АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1207/2015 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 185КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року у кримінальному провадженні № 0001077 щодо обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в

м. Києві, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років;

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Як встановив суд першої інстанції у вироку, 03 лютого 2015 року приблизно о 03 годині ОСОБА_7 , знаходячись поруч із зупинкою громадського транспорту «вул. Генерала Наумова», що неподалік будинку № 46/2 по проспекту Академіка Палладіна в м. Києві, та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході конфлікту з ОСОБА_10 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс удар ліктем правої руки в обличчя ОСОБА_10 , від якого той впав на асфальт, та, не припиняючи своїх дій, продовжив умисно наносити удари кулаками обох рук в обличчя ОСОБА_10 , а коли той припинив чинити опір, численні удари ногами, взутими в берці з металевими пластинами, по різних частинах тіла ОСОБА_10 , від чого останній втратив свідомість. Своїми діями ОСОБА_7 , крім легких тілесних ушкоджень у вигляді численних забійних ран голови, саден та синців, умисно завдав ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження у вигляді поєднаної травма голови та грудної клітки з переломами кісток обличчя та ребер, крововиливами під м`яку мозкову оболонку та речовину мозку, дифузними ушкодженнями аксональних структур, набряком-набуханням головного мозку та шоком, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 о 23 год. 35 хв. настала смерть потерпілого.

Крім того, тієї ж ночі приблизно о 04 годині ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, в тому числі й ОСОБА_10 , який перебував у непритомному стані, перевірив вміст кишень його одягу, звідки таємно викрав мобільний телефон «Samsung» з сім картою оператора «Київстар», вартістю 425 грн., належний ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні - старший прокурор прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення і правильність юридичної кваліфікації його діяння, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років, за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України - остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 9 років 1 місяць.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання: безпідставно врахував поведінку обвинуваченого після скоєного, зокрема, виклик швидкої допомоги, бо зазначене не відповідає матеріалам провадження, відповідно до яких ОСОБА_7 залишив місця злочину, а його сповідування в подальшому у священика документально не підтверджується; необґрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, провокуючу поведінка потерпілого, оскільки відповідно до фактичних обставин події між потерпілим та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, який супроводжувався обопільною нецензурною лайкою; залишив без уваги ту обставину, що обвинувачений після вчинення особливо тяжкого злочину, вчинив злочин середньої тяжкості крадіжку майна потерпілого, при цьому заподіяні матеріальні збитки не відшкодував; не достатньо врахував особу ОСОБА_7 , який суспільно-корисною працею не займався.

У запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_9 просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та вважав вирок суду законним і обґрунтованим, заперечення обвинуваченого та захисника щодо доводів апеляційної скарги, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, а також за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час судового провадження колегія суддів не вбачає.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про надмірну м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Дотримуючись наведених вимог, суд першої інстанції, обираючи ОСОБА_7 вид та міру покарання врахував фактичні обставини і ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, один з яких - за ч. 2 ст. 121 КК України є тяжким, а не особливо тяжким, як помилково зазначає в апеляційній скарзі прокурор, а інший - за ч. 1 ст. 185 КК України злочином середньої тяжкості; відношення винного до своїх дій, визнавши обставинами, які пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння слідству; вчинення ОСОБА_7 злочинів у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою покарання обставиною; молодий вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки та інші дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, але притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, займається спортом, фактично проживає з бабусею і дідусем, яким допомагає в побуті, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра і дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 заслуговує покарання у виді позбавлення волі в мінімальній межі санкцій ч. 2 ст. 121 і ч. 1 ст. 185 КК України та застосував згідно з ч. 1 ст. 70 КК України принцип часткового складання покарань при призначенні йому остаточного покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд безпідставно визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, - провокуючу поведінку потерпілого, не заслуговують на увагу, оскільки в суді обвинувачений докладно показав про причини конфлікту між ним та потерпілим і такі показання не суперечать фактичним обставинам події та не були спростовані прокурором, отже у суду в результаті аналізу показань обвинуваченого були підстави прийняти до уваги і неправомірну поведінку потерпілого. З цих же підстав, досліджуючи показання ОСОБА_7 , які не суперечать матеріалам провадження, суд врахував і поведінку обвинуваченого після вчинення злочинів.

Щодо тверджень прокурора про невідшкодування ОСОБА_7 матеріальних збитків, завданих злочином, то в матеріалах провадження відсутні дані про їх розмір і вимога потерпілої про стягнення майнової шкоди з обвинуваченого, а та обставина, що ОСОБА_7 офіційно не працював не є достатньою для висновку, що він взагалі не займався суспільно-корисною працею.

З урахуванням викладеного, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, метою якого є виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, колегія суддів погоджується з вмотивованими висновками суду першої інстанції, що остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць буде достатнім для виправлення ОСОБА_7 , а доводи прокурора, що таке виправлення можливе лише протягом 9 років 1 місяця перебування обвинуваченого в умовах ізоляції від суспільства, вважає непереконливими.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 належить залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні старшого прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 05 травня 2015 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4