Справа № 464/2343/15-к
пр.№ 1-кп/464/13/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.01.2016 Сихівський районний суд міста Львова
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар ОСОБА_2 ,
за участі: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
цивільного позивача ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого (підсудного) ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бібрка Перемишлянського району Львівської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, невійськовозобов`язаного, розлученого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, судимого 02.04.2015 р. Перемишлянським районним судом Львівської області за ч.1 ст. 185 КК України до 150 годин громадських робіт (відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 17 січня 2014 року), покарання не відбуте, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 358 КК України,
встановив:
Підсудний ОСОБА_10 21 січня 2014 року близько 14.00 год, знаходячись у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, шляхом відкриття замкнених дверей за допомогою ключа, залишеного в замку, проник в одну з кімнат, яка була в користуванні потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , звідки таємно викрав наступне майно: ноутбук „Asus Core s3 2310M, чорного кольору, вартістю 8000 грн., зарядний пристрій, який входить у вартість ноутбука, та безпровідникову мишку для ноутбука, вартістю 70 грн., які належали ОСОБА_12 , та два мобільних телефони, які належали ОСОБА_13 , зокрема „Нокіа 311, білого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 1200 грн., в якому знаходилася сім-картка мобільного оператора зв`язку „Лайф № НОМЕР_2 , вартістю 10 грн., на якій були кошти на рахунку в сумі 5 грн., та „Нокіа Х3, ІМЕІ відсутній, вартістю 500 грн., та чохол чорного кольору, вартістю 50 грн. Внаслідок вчинення злочину ОСОБА_10 спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 8000 грн., потерпілій ОСОБА_13 на загальну суму 1765 грн.
Крім цього, ОСОБА_10 4 лютого 2014 року, отримавши від свого товариша ОСОБА_14 , видане на ім`я останнього 05.01.2006 р. пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 , маючи намір використовувати його з метою безоплатного проїзду в маршрутних таксі, відклеїв фотокартку ОСОБА_14 і вклеїв свою, чим вчинив підроблення документа, який надає права та звільняє від обов`язків.
Крім цього, ОСОБА_10 24 листопада 2014 року близько 9.15 год, знаходячись у приміщенні хостелу „Панхостел, що на вул. Городоцька, 45 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав ноутбук „HP 2055ER, білого кольору, вартістю 5000 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вищевказану суму коштів.
Крім цього, ОСОБА_10 27 грудня 2014 року в період часу з 10.00 год до 15.00 год, знаходячись на вул. Морозна, 21 у м. Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, шляхом підбору ключа проник всередину приміщення квартири АДРЕСА_3 , яка була в користуванні потерпілого ОСОБА_15 , звідки таємно викрав ноутбук „Acer Travel Mate MS 2205 (5320-202G12), вартістю 3500 грн., та мобільний телефон „Samsung Galaxy S, вартістю 5000 грн. В подальшому, з метою реалізації викраденого майна, за допомогою водія таксі ОСОБА_16 та документів останнього, якому ОСОБА_10 повідомив, що викрадений ноутбук належить йому, здав ноутбук у ломбард, що у ТЦ „Іскра на вул. Сихівська, 18 у м. Львові. Внаслідок вчинення злочину ОСОБА_10 спричинив потерпілому ОСОБА_15 матеріальну шкоду на загальну суму 8500 грн.
Крім цього, ОСОБА_10 24 січня 2015 року близько 11.00 год, знаходячись на вул. Зубрівська, 34 у м. Львові, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, за допомогою ОСОБА_17 , якому повідомив, що автомобіль є його власністю, незаконно заволодів автомобілем марки „ВАЗ 2106, коричневого кольору, р.н. НОМЕР_4 , який належить потерпілому ОСОБА_5 , шляхом завантаження на причіп автомобіля марки „Фіат Дукато, білого кольору, після чого збув такий автомобіль ОСОБА_18 за ціною 3000 грн.
