АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1709/15 Справа № 205/8759/15-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6 захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляцію прокурора на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2015 р., якою застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 12 лютого 2016 р. відносно :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

встановила:
Вказаною ухвалою в задоволенні клопотання слідчого СВ Ленінського ВП ДВП ГУНП України у Дніпропетровській області щодо обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовлено і застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту терміном до 12 лютого 2016 р. з покладанням на останнього відповідних обов`язків.
Відповідно до наданих органом слідства матеріалів, ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він 10 грудня 2015 р., близько 00 год. 35 хвил., діючи за попередньою змовою з невстановленими особами, знаходячись на вул. Сєченова у м. Дніпропетровську, з застосуванням до потерпілого ОСОБА_9 насильства небезпечного для життя та здоров`я, відкрито викрали майно останнього на загальну суму - 38 442 грв.
Вказані дії ОСОБА_8 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України.
Своє рішення суд вмотивував тим, що вказані у клопотанні слідчого ризики, не доведені та є необґрунтованими, оскільки наданими матеріалами не підтверджено, що ОСОБА_10 ухиляється від явки до слідчого чи перешкоджає здійсненню досудового слідства.
На підставі цього прийшов до висновку, про неможливість застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор не згоден з рішенням суду. В апеляції просить його скасувати. Обрати відносно ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування своїх доводів вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

Вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти спробам незаконного впливу на свідків та потерпілого і продовження злочинної діяльності.

Звертає увагу на дані про особу підозрюваного, який офіційно не працевлаштований, не одружений, раніше судимий за вчинення тяжкого злочину, відносно якого на даний час в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні ряду тяжких злочинів.

Посилається на те, що органами слідства обґрунтовано факт незаконного впливу на свідків і потерпілого, оскільки 17 грудня 2015 р. у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 показав, що ОСОБА_10 з ним зустрічався та просив не давати покази, які його викривають.

Вважає, що під час досудового слідства зібрано достатньо доказів, які підтверджують вину ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину.

Існування заявлених ризиків є обґрунтованими та такими, що підтверджуються наданими матеріалами.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав доводи своєї скарги та просив задовольнити її у повному обсязі.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти доводів апеляції та просили залишити її без задоволення, а ухвалу без змін.

В судових дебатах учасники підтримали такі ж позиції.

Заслухав суддю-доповідача, думки учасників судового засідання, дослідивши та перевіривши надані матеріали разом з доводами апеляції, колегія суддів прийшла до наступного.

При вирішення питання про обрання запобіжного заходу суд повинен керуватись вимогами ст. ст. 176, 178 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України - запобіжний захід під час досудового розслідування застосовується слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором. У своєму клопотанні слідчий повинен зазначити мету застосування та вид запобіжного заходу, а також належним чином мотивувати необхідність застосування саме цього виду запобіжного заходу, як того вимагають ст. ст. 177, 184 КПК.

Поряд з цим, розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя повинен перевірити правильність та обґрунтованість поданого клопотання.

Під час розгляду слідчий суддя повинен перевірити: обґрунтованість підозри та вагомість доказів, тяжкість правопорушення, суспільну небезпеку правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, репутацію та майновий стан підозрюваного, а також розмір майнової шкоди.

Тримання під вартою, відповідно до ст. 183 КПК, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Як вбачається з досліджених матеріалів, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінуємого тяжкого злочину при обставинах, на які посилається орган слідства.

Апеляційним переглядом встановлено, що в матеріалах кримінального провадження міститься достатньо доказів щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_10 . Вказане підтверджується протоколами допитів останнього, який вину у скоєному визнав повністю. Послався на деталі обставин скоєного злочину, способу заволодіння чужим майном, характеру застованого насильства, наслідків злочину, обсягу і особливостей майна, яке було викрадено у потерпілого. Крім того, підозра підтверджена даними, які містяться в протоколі про впізнання потерпілим ОСОБА_10 , як особу, яка нанесла тілесні ушкодження і відкрито заволоділа його майном; протоколом огляду мобільного телефону потерпілого, який добровільно видав для огляду ОСОБА_10 , яким за твердженнями останнього заволодів 10 грудня 2015 р., тобто в день події, що узгоджується з даними витягу з ЄРДР, відповідно до якого саме у вказаний день з застосуванням насильства невідомі особи відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_9 .

