АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1721/15 Справа № 174/1209/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду матеріали кримінального провадження № 0000504 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2015 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Вільногірську Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-18.12. 2009 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 122 ККУкраїни до 2 років позбавлення волі,із застосуванням випробувального строку на 3 роки,
-05.10. 2010 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ч.3 ст. 185, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно- достроково 18.01. 2013 року на 1 рік 10 днів.
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2015 року ОСОБА_6 було визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України та призначено йому покарання:

-по ч. 2 ст. 186 КК України 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі;

-по ч. 2 ст. 190 КК України 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно покарання визначено шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим та остаточно до відбуття ОСОБА_10 призначено 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з поміщенням до кримінально-виконавчої установи на призначений строк.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що 29.09.2014 року, приблизно о 10 год. 10 хв., обвинувачений ОСОБА_9 знаходився біля магазину «Сатурн», який розташований по вул. Леніна, 20, в м. Вільногірську Дніпропетровської області, де у нього виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном, яке належить ОСОБА_11 , повторно, шляхом обману останнього. В цей же день, тобто 29.09.2014 року, приблизно о 10 год. 20 хв., ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, підійшов до раніше йому не знайомого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є особою похилого віку, який знаходився в своєму автомобілі марки «ВАЗ 21011» д.н. НОМЕР_1 , бежевого кольору, на проїжджій частині дороги біля магазину «Сатурн» та в ході розмови, шляхом обманних уговорів, за надання послуг по продажу 40 літрів бензинового палива А95 по 10 грн. за 1 літр, заздалегідь не маючи наміру на виконання взятих на себе зобов`язань, запропонував останньому придбати у нього вказану кількість бензину та передати йому 400 грн. в якості оплати.

ОСОБА_11 , виходячи зі своєї необізнаності та похилого віку, будучи впевненим в тому, що ОСОБА_9 виконає свою обіцянку та віддасть йому 40 л. бензинового палива А95, підвіз останнього до гаражів по вул. Степовій за каністрами, а потім на прохання ОСОБА_12 , в район ринку «Світанок», де знаходячись в своєму автомобілі марки «ВАЗ 21011» д.н. НОМЕР_1 , бежевого кольору, на проїжджій частині біля магазину «Теремок», що по вул. Промисловій, 12, в м. Вільногірську Дніпропетровської області, 29.09.2014 року, приблизно о 10 год. 40 хв., передав ОСОБА_9 в рахунок оплати за бензин грошові кошти в розмірі 400 грн. Після цього ОСОБА_9 , таким чином повторно, незаконно, умисно, з корисливих мотивів, заволодівши шляхом обману чужим майном, тобто вищевказаними грошовими коштами в сумі 400 грн., пішов в напрямку ринку «Світанок» та з місця скоєння злочину зник, розпорядившись грошима на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду, на загальну суму 400 грн.

29.09.2014 року, приблизно о 15 год. 30 хв., ОСОБА_9 прийшов на подвір`я домоволодіння АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_13 начебто з питання ремонту холодильника. Знаходячись на вказаному подвір`ї, у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном, яке належить ОСОБА_13 , шляхом обману останнього. В цей же день, тобто 29.09.2014 року, приблизно о 15 год. 35 хв., ОСОБА_9 реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном шляхом обману, повторно, в ході розмови з раніше йому не знайомим ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є особою похилого віку, викликавши заінтересованість останнього в придбанні 40 л бензинового палива А80 по 11 грн. за 1 л., заздалегідь не маючи наміру на виконання взятих на себе зобов`язань, запропонував останньому передати йому 450 грн. в рахунок оплати за бензин.

В свою чергу ОСОБА_13 , виходячи зі своєї необізнаності та будучи впевненим в тому, що ОСОБА_9 виконає свою обіцянку та віддасть йому 40 л бензинового палива А80, на прохання останнього, відвіз ОСОБА_9 в район складу ГММ ЦГТВ філії «ВГМК» ПрАТ «Кримський Титан», де знаходячись в своєму автомобілі марки «ВАЗ 2121 Ніва» на дорозі, яка веде до садівничого кооперативу «Металург», біля забору адміністративної будівлі ЦГТВ філії «ВГМК» ПрАТ «Кримський Титан», розташованої по вул. Транспортній, 13, в м. Вільногірську Дніпропетровської області, 29.09.2014 р., приблизно о 15 год. 50 хв., передав ОСОБА_9 в рахунок оплати за бензин грошові кошти в сумі 450 грн. Після цього ОСОБА_9 таким чином, повторно, незаконно, умисно, з корисливих мотивів, заволодівши шляхом обману грошовими коштами в сумі 450 грн., пішов в напрямку дачних будинків та з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 450 грн.