Крім цього, ОСОБА_10 9 лютого 2015 року близько 16.00 год, знаходячись на пр. Червоної Калини, 39 у м. Львові, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, за допомогою ОСОБА_17 , якому повідомив, що автомобіль є його власністю, намагався незаконно заволодіти автомобілем марки „Форд Ескорт, білого кольору, р.н. НОМЕР_5 , вартістю 24564,19 грн., який належить потерпілому ОСОБА_19 , шляхом завантаження на евакуатор марки „Івеко Дел, р.н. НОМЕР_6 , однак не вчинивши всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, був викритий батьком потерпілого ОСОБА_20 , який викликав працівників міліції.

Крім цього, ОСОБА_10 10 лютого 2015 року близько 17.00 год, знаходячись на вул. Кавалерідзе, 12 у м. Львові, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, за допомогою ОСОБА_21 , якому повідомив, що автомобіль є його власністю, намагався незаконно заволодіти автомобілем марки „Москвич-412, білого кольору, р.н. НОМЕР_7 , вартістю 5931,19 грн., який належить потерпілому ОСОБА_22 , шляхом завантаження на автомобіль типу евакуатор, однак не вчинивши всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, був викритий дружиною потерпілого ОСОБА_23 .

Крім цього, ОСОБА_10 13 лютого 2015 року близько 16.40 год, знаходячись на вул. Зубрівська, 25А у м. Львові, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, за допомогою ОСОБА_24 , якому повідомив, що автомобіль є його власністю, попередньо домовившись про реалізацію автомобіля з ОСОБА_18 , намагався незаконно заволодіти автомобілем марки „Міцубіші Галант, червоного кольору, р.н. НОМЕР_8 , вартістю 52865,28 грн., який належить потерпілому ОСОБА_25 , шляхом завантаження на автомобіль марки „Мерседес, р.н. НОМЕР_9 , однак не вчинивши всіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з причин, що не залежали від його волі, був затриманий працівниками міліції на місці вчинення злочину.

Підсудний ОСОБА_10 у судовому засіданні винуватість у вчиненні злочинів за епізодами обвинувачення, що кваліфіковані за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 289 КК України (за епізодами щодо потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_5 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_25 ), а також за епізодом обвинувачення, що кваліфікований за ч.1 ст. 358 КК України, визнав повністю, підтвердив обставини, викладені в відповідних обвинувальних актах. Винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, категорично заперечив. Вказав, що під час слідчого експерименту себе обмовив та дав неправдиві показання, оскільки дії працівників міліції сприймав як психологічний тиск, до початку слідчої дії спілкувався з працівниками міліції, які запропонували свою версію подій, яку повторив під час слідчої дії. Крім цього, ствердив, що у нього в той час не було захисника. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 визнав частково: розмір відшкодування матеріальної шкоди не визнав, оскільки такий не підтверджено документально, в частині відшкодування моральної шкоди визнав повністю. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 не визнав, вважає, що розмір шкоди належним чином не доведено. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не визнав.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні дав показання про те, що ОСОБА_10 24.01.2015 р. викрав належний йому автомобіль „ВАЗ 2106, коричневого кольору, р.н. НОМЕР_4 , який продав ОСОБА_18 . Повідомив, що незадовго до викрадення бачив біля свого автомобіля особу, схожу на ОСОБА_10 , проте не впевнений, що це був саме він. Вказав, що відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 50000 грн. визначив з вартості схожих за характеристикою автомобілів. Крім цього, ствердив, що діями ОСОБА_10 йому заподіяна моральна шкода, оскільки автомобіль отримав в спадок від батьків, такий був дорогий йому також як пам`ять про них, дбав про його технічний стан та здійснив капітальний ремонт, автомобіль був у відмінному стані. Крім цього, у зв`язку з вчиненням щодо нього злочину порушений звичний ритм його життя, оскільки необхідно брати участь у слідчих діях та судовому процесі. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінив у 10000 грн. Цивільний позов повністю підтримав (Т.2 а.с.30-33, 100-107).