Перевіркою матеріалів встановлено, що Лєпшев раніше судимий за скоєння корисливого злочину, пов*язаного з посяганням на чужу власність до позбавлення волі з іспитом, в період якого скоїв сукупність тяжких злочинів, передбачених ст. ст. 289 ч. 2, 146 ч. 2, 189 ч. 2, 186 ч. 2 КК, у зв*язку з чим, на даний час в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться обвинувальний акт за вказаним обвинуваченням останнього, що на думку колегії суддів свідчить про те, що Лєпшев має схильність к скоєнню злочинів, з застосуванням насильства, що не дивлячись на наявність судимості та кримінального провадження, знов вчиняє злочин, що свідчить про відсутність наміру припинити свою злочинну діяльність, про небезпечність для суспільства, наявність ризиків скоєння нових злочинів, перешкоджанню слідству та суду у встановленні істини по справі.

Враховуючи дані про особу підозрюваного, який міцних соціальних зв`язків не має, згідно довідки УІО ГУНП України в Дніпропетровській області раніше судимий за вчинення корисливих, тяжких злочинів, що свідчить в свою чергу про те, що останній належних висновків для себе не зробив, продовжував займатися злочинною діяльністю.

Не може колегія залишити без уваги спосіб скоєння злочину, який вчинено групою осіб, з застосуванням насильства з причиненням шкоди для здоров`я потерпілого.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що сторона обвинувачення достатньо обґрунтувала свої висновки про наявність ризиків, на які посилається слідчий в клопотанні.

Крім того, тяжкість злочину і передбачене за нього покарання у вигляді тривалого позбавлення волі, можуть спонукати підозрюваного ухилитись від слідства, та вплинути на свідків та інших учасників провадження з метою уникнути відповідальності за скоєне, а також скоїти інший злочин.

Тому підтвердженням являються твердження ОСОБА_9 про те, що 17 грудня 2015 р. після допиту у якості потерпілого, ОСОБА_8 схиляв його не давати покази, які його викривають у скоєнні злочину при обставинах, на які той посилався. Ці дані, на переконання колегії, свідчать про наявність незаконного впливу на потерпілого і інших учасників провадження.

Доводи місцевого суду про безпідставність наведених ризиків спростовані даними, на які послався прокурор в апеляції і підтвердив їх в судовому засіданні і слідчий в клопотанні.

Посилання на з`явлення підозрюваного за викликом до слідчого це процесуальне зобов*язання, тому не може виправдовувати злочинну поведінку останнього, та не спростовує дані про те, що ОСОБА_10 будучи підозрюваним у вчиненні тяжких злочинів не буде переховуватись.

Обґрунтування викладені в ухвалі слідчого судді про те, що тяжкість покарання, яка загрожує підозрюваному, не може бути підставою для тримання під вартою, не є підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання йому домашнього арешту, а враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є необґрунтованим з огляду на тяжкість вчиненого злочину, особу підозрюваного, який у 18-річному віці у достатньо короткий час зміг скоїти декілька злочинів віднесених до категорії тяжких, в період іспитового строку, не дивлячись на існування кримінального попередження, продовжив злочинну діяльність, направлену на заволодіння чужим майном з застосуванням насильства, в групі осіб, належних висновків для себе не зробив.

Сукупність ризиків і обставин, на які посилається сторона обвинувачення свідчать про неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_10 менш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Сукупність наведених даних приводить колегію суддів до висновку, що рішення слідчого судді не відповідає вимогам процесуального закону, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а клопотання слідчого щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволенню.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_10 , колегія суддів вважає за необхідне, у відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України не визначати розмір застави, оскільки підозрюваним скоєно злочин із застосуванням насильства.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

постановила:
Апеляцію прокурора задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2015 р., якою частково задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 скасувати. Постановити нову, якою клопотання слідчого СВ Ленінського ВП ДВП ГУНП України у Дніпропетровській області щодо обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 12 лютого 2016 р.

Підозрюваного ОСОБА_8 взяти під варту в залі суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4