Крім того, 15.10.2014 року, приблизно о 10.00 годин, ОСОБА_9 знаходився біля приймального відділення КЗ «Вільногірська ЦМЛ» ДОР», розташованій по вул. Жовтневій, 72, в м. Вільногірську Дніпропетровської області, де у нього виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном, яке належить ОСОБА_14 , шляхом обману останнього. В цей же день, тобто 15.10.2014 року, приблизно о 10 год. 05 хв., ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, з метою заволодіння чужим майном, підійшов до раніше йому не знайомого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є особою похилого віку, та в ході розмови, шляхом обманних уговорів за надання послуг по продажу бензинового палива по 12 грн. за 1 л., заздалегідь не маючи наміру на виконання взятих на себе зобов`язань, запропонував останньому передати йому 300 грн. в якості оплати за бензин.

ОСОБА_14 , виходячи зі своєї необізнаності та похилого віку, будучи впевненим в тому, що ОСОБА_9 виконає свою обіцянку та передасть йому 25 л бензинового палива, прослідували разом з ОСОБА_9 на автомобілі, належному ОСОБА_15 під керуванням останнього, який не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_6 , до гаражу № НОМЕР_2 , розташованого в гаражному кооперативі №5 по вул. Промисловій в м. Вільногірську Дніпропетровської області, яким користується ОСОБА_14 , де в той же день, тобто 15.10.2014 p., приблизно о 10 год. 20 хв. передав ОСОБА_16 в рахунок оплати за бензин грошові кошти в сумі 300 грн. Після цього ОСОБА_9 , з метою придання правдивості своїм діям, разом ОСОБА_14 на вищевказаному автомобілі прослідували до будівлі ЦГТВ, розташованої по вул.Транспортна, 13, де ОСОБА_9 попрохав ОСОБА_14 на деякий час вийти з автомобілю, мотивуючи тим, що йому потрібно забрати бензин з території складу ЦГТВ, а у ОСОБА_14 немає відповідної перепустки, та повернувшись приблизно через 15 хвилин, разом з ОСОБА_14 , на вказаному автомобілі прослідували до території вищевказаної лікарні, де потерпілий ОСОБА_14 на вимогу ОСОБА_9 вийшов з машини, а ОСОБА_9 , таким чином повторно, незаконно, умисно, з корисливих мотивів, заволодівши шляхом обману чужим майном - вищевказаними грошовими коштами в сумі 300 грн., з місця скоєння злочину зник, розпорядившись грошима на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду, на загальну суму 300 грн.

17.11.2014 року, приблизно о 12 год. 50 хв., ОСОБА_9 знаходився біля банкомату КБ «ПриватБанк», який розташований праворуч від входу до магазину «Елена», що по вул. Варена, 36, в м. Вільногірську Дніпропетровської області, де побачив особу похилого віку - ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка підійшла до сходів, які ведуть до магазину і тримала в руці жіночій гаманець, та у нього виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення вказаного гаманцю.

В цей же день, тобто 17.11.2014 року приблизно о 13 год. 00 хв., ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, підбіг до ОСОБА_17 , яка є особою похилого віку, та діючи умисно, повторно, незаконно, відкрито, із корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, в присутності потерпілої, яка усвідомлювала вчинене викрадення, шляхом ривка, вирвав з правої руки останньої гаманець із синтетичного матеріалу сірого кольору з рожевими вставками, який матеріальної цінності для потерпілої не представляє, в якому знаходилися грошові кошти в сумі 450 грн., після чого, відкрито заволодівши таким чином вказаним майном, з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_17 матеріальну шкоду в розмірі 450 гривен.

Обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначеного йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України скасувати у зв`язку з недоведеністю його вини та непричетністю до вчинення зазначеного злочину.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 186 КК України скасувати у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 в суді і вичерпаності можливості їх отримання, провадження відносно обвинуваченого в цій частині закрити за п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України; вирок суду за епізодами за ч. 2 ст. 190 КК України змінити та призначити остаточне покарання у вигляді 2 (двох років) позбавлення волі.

В доповненнях захисник вказує на те, що потерпіла по обвинуваченню за ч2 ст. 186 КК України обмовила обвинуваченого, оскільки у обвинуваченого та онука потерпілої склалися неприязні стосунки. Вказує, що саме онук потерпілої спричинив обвинуваченому тілесні ушкодження 08.10. 2014 року.

На думку захисника, судом першої інстанції перевірявся даний факт та було встановлено що ОСОБА_9 дійсно 08.10. 2014 року звертався до лікувального закладу, та судом не надана належна оцінка даному факту.