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні дав показання про те, що є власником хостелу „Панхостел, в якому проживав ОСОБА_10 . З приміщення хостелу останній викрав ноутбук „HP 2055ER, білого кольору, вартістю 5000 грн., чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму. При цьому, вказав, що чек чи інший документ про придбання ноутбука у нього відсутній, підтвердити вартість такого документально можливості не має. Також вказав, що діями ОСОБА_10 завдана моральна шкода, яку оцінив в 3000 грн., у зв`язку з тим, що в пам`яті ноутбука була база клієнтів хостелу, яку відновити неможливо (Т.5 а.с.19).
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за відсутності заперечень учасників судового провадження, суд за епізодами обвинувачення, що кваліфіковані за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 289 КК України (за епізодом щодо потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 , ОСОБА_5 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_25 ), а також за епізодом обвинувачення, що кваліфікований за ч.1 ст. 358 КК України, враховуючи повне визнання винуватості ОСОБА_10 за такими епізодами, обмежив дослідження доказів допитом підсудного, потерпілих в частині цивільних позовів, дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо цивільного позову та таких, що характеризують особу підсудного, оскільки докази щодо інших обставин ніким не оспорювалися. Наслідки визначення саме такого обсягу доказів, що підлягають дослідженню, учасникам судового провадження роз`яснені.
В частині обвинувачення за ч.1 ст. 289 КК України щодо потерпілого ОСОБА_8 суд досліджував докази в загальному порядку.
Кваліфікація дій підсудного ОСОБА_10 за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 358 КК України є правильною, оскільки останній вчинив: таємні викрадення чужого майна (крадіжки), повторно, а також з проникненням у житло; незакінчені замахи на незаконне заволодіння транспортними засобами, повторно; незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно; підроблення посвідчення, яке видається державною установою, і надає права та звільняє від обов`язків з метою його використання.
Обвинувачення ОСОБА_10 за ч.1 ст.289 КК України за епізодом незаконного заволодіння транспортним засобом, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_8 , яким фактично користувався ОСОБА_7 , не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.
Так, ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що 1 червня 2012 року біля 2 години, знаходячись біля житлового будинку АДРЕСА_4 , незаконно заволодів транспортним засобом, а саме, зламав замок передніх лівих дверей автомобіля марки „ВАЗ 21011, 1975 р.в., р.н. НОМЕР_10 , який згідно зі свідоцтвом про реєстрацію належав на праві власності ОСОБА_8 , проте перебував в користуванні ОСОБА_7 , після чого сів в салон автомобіля, зламав замок запалювання та таємно викрав вищевказаний автомобіль, вартість якого становила 5612,97 грн.
Згідно з протоколом огляду речових доказів від 23.06.2012 р., при огляді ділянки меліоративних систем, що між с. Миколаїв Пустомитівського району Львівської області та с. Печенія Золочівського району Львівської області на відстані 1800 метрів від с. Миколаїв вилучено автомобільні запчастини та деталі. В ході огляду таких виявлено, що залишки автомобіля частково пошкоджені та обпалені. При цьому, жодних слідів, речей, які б вказували на особу, яка незаконно заволоділа транспортним засобом чи доставила його на це місце, не виявлено. Виявлені запчастини та деталі долучені до матеріалів справи як залишки автомобіля „ВАЗ 21011, р.н. НОМЕР_10 (Т.1 а.с. 146-147, 148).
Крім цього, встановлено, що через два з половиною роки був затриманий ОСОБА_10 , з яким 19.02.2015 р. проведено слідчий експеримент. В ході такого ОСОБА_10 розповів та показав на місцевості як вчинив незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом (Т.1 а.с.166-173). Крім протоколу проведення слідчого експерименту від 19.02.2015 р., судом переглянуто відеозапис слідчого експерименту.
