 особистого зобов`язання здійснює прокурор.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала в частині повернення обвинувального акту прокурору може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали, а обвинуваченим ОСОБА_4 таким же чином та в ті ж строки з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Суддя ОСОБА_1