Захисник в апеляційній скарзі посилається також на те, що у ході досудового слідства допитаний був свідок ОСОБА_18 , покази якого викликають сумніви.

Так, потерпіла допитувалася слідчим 19.11.2014 о 12.00-12.23годині. Тоді як з 13.00 до 13.30 за участю потерпілої проведено впізнання за фотознімками. В цей же час з 13 до 13.25 годин слідчий допитував свідка ОСОБА_18 , хоча потерпіла не запам`ятала свідка.

Захисник також вказує на те, що суд необґрунтовано відмовив йому в клопотанні про витребування від оператора мобільного зв`язку, яким користувався свідок ОСОБА_18 інформацію про з`єднання абонента з прив`язкою до базової станції в день злочину.

Вислухавши суддю - доповідача, думку обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу та прохав скасувати вирок суду т.к. вважає що його винуватість не доведена, доводи захисника обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого та своєї апеляційної скарги та прохав скасувати судове рішення в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України та закрити кримінальне провадження, в решті вирок змінити та призначити по ч.2 ст. 190 КК України 2 роки позбавлення волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів вважає ,що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Нормами ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в матеріалах кримінального провадження доказами в тій частині, в якій воно було оскаржено.

Висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність правової кваліфікації його дій за ч.2 ст.190 КК України обвинуваченим та його захисником в апеляційних скаргах не оспорюються. За викладених обставин, колегією суддів при розгляді вимог апеляційних скарг питання стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність правової кваліфікації його дій за ч.2 ст. 190 КК України не перевіряються.
Обвинувачений ОСОБА_19 у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок так як вважає що його вину за ч. 2 ст. 186 КК України не доведено. Захисник також наполягав на невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноті судового розгляду.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що висновки суду про винність ОСОБА_19 у вчиненні ним злочинів, за які його засуджено, підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_19 в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України повністю знайшла своє підтвердження у судовому засіданні першої інстанції.

Так, у ході досудового і судового розгляду потерпіла ОСОБА_20 давала послідовні покази з приводу того, що 17 листопада 2014 року приблизно о 12.50 годині підійшла зі своїм онуком до магазину щоб придбати йому шоколадку та бачила коло магазину хлопця , як було встановлено обвинуваченого. Коли потерпіла стала підійматися по сходах, обвинувачений плигнув через огорожу та вирвав у неї з рук гаманець у якому було 450 гривень.

Покази потерпілої щодо місця скоєння злочину узгоджуються с протоколом огляду місця події від 19 листопада 2014 року, де біля банкомату « ПриватБанк» праворуч розташовано магазин ОСОБА_21 ».

Потерпіла впевнено впізнала обвинуваченого в ході досудового розслідування як особу, яка біля магазину вихопила у неї гаманець з грошима. Впізнання органами досудового слідства було проведено згідно до вимог КПК та обґрунтовано визнано судом першої інстанції як належний та допустимий доказ.

Крім того, вказані докази не суперечать показам свідка ОСОБА_18 який будучи сторонньою особою давав незмінні покази з приводу того, що 17 листопада 2014 року бачив, як мешканець міста ОСОБА_9 відбігав від незнайомої бабусі, як на теперішній час він усвідомлює від потерпілої ОСОБА_20 . В руках у ОСОБА_6 свідок бачив предмет схожий на гаманець. Свідок ОСОБА_18 підійшовши до потерпілої та узнав, що хлопець, якого він знав як ОСОБА_6 , вихватив у потерпілої гаманець з грошима.

Оскільки вказаний свідок раніш не був знайомий з потерпілою та обвинуваченого ОСОБА_6 знав тільки як мешканця міста, покази ОСОБА_18 не викликають сумнівів у колегії суддів, а тому суд першої інстанції обґрунтовано посилався на покази вказаного свідка як на належний та допустимий доказ, який нічим не було спростовано у суді першої інстанції та при апеляційному розгляді.

Колегія суддів не може погодитися з доводами обвинуваченого та захисту про порушення кримінально- процесуального закону у ході допиту потерпілої та свідка та визнанні даних доказів такими що викликають сумніви.

Судом першої інстанції з цього приводу, було допитано в якості свідка працівника міліції, який провадив досудове розслідування ОСОБА_22 і який визнав що допустив описки у часі при оформлені протоколів допиту потерпілої та свідка ОСОБА_18 та суд надав вказаному факту оцінку та обґрунтовано визнав що вказані помилки не могли перешкодити повному та обґрунтованому досудовому розслідуванню та не можуть бути визнані підставами для визнання доказів недопустимими, оскільки учасники вказаних слідчих дій не заперечували проти проведення саме з ними вказаних слідчих дій.