В судовому засіданні ОСОБА_10 вчинення цього злочину заперечив, вказав, що працівники міліції наполягали, щоб визнав свою винуватість у вчиненні вказаного епізоду. Ствердив, що перед слідчим експериментом ще до приходу понятих йому пояснили що саме необхідно розповідати та показувати, перепитували, чи все запам`ятав. Захисника йому не забезпечили.
ОСОБА_8 , який в ході досудового слідства визнаний потерпілим, оскільки за ним зареєстроване право власності на автомобіль, в судовому засіданні потерпілим себе не визнав, оскільки видав генеральну довіреність на користування та розпорядження автомобілем ОСОБА_7 та з того часу автомобілем не користувався. Заперечив пред`явлення цивільного позову, вказав, що підпис на такому йому не належить (Т.7 а.с.23-24). Жодні обставини щодо злочину йому не відомі.
Цивільний позивач ОСОБА_7 в судовому засіданні позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підтримав із підстав, що у такому викладені (Т.7 а.с.25-26). Також пояснив, що ОСОБА_10 знає з першого класу, з ним товаришував, останній бував в нього вдома та дозволяв йому користуватися автомобілем. Також зазначив, що ОСОБА_10 має навики ремонту автомобілів. Вважає, що ОСОБА_10 міг викрасти його автомобіль, оскільки одного разу виявив, що той, будучи в нього вдома, намагався викрасти велику суму коштів. При цьому, вказав, що після зникнення автомобіля також підтримував з ОСОБА_10 дружні відносини.
Таким чином, судом встановлено, що ні ОСОБА_8 , який визнаний потерплим, ні цивільному позивачу ОСОБА_7 достовірно не відомо, що саме ОСОБА_10 незаконно заволодів автомобілем. Серед доказів, на який покликається сторона обвинувачення, як на такі, що доводять винуватість ОСОБА_10 , є лише протокол проведення слідчого експерименту та відеозапис такого.
Разом з тим, в ході судового розгляду на основі висновку судово-психіатричного експерта №503 від 23.09.2015 р. встановлено, що ОСОБА_10 в тому числі і станом на лютий 2015 року, оскільки до та після цього вчиняв інші злочини, коли проводився слідчий експеримент, виявляв ознаки органічного розладу особистості та поведінки, змішаного генезу (травми голови та судинні розлади) з наростаючим психоорганічним синдромом, наявні в нього розлади психічної діяльності хоча і не досягали рівня хворобливих розладів, однак значною мірою впливали на достатнє розуміння ним ситуації правопорушення, власного місця та ролі в цій ситуації, а емоційно-вольові розлади привели до порушення контролю діяльності і здатності регулювати свою поведінку, а тому за своїм психічним станом ОСОБА_10 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, однак не в повній мірі.
Крім цього, в ході допиту свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , які брали участь як поняті під час слідчого експерименту, судом виявлено розбіжності в анкетних даних понятого ОСОБА_28 , який насправді ОСОБА_26 та проживає у АДРЕСА_5 , а не АДРЕСА_6 , як зазначено в протоколі.
Враховуючи наведене, проведення слідчого експерименту з ОСОБА_10 без участі захисника суперечило п.3 ст. 52 КПК України та такий доказ визнається судом недопустимим.
Крім цього, суду не надано інших доказів винуватості ОСОБА_10 , зокрема, жодних слідів, речей чи на місці злочину, чи на місці виявлення залишків автомобіля, за місцем проживання ОСОБА_10 органом досудового слідства виявлено не було. Обґрунтування винуватості лише показаннями самого обвинуваченого під час досудового розслідування, навіть і під час слідчого експерименту, проведеного без участі захисника, за відсутності інших доказів, що вказують на причетність особи до вчинення злочину, породжує обґрунтовані сумніви, які необхідно тлумачити на користь обвинуваченого.
У зв`язку з недоведеністю винуватості та відсутністю будь-яких процесуальних можливостей здобути докази за вищевказаним епізодом на даний час, ОСОБА_10 в цій частині обвинувачення необхідно виправдати.

