Справа № 209/4217/15-к
Провадження № 1-кп/209/389/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 вересня 2015 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участі секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з професійно-технічною освітою, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, -
Обвинувачений ОСОБА_4 з 20.10.2005 року перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 як військовозобов`язаний.
Згідно ст. 9 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; визнані відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії); чоловіки, на утриманні яких перебувають п`ять і більше дітей віком до 16 років (такі чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди тільки за місцем проживання); жінки, на утриманні яких перебувають діти віком до 16 років (такі жінки можуть бути призвані на військову службу в разі їх згоди і тільки за місцем проживання); зайняті постійним доглядом за особами, що його потребують, відповідно до законодавства України, в разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим; інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законами випадках.
24 березня 2015 року до Дніпродзержинського ОМВК Дніпропетровської області на виконання Указу Президента України № 15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», затверджений Законом України № 113-VІІІ від 15.01.2015 року, для проведення призову за мобілізацією, проходження медичного огляду та відправлення у військову частину було виписано повістку військовозобов`язаному ОСОБА_4 . Однак, усупереч вказаних вимог законодавства, військовозобов`язаний ОСОБА_4 24.03.2015 року близько 12-30 год. в приміщенні Дніпродзержинського ОМВК Дніпропетровської області (м.Дніпродзержинськ, вул. Аношкіна, 3А) з метою ухилитися від призову за мобілізацією, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, відкрито, отримав повістку про прибуття до ОМВК м.Дніпродзержинська для відправлення до військової частини, але для подальшого призову за мобілізацією ОСОБА_4 не прибув.
Таким чином, військовозобов`язаний ОСОБА_4 24 березня 2015 року, близько 12.30 год. в приміщенні Дніпродзержинського ОМВК Дніпропетровської області (м.Дніпродзержинськ, вул. Аношкіна, 3А), усупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 1, 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Указу Президента № 15/2015 від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», затверджений Законом України № 113-VІІІ від 15.01.2015 року з метою ухилитися від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином попередженим про прибуття, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин від призову за мобілізацією відмовився.
Вищезазначені умисні дії ОСОБА_4 , що виразилися в ухиленні від призову за мобілізацією, органом досудового розслідування кваліфікуються за ст.336 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав у повному обсязі і надав пояснення про те, що 24 березня 2015 року у денний час в приміщенні Дніпродзержинського ОМВК Дніпропетровської області він відмовився від відправлення до військової частини, письмову заяву з відмовою від мобілізації він не писав. У скоєному розкаявся. Просив суд розглядати справу із застосуванням ст. 349 КПК України, оскільки фактичні обставини справи, пред`явлене йому обвинувачення йому зрозуміле, і він їх не оспорює. Також розуміє, що позбавляється права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку, і це його добровільна та істина позиція.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд, з урахуванням позиції обвинуваченого, думки прокурора, що не заперечував проти розгляду справи відповідно до ст. 349 КПК України, вважає за недоцільне дослідження тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, чи є його позиція добровільною і істинною. Судом обвинуваченому роз`яснено, що в цьому випадку він позбавляється права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Аналізуючи зібрані у справі докази суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні встановлена і доведена, а його умисні дії органами досудового слідства правильно кваліфіковані за ст. 336 КК України, як ухилення від призову за мобілізацією.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінальних правопорушень середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, те, що він не працює, раніше не судимий (а.п.25), має на утриманні малолітню дитину (а.п.29), не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра (а.п.28).
Щире каяття та сприяння органу досудового розслідування у розкритті кримінального правопорушення, суд відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
З урахуванням обставин і тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, пом`якшуючих його покарання обставин, суд вважає, що його виправлення можливе без відбування призначеного судом покарання у вигляді позбавлення волі, і він може бути звільненим від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Керуючись статтями 368, 370, 374-376 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.
Згідно ст. 76 КК України, покласти на засудженого ОСОБА_4 в період іспитового строку обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1