Проведення впізнання потерпілою не заперечувалось та дана слідча дія була проведена у присутності понятих.

Крім того, свідок ОСОБА_18 , який саме був очевидцем скоєння злочину, був допитаний судом першої інстанції і саме його покази безпосередньо у суді були обґрунтовано визнані судом першої інстанції як допустимі та дані докази підтверджували винність обвинуваченого поза розумним сумнівом.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника з приводу надання потерпілої ОСОБА_20 до міліції неправдивого повідомлення щодо скоєння злочину саме обвинуваченим.

У судовому засіданні з даного приводу було допитано свідка ОСОБА_23 , який заперечував факт того, що між свідком та обвинуваченим виникли неприязні стосунки та саме ці стосунки були приводом подання потерпілою завідомо неправдивого повідомлення про злочин.

Крім того, потерпіла, яка була приведена до присяги, як в ході досудового так і при судовому розгляді, вказувала на те,що вона не була знайома з ОСОБА_9 . Тільки після вчинення відносно неї злочину, вона впізнала у відділку міліції у присутності понятих, обвинуваченого, як особу, який відкрито викрав у неї гаманець.

З показів свідка - очевидця ОСОБА_18 вбачається, що він не був знайомий з потерпілою і почав спілкуватися з нею саме після вчинення щодо неї злочину та саме вказаний свідок знав обвинуваченого та у ході досудового слідства і судовому засіданні вказав на ОСОБА_6 як на особу який відкрито викрав майно потерпілої, що на думку колегії суддів виключає подання потерпілою завідомо неправдивого повідомлення про злочин та спростовує доводи обвинуваченого та його захисту з приводу неправдивих показів потерпілої та свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_23 .

Той факт, що потерпіла не впізнала свідка у судовому засіданні насамперед вказує на те, що потерпіла не знала раніш свідка та не могла змовитися з метою обмовити обвинуваченого.

С достатньою повнотою, суд першої інстанції перевірив доводи обвинуваченого відносно онука потерпілої та виникнення між обвинуваченим та онуком потерпілої неприязних відносин.

Дійсно в матеріалах кримінального провадження ( л.д. 175-185 т.2) вбачається, що ОСОБА_9 звертався до лікарняної установи 08.10 2014 року та йому було виставлено діагноз: Перелом житньої щелепи, струс головного мозку, закрита черепно- мозкова травма. З цих же матеріалів вбачається що ОСОБА_9 просив не провадити перевірку органами міліції та вказував що травмувався сам.

Яким чином вказана вище травма пов`язана з онуком потерпілої не встановлено т.я. сам ОСОБА_9 не вказував хто його травмував. Крім того, судом також не встановлено зв`язку між відносинами ОСОБА_24 з ОСОБА_9 та скоєнням злочину відносно потерпілої ОСОБА_20 , а тому колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо позиції обвинуваченого як способу захисту.

Крім того, на думку колегії суддів, суд першої інстанції надав належну оцінку іншим доказам по кримінальному провадженню,оцінивши у сукупності докази, дав аналіз доводам захисту у вироку, що насамперед свідчить про обгрунтованність рішення суду, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника щодо недоведеності винуватості обвинуваченого не обґрунтовані та не основані на фактах.

Посилання захисту на неповноту судового розгляду у суді першої інстанції, на думку колегії судів нічим не обґрунтовано. Крім того, в апеляційній інстанції захисником не було заявлено жодного клопотання.

Положення ч. 1 ст. 404КПК ґрунтуються на принципі римського права tantum devolutum quatumappellatum («скільки скарги стільки рішення»). Тобто, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги з урахуванням змісту ч. 2 ст. 404 КПК.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені підчас кримінального провадження, за сукупності таких чинників: 1) наявність відповідного клопотання учасників кримінального провадження; 2) обставини, встановлені під час кримінального провадження, судом першої інстанції досліджено не повністю або з порушеннями.

Отже, відсутність клопотання про дослідження доказів не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та нових доказів захистом не надано, як не надано жодних клопотань, а тому апеляційна інстанція розглядає кримінальне провадження у межах апеляційних скарг та досліджених судом першої інстанції доказів.

Призначене судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому не має підстав для зміни судового рішення і в даній частині, а тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню і в частині призначення покарання.

Порушень вимог кримінально- процесуального закону та кримінального закону, які є безумовними підставами скасування або зміни судового рішення, колегією суддів, при розгляді кримінального провадження, не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2015 року відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня його проголошення, а засудженими у той же строк з дня отримання копії вироку апеляційного суду.
Судді:
Апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3