Призначаючи покарання підсудному ОСОБА_10 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, серед яких невеликої тяжкості (ч.1 ст. 358 КК України), середньої тяжкості (ч.2 ст. 185 КК України), та тяжкі (ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України), щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, що є обставинами, які пом`якшують покарання, особу підсудного, який розлучений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т.5 а.с.51-53), хворіє на вегето-судинну дистонію за церебральним типом, з астено-невротичним синдромом, з приводу чого неодноразово звертався до невролога Бібрської районної лікарні (Т.2 а.с. 132), визнаний непридатним до військової служби зі зняттям з військового обліку на підставі п.б ст. 18 наказу МОУ №2-94, №207-99 (Т.6 а.с.88), не працює, посередньо характеризується за місцем проживання та ув`язнення (Т.4 а.с.100, т.6 а.с. 130), має судимість.
Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №503 від 23.09.2015 р. ОСОБА_10 на даний час хронічним психічним захворюванням не страждає, виявляє ознаки органічного розладу особистості та поведінки, змішаного генезу (травми голови та судинні розлади) з наростаючим психоорганічним синдромом; наявні в нього розлади психічної діяльності не досягають рівня хворобливих розладів, а тому не позбавляють його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; в період інкримінованих дій також хронічним психічним захворюванням не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, а виявляв ознаки вищевказаного розладу; наявні в нього розлади психічної діяльності хоча і не досягали рівня хворобливих розладів, однак значною мірою впливали на достатнє розуміння ним ситуації правопорушення, власного місця та ролі в цій ситуації, а емоційно-вольові розлади привели до порушення контролю діяльності і здатності регулювати свою поведінку, а тому за своїм психічним станом ОСОБА_10 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, однак не в повній мірі (Т.2 а.с.91-92).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_10 необхідно призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення є неможливим без ізоляції від суспільства, з конфіскацією майна.
На підставі ч.1, 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 2 квітня 2015 року (Т.7 а.с.184-185) у виді 150 годин громадських робіт, яке не відбуте, більш суворим покаранням за даним вироком, ОСОБА_10 необхідно призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, з конфіскацією майна.
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає серед іншого у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Судом встановлено, що у ході вчинення злочину підсудний ОСОБА_10 незаконно заволодів автомобілем потерпілого ОСОБА_5 , місцезнаходження якого не встановлено.
В ході судового розгляду призначено судову автотоварознавчу експертизу за матеріалами кримінального провадження з метою визначення ринкової вартості станом на 24.01.2015 р. автомобіля „ВАЗ 2106, р.н. НОМЕР_11 , 1984 р.в., що належить потерпілому ОСОБА_5 . На клопотання експерта про надання для проведення судової експертизи транспортного засобу судом надано відповідь, що місцезнаходження такого в ході досудового розслідування не встановлено.
Згідно з повідомленням експерта НДЕКЦ ГУМВС України у Львівській області №9/286 від 16.07.2015 р., оскільки відсутня можливість безпосередньо оглянути та дослідити автомобіль, з метою визначення його технічного стану та пробігу, а в матеріалах кримінального провадження недостатньо інформації, необхідної для проведення дорученого експертного дослідження, визначити ринкову вартість автомобіля неможливо (Т.2 а.с. 145).
З метою обґрунтування розміру завданої злочином матеріальної шкоди потерпілим надано суду фотознімок викраденого автомобіля та інформацію з мережі Інтернет про ціни на автомобілі такої ж марки, року випуску та комплектації (Т.3 а.с.100-107).
Разом з тим, суд дійшов до висновку, що надана потерпілим інформація є недостатньою для висновку про те, що вартість викраденого ОСОБА_10 автомобіля становить 50000 грн., оскільки автомобіль складається з деталей, які можуть мати різний ступінь зносу, автомобілі однієї марки та моделі можуть мати різну комплектацію, а з наданих матеріалів достовірно встановити таку неможливо.
