АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1-342/2000 Номер провадження 11/786/30/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

особи в інтересах якої подано апеляцію ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальну справу та матеріали клопотання про виправлення помилки за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 грудня 2000 року та на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 квітня 2015 року про внесення виправлень ,-

У С Т А Н О В И Л А:
Указаним вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, українця, не одруженого, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , не судимого;

визнано винним і призначено покарання за ст. 206 ч. 2 КК України (1960 р.) у вигляді 2 років позбавлення волі, за ст.. 187 ч. 2 КК України (1960 р.) у вигляді 1 року позбавлення волі ; на підставі ст.. 42 КК України (1960 р.) остаточно визначено покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродження і мешканця АДРЕСА_2 , українця, гр.. України, освіта середньо-технічна, не одруженого, не працюючого, не судимого;

визнано винним і призначено покарання за ст. 206 ч. 2 КК України (КК України 1960 р.) у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі, за ст.. 187 ч. 2 КК України ( 1960 р.) у вигляді 1 року позбавлення волі ; на підставі ст.. 42 КК України ( 1960 р.) остаточно визначено покарання у виді 2 років позбавлення волі;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця і мешканця АДРЕСА_3 , українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, працюючого вантажником в крамниці, раніше не судимого;

визнано винним і призначено покарання за ст.. 187 ч. 2 КК України (1960 р.) у вигляді 1 року позбавлення волі ; на підставі ст. 4 Закону України від 11 травня 2000 року «Про амністію» звільнено від призначеного покарання;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця і мешканця АДРЕСА_4 , українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, не судимого,

визнано винним і призначено покарання за ст. 187 ч. 2 КК України ( 1960 р.) у вигляді 1 року позбавлення волі ; на підставі ст. 4 Закону України від 11 травня 2000 року «Про амністію» звільнено від призначеного покарання;

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду зазначені особи були визнані винними та засудженні за вчинення хуліганських дій відносно потерпілого ОСОБА_13 ч. 2 ст. 206 КК України ( 1960 р.), а також були визнанні винними у вчиненні злочину, передбаченого ст.. 187 ч. 2 КК України ( 1960 р. ), а саме, за недонесення про скоєння ОСОБА_8 умисного вбивства потерпілого ОСОБА_13 .

Крім того, в мотивувальній частині даного вироку вказано про вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 потерпілого ОСОБА_13 , тобто вчинення злочину, передбаченого ст.. 94 КК України (1960 року).

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 квітня 2015 року внесено виправлення до мотивувальної частини вироку з посиланням на приписи ст.. 411 КПК України (1960 р. ) та прізвище ОСОБА_14 замінено на ОСОБА_15 .

Не погоджуючись із вироком адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду змінити , виключивши з мотивувальної його частини твердження суду про вчинення умисного вбивства потерпілого ОСОБА_13 ОСОБА_8 .

В обґрунтування апеляції адвокат посилається на те , що судом протиправно вирішено питання про винуватість особи за відсутності відповідного судового рішення та дослідження обставин згідно з приписами процесуального закону.

В іншій апеляційній скарзі адвокат просить скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 квітня 2015 року про внесення виправлень у вищезазначений вирок, посилаючись на те, що судом вирішено питання які не підлягають розгляду згідно з положеннями ст. 411 КПК України (1960 року), оскільки стосуються суті вироку та тягнуть погіршення становища особи.

Інші учасники судового розгляду вирок суду не оскаржували.

В ході апеляційного розгляду гр. ОСОБА_8 підтримав подану в його інтересах апеляцію.

Заслухавши суддю-доповідача , прокурора , який просив повернути апеляцію адвоката без розгляду , адвоката ОСОБА_7 , який підтримав подані апеляції та просив їх задовольнити , особу в інтересах якої подано апеляцію , потерпілу , провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінальної справи та доводи апеляцій , колегія суддів приходить до висновку , що апеляційні скарги адвоката підлягають частковому задоволенню з таких підстав:

Так статтею 129 Конституції України визначені основні засади судочинства і однією із вказаних засад є : «законність».

Виходячи із змістовного аналізу вказаної засади , вона полягає в тому , що під час розгляду справи в суді , суд має неухильно дотримуватися вимог Конституції України , кримінально-процесуального законодавства , міжнародних договір , згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України , вимог інших актів законодавства.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, сформованої місцевим судом (оригінал знищено за строком зберігання), в провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука перебувала кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_10 за ст..206 ч.2 , 186 ч.3 КК України в ред..1960 року , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 за ст..186 ч.3 КК України.