Враховуючи наведене, у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити за недоведеністю.
Однак, суд прийшов до переконання, що дії підсудного спричинили потерпілому моральні страждання у зв`язку з незаконним заволодінням його автомобілем та переживання через втрату речі, котра залишилася як пам`ять про батьків та не може бути відновлена. Враховуючи глибину душевних страждань, характер вчинених протиправних дій, що призвели до заподіяння шкоди, визнання позову у цій частині підсудним, а також вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що розмір грошового відшкодування за завдану моральну шкоду потерпілому повинен становити 10000 грн.
Крім цього, суд дійшов висновку, що діями ОСОБА_10 завдано моральної шкоди потерпілому ОСОБА_6 , яка полягала у викраденні ноутбука, яким користувався в роботі, в пам`яті якого була важлива інформація, однак повернути викрадене неможливо. Враховуючи наведене, розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 2000 грн., що відповідає глибині душевних страждань потерпілого. У задоволенні цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди необхідно відмовити у зв`язку з тим, що розмір шкоди не підтверджено належними доказами.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 , беручи до уваги його заперечення щодо пред`явлення та підписання ним такого позову, необхідно залишити без розгляду.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 необхідно відмовити, у зв`язку з тим, що винуватість ОСОБА_10 за відповідним епізодом не доведена.
Речові докази у справі, а саме:
-автомобіль „Форд Ескорт, білого кольору, р.н. НОМЕР_5 , переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_19 , необхідно залишити у власності останнього (Т.1 а.с.107);
-мобільний телефон „LG, мобільний телефон „Еріксон, зарядний пристрій, годинник, медаль, що передані на зберігання в камеру схову Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, необхідно повернути ОСОБА_10 (Т.1 а.с. 206-208);
-автомобіль „Міцубіші Галант, червоного кольору, р.н. НОМЕР_8 , переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_25 , необхідно залишити у власності в останнього (Т.1 а.с.212);
-диски з відеозаписами слідчих дій, інформацією щодо телефонних з`єднань, долучені до матеріалів кримінального провадження, необхідно залишити при таких матеріалах (Т.1 а.с. 180, 297);
-посвідчення № НОМЕР_3 , долучене до матеріалів кримінального провадження, необхідно залишити у таких матеріалах (Т.6 а.с. 60, 64);
-автомобільні запчастини та деталі, вилучені 23.06.2012 р. при огляді ділянки меліоративних систем, що між с. Миколаїв Пустомитівського району Львівської області та с. Печенія Золочівського району Львівської області на відстані 1800 метрів від с. Миколаїв, передані на зберігання у камеру зберігання речових доказів Перемишлянського РВ ГУМВС України у Львівській області, необхідно повернути ОСОБА_7 (Т.7 а.с.127).
Крім цього, з ОСОБА_10 на користь держави необхідно стягнути витрати на проведення експертиз:
-вартість судової автотоварознавчої експертизи №9/93 від 28.02.2015 р. у розмірі 368,28 грн. (Т.1 а.с.145-150);
-вартість судової автотоварознавчої експертизи №9/94 від 02.03.2015 р. у розмірі 368,28 грн. (Т.1 а.с.220-224);
-вартість судової автотоварознавчої експертизи №9/95 від 02.03.2015 р. у розмірі 368,28 грн. (Т.1 а.с.239-244);
-вартість проведення дактилоскопічної експертизи №4/1487 від 14.01.2015 р. розмірі 393,12 грн. (Т.4 а.с.33-39);
-вартість проведення судово-технічної експертизи №6/109 від 13.02.2014 р. у розмірі 391,20 грн. (Т.6 а.с.56-59).
Судові витрати на проведення автотоварознавчого дослідження, а саме: висновок №2/13 від 19.11.2015 р. 811,40 грн. (Т.7 а.с.128-143), необхідно віднести в рахунок держави.
Керуючись статтями 370, 374 КПК України, суд,
засудив:
ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 358 КК України, та призначити покарання:
-за ч.2 ст. 185 КК України три роки позбавлення волі;
-за ч.3 ст. 185 КК України три роки шість місяців позбавлення волі;
-за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 289 КК України п`ять років позбавлення волі з конфіскацією майна;
-за ч.2 ст. 289 КК України п`ять років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;
-за ч.1 ст. 358 КК України шість місяців арешту.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_10 призначити остаточне покарання п`ять років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі частин 1, 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Перемишлянського районного суду м. Львова від 2 квітня 2015 року у виді 150 годин громадських робіт, більш суворим покаранням за даним вироком, ОСОБА_10 призначити остаточне покарання п`ять років шість місяців позбавлення волі з конфіскацією належного на праві власності майна.
ОСОБА_10 за ч.1 ст. 289 КК України (за епізодом незаконного заволодіння транспортним засобом, зареєстрованим за ОСОБА_8 та який перебував в користуванні ОСОБА_7 ), виправдати.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
У задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 залишити без розгляду.
Речові докази у справі, а саме:
-автомобіль „Форд Ескорт, білого кольору, р.н. НОМЕР_5 , переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_19 , залишити у власності останнього (Т.1 а.с.107);
-мобільний телефон „LG, мобільний телефон „Еріксон, зарядний пристрій, годинник, медаль, що передані на зберігання в камеру схову Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, необхідно повернути ОСОБА_10 (Т.1 а.с. 206-208);
-автомобіль „Міцубіші Галант, червоного кольору, р.н. НОМЕР_8 , переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_25 , залишити у власності в останнього (Т.1 а.с.212);
-диски з відеозаписами слідчих дій, інформацією щодо телефонних з`єднань, долучені до матеріалів кримінального провадження, залишити при таких матеріалах (Т.1 а.с. 180, 297);
-посвідчення № НОМЕР_3 , долучене до матеріалів кримінального провадження, залишити у таких матеріалах (Т.6 а.с. 60, 64);
-автомобільні запчастини та деталі, вилучені 23.06.2012 р. при огляді ділянки меліоративних систем, що між с. Миколаїв Пустомитівського району Львівської області та с. Печенія Золочівського району Львівської області на відстані 1800 метрів від с. Миколаїв, передані на зберігання у камеру зберігання речових доказів Перемишлянського РВ ГУМВС України у Львівській області, повернути ОСОБА_7 (Т.7 а.с.127).
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави витрати на проведення експертиз:
-вартість судової автотоварознавчої експертизи №9/93 від 28.02.2015 р. у розмірі 368,28 грн. (Т.1 а.с.145-150);
-вартість судової автотоварознавчої експертизи №9/94 від 02.03.2015 р. у розмірі 368,28 грн. (Т.1 а.с.220-224);
-вартість судової автотоварознавчої експертизи №9/95 від 02.03.2015 р. у розмірі 368,28 грн. (Т.1 а.с.239-244);
-вартість проведення дактилоскопічної експертизи №4/1487 від 14.01.2015 р. розмірі 393,12 грн. (Т.4 а.с.33-39);
-вартість проведення судово-технічної експертизи №6/109 від 13.02.2014 р. у розмірі 391,20 грн. (Т.6 а.с.56-59), а всього 1889 (одну тисячу вісімсот вісімдесят дев`ять) гривень 16 (шістнадцять) копійок.
Судові витрати на проведення автотоварознавчого дослідження, а саме: висновок №2/13 від 19.11.2015 р. 811,40 грн. (Т.7 а.с.128-143) віднести в рахунок держави.
Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_10 , до набрання вироком законної сили залишити без зміни тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислювати з 13 лютого 2015 року (Т.1 а.с.181-185).
Зарахувати ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення з 13 лютого 2015 року до моменту набрання вироком законної сили у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Апеляційна скарга на вирок подається до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою, у той самий строк з дня вручення копії вироку.

Головуючий ОСОБА_1