25 грудня 2000 року , постановляючи вирок Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області , в його мотивувальній частині в абзацах 2-4, зазначив , що у відсутності ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 гр.. ОСОБА_8 (надалі гр.. ОСОБА_8 згідно ухвали від 16.04.2015 р.) із застосуванням залізної труби вчинив умисне вбивство ОСОБА_13 . Як свідчать матеріали кримінальної справи , що надані місцевим судом , в провадженні суду в той час не перебувало справи по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства. Ці ж матеріали свідчать про те , що справа відносно ОСОБА_8 була виділена в окреме провадження.

За таких обставин , колегія суддів вважає , що місцевий суд припустився помилки і прийняв рішення про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства не маючи в своєму розпорядженні обвинувачення, яке було висунуто ОСОБА_8 та за відсутності особи , яку він визнав винуватою.

Що стосується доводів апеляції адвоката про скасування ухвали , якою було виправлено прізвище ОСОБА_8 , то вони на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Так крім помилкового визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_13 , судом також досліджувалися докази щодо осіб, відносно яких в його провадженні перебувала кримінальна справа.

Суд, зокрема, викладав в мотивувальній частині показання свідків, в яких вони називали, в тому числі, і прізвище « ОСОБА_15 ». Вказані показання свідків і їх повне викладення судом в мотивувальній частині вироку , на думку колегії суддів , жодним чином не створювали юридичних наслідків для осіб , стосовно яких суд не розглядав кримінальну справу за фактом умисного вбивства ОСОБА_13 .

Таким чином суд першої інстанції встановивши підстави для виправлення описки у вироку суду , а саме у прізвищі ОСОБА_8 , прийняв правильне рішення , яким усунув вказаний недолік вироку суду. Виправлення вказаної помилки, на думку колегії суддів, жодним чином не порушує права гр.. ОСОБА_8 . При цьому колегія суддів враховує , що встановлені підстави для виключення його прізвища із мотивувальної частини вироку як особи , яка скоїла умисне вбивство ОСОБА_13 .

Що стосується доводів прокурора про те , що адвокат не приймав участь у справі в 2000 році і відповідно до приписів ст. 348 КПК України в ред. 1960 року не має права на подачу апеляції від свого імені , колегія суддів виходить з такого.

Так дійсно в статті 348 КПК України в ред..1960 року не зазначено право адвоката особи , відносно якої судом прийнято рішення , яке стосується його інтересів і який не є обвинуваченим , засудженим , особою відносно якої застосовані примусові заходи виховного або медичного характеру , подати апеляцію.

Разом з тим стаття 129 Конституції України встановлює як одну із засад судочинства , право на апеляційне та касаційне оскарження.

Як вже зазначалось вище судом першої інстанції вироком від 25 грудня 2000 року було встановлено винуватість ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_13 . Сам ОСОБА_8 участі у судовому процесі не приймав, оскільки справа відносно нього була виділена в окреме провадження , пояснень в суді не давав. Прокурор , що приймав участь у справі в суді першої інстанції , після отримання вироку не скористався своїм правом на усунення помилки суду шляхом подачі апеляції , що стала підставою для даного апеляційного розгляду. Суд першої інстанції, поновивши ухвалою від 16 липня 2015 року адвокату ОСОБА_7 право на апеляційне оскарження вироку від 25 грудня 2000 року , фактично допустив до апеляційного розгляду апеляцію адвоката і відповідно дотримався такої із засад судочинства як право на апеляційне оскарження. В ході апеляційного розгляду гр.. ОСОБА_8 підтримав подану адвокатом в його інтересах апеляцію.

Колегія суддів також враховує , що особа може захищати свої порушені права у кримінальному судочинстві на стадії апеляційного розгляду як особисто так і через професійного адвоката. На користь цього свідчить і сам зміст статті 348 КК України. В даному випадку гр. ОСОБА_8 скористався своїм правом на захист шляхом залучення професійного адвоката і відмова у розгляді апеляції адвоката з формальних підстав , призведе до порушення гарантованих Конституцією України прав громадянина на доступ до правосуддя.

Зазначена позиція узгоджується із приписами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так п.с , ч.3 ст..6 Конвенції гарантує право особи захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника.

Виходячи з наведеного колегія суддів не вбачає підстав для відмови у прийнятті апеляції адвоката.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України в ред. 1960 року, колегія суддів апеляційного суду Полтавської області , -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах гр. ОСОБА_8 задовольнити частково;

Вирок Крюківського районного суду м. Кременчука від 25 грудня 2000 року змінити;

Виключити із мотивувальної частини вироку (абз.2-4) посилання суду на вчинення умисного вбивства ОСОБА_13 гр.. ОСОБА_8 та вважати , що вбивство вчинене особою щодо якої матеріали виділені в окреме провадження;

В іншій частині вирок суду залишити без змін;

Апеляцію адвоката ОСОБА_7 на Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 16 квітня 2015 року залишити без задоволення , а зазначену ухвалу без змін ;

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3