УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №296/7656/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.ст.115 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2016 року
м. Житомир
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора: ОСОБА_7 ,
обвинуваченого: ОСОБА_8 ,
представника потерпілих: ОСОБА_9 ,
захисника: ОСОБА_10 ,
перекладача: ОСОБА_11 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина Республіки Азербайджан, уродженця
с. Гарабагли, Сальянського району Республіки Азербайджан, має посвідку на постійне проживання в Україні, проживає по
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено - тримання під вартою.
Початок строку відбуття покарання ухвалено обчислювати з 24 квітня 2013 року.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 391, 20 грн. витрат пов?язаних з проведенням судово-дактилоскопічної експертизи.
Речові докази:
- сонцезахисні окуляри, чотири скляні чарки, скляну пляшку, зразок грунту з речовиною бурого кольору, спортивну куртку, чорну куртку, джинси, туфлі ухвалено знищити;
- автомобіль марки «TOYOTA Camry» НОМЕР_1 залишено ОСОБА_14 .
Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що близько 10 години 22 квітня 2013 року під час розпиття спиртних напоїв в кафе «Буфет» по вул. Малинській, 4 в м. Житомирі, на грунті неприязних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_15 виник конфлікт під час якого вони вийшли на вулицю, де продовжували ображати один одного. Щоб запобігти даному конфлікту, їх спільний знайомий ОСОБА_16 відвів ОСОБА_15 в сторону. В цей час ОСОБА_8 пішов на автостоянку, що неподалік вказаного кафе, сів за кермо належного йому автомобіля марки «TOYOTA Camry» державний номерний знак НОМЕР_1 та став рухатись по автостоянці торгівельного майданчику «Східний», що по вул. Народицькій, 1 в с. Оліївка Житомирського району. Побачивши близько 10 год. 50 хв. ОСОБА_15 , який розмовляв з ОСОБА_16 . ОСОБА_8 зупинив керований ним автомобіль навпроти ОСОБА_15 і ОСОБА_16 . Взявши ножа у салоні автомобіля, підійшов до ОСОБА_15 . Незважаючи на те, що ОСОБА_16 стояв між ними та намагався захистити собою ОСОБА_15 від дій ОСОБА_8 , між ними відбулась бійка. Під час бійки, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно наніс ножем один удар ОСОБА_15 в праву частину грудної клітини. В результаті спричинив ОСОБА_15 колото-різану рану з пошкодженням гілок правої підпахвової артерії, що призвело до масивної крововтрати та є тяжким тілесним ушкодженням за критерієм небезпеки для життя, що знаходиться у прямому причино-наслідковому зв`язку з настанням його смерті. Після чого місце злочину залишив.
На вирок суду подані апеляційні скарги.
В апеляційній скарзі прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_12 просить вирок скасувати. Ухвалити новий вирок. Визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначити йому покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати в сумі 391,20 грн. Речові докази: сонцезахисні окуляри, чотири скляні чарки, скляну пляшку, контрольний зразок ґрунту з речовиною бурого кольору - знищити, спортивну куртку, чорну куртку, сині джинсові штани, чорні туфлі, автомобіль «TOYOTA Camry» державний номерний знак НОМЕР_1 повернути власнику. Посилається на те, що вирок суду є незаконним через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Суд, мотивуючи застосування ст. 69 КК України у вироку зазначив, що обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, є з`явлення із зізнанням, щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди. Однак, у продовж судового слідства ОСОБА_8 неодноразово змінював свої показання, наполягав на тому, що не наносив потерпілому удар ножем, що потерпілий сам нахромився на ніж або ж, що не пам`ятає як потерпілому було спричинено тілесні ушкодження ножем. ОСОБА_8 не надав чіткої відповіді на запитання чи визнає він свою вину в інкримінованому йому злочині за ч.1 ст.115 КК України. Вважає, що ОСОБА_8 не визнав свою вину у вчиненні умисного вбивства потерпілого ОСОБА_15 . Позиція обвинуваченого свідчить лише про невизнання своєї вини та намагання у будь - який спосіб уникнути відповідальності за вчиненні ним дії. Судом першої інстанції, всупереч ст. 65 КК України, не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та інші обставини, що впливають на призначення покарання, що призвело до призначення більш м?якого покарання, ніж передбачено законом. Злочин ОСОБА_8 вчинено в стані алкогольного сп`яніння.
Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить в вирок змінити. Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.1 ст.115 КК України на ст. 119 КК України. Призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче нижчої межі санкції передбаченої вказаною статтею, обмежившись відбутим. Посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам кримінального провадження, судом істотно порушені норми КПК України. Вважає, що висновки суду про наявність у ОСОБА_8 умислу на спричинення смерті потерпілому суперечать встановленим обставинам справи та положенням Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров`я особи». Про відсутність умислу на вчинення саме вбивства свідчать не тільки покази ОСОБА_8 , свідків по справі, а й поведінка обвинуваченого після вчинення дій щодо ОСОБА_15 . Вказує, що суд першої інстанції помилково вбачає наявність умислу у ОСОБА_8 саме на спричинення смерті потерпілому в тому, що у нього був ніж, який він демонстрував, що він начебто продовжив вже закінчений конфлікт і не відреагував на присутнього на місці події ОСОБА_16 , який перешкоджав йому наносити удари. При цьому суд не взяв до уваги, що за показами ОСОБА_16 , ОСОБА_15 також був активним учасником бійки. Наявність у ОСОБА_8 ножа пояснюється бажанням висловити своє відношення до тяжких образ ОСОБА_15 і їх припинення. Суд мав би врахувати висновки комісійної психіатричної експертизи щодо психологічного та психіатричного стану обвинуваченого в момент конфлікту. Адже саме винна поведінка потерпілого стала причиною конфлікту та його бажання вступити в бійку. Потерпілий не намагався уникнути конфлікту. ОСОБА_8 перебував у стресовому стані після цих подій, що підтверджується показами дружини обвинуваченого. У обвинуваченого з потерпілим були гарні дружні стосунки.
Вважає, що якщо виходити з обставин бійки то видно, що нанесений ОСОБА_8 потерпілому удар був не цілеспрямований, без великої сили прикладання, що свідчить про відсутність наміру спричинення смерті, а й тяжких ушкоджень. Це фактично свідчить про злочинну недбалість з боку ОСОБА_8 . Про відсутність в діях ОСОБА_8 цілеспрямованих рухів саме на спричинення ушкоджень ОСОБА_15 свідчить і висновок комісійної судово-медичної експертизи. Судом зовсім не було звернуто увагу на психологічний стан обвинуваченого в момент бійки з потерпілим. ОСОБА_8 в силу своїх психологічних особливостей, а також в силу виховання (культурні та національні чинники), підвищеній образливості в процесі конфлікту міг взагалі забути про наявність небезпечної зброї в руках і можливості при замаху рукою у відповідь на удар потерпілого спричинити останньому тяжкі телесні ушкодження. Також судом не враховано висновок комісійної судово-медичної експертизи щодо відсутності анатомічних утворень в місці знаходження колото-різаної рани та по ходу раневого каналу та той факт, що при наданні своєчасної медичної допомоги потерпілого можливо було спасти. На перебіг ускладнень у вигляді крововтрати могли вплинути супутні фактори як то алкогольне сп`яніння, артеріальна гіпертензія тощо. Потерпілий знаходився в стані середнього ступеня алкогольного сп`яніння.
Наявні докази та доводи захисту, наведені в судових дебатах судом не були проаналізовані в сукупності. Встановлені обставини у поєднанні з іншими об`єктивними даними в сукупності не дають підстав вважати, що ОСОБА_8 мав умисел на спричинення смерті потерпілому. Крім того, судом допущено істотні порушення кримінального процесуального закону, а саме вимог ст. 416 КПК України. Захисник вважає, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад інкримінованого йому злочину і його дії слід кваліфікувати як вбивство з необережності.
В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_13 ОСОБА_9 просить вирок змінити. Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.1 ст.115 КК України на ст. 119 КК України. Призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, обмежитись відбутим. Посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам кримінального провадження. Судом першої інстанції надана неналежна оцінка висновкам судово-медичних експертиз та поясненням експерта, які він надавав в судовому засіданні. В діях ОСОБА_17 відсутній склад злочину передбачений ч.1 ст. 115 КК України. ОСОБА_8 не мав умислу на вбивство ОСОБА_15 .
Вказує, що ОСОБА_8 товаришував з батьком потерпілого і потерпілий ніколи не чув про неприязні стосунки між ними, відшкодував їм матеріальну та моральну шкоду. Потерпілий не наполягав на суворості покарання. Призначене судом покарання є занадто тяжким.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг захисника та представника потерпілого, обвинуваченого, його захисника ОСОБА_18 , представника потерпілого, ОСОБА_9 , які підтримали подані ними апеляційні скарги та заперечували проти апеляційної скарги прокурора, переглянувши матеріали кримінального провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України в межах апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно дослідив подані суду докази. Дав їм правильну юридичну оцінку. Прийшов до вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_15 , та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України. Вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК України.
Безпосередньо ОСОБА_8 не заперечує свою причетність до нанесення 22 квітня 2013 року ОСОБА_15 удару ножем. Під час судового слідства давав покази, що між ним і ОСОБА_15 після того як вони в компанії його брата, ОСОБА_19 та ОСОБА_16 вживали алкогольні напої виник конфлікт у зв?язку з чим їх попросили залишити кафе де вони знаходилися. На вулиці потерпілий ОСОБА_15 продовжував ображати його та його родичів, але завдяки ОСОБА_20 та брату ОСОБА_19 конфлікт було припинено. Після цього він пішов до свого автомобіля. Проїзджаючи повз ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , які розмовляли між собою, ОСОБА_21 почав висловлювати в його адресу образливі слова та жестами висловлював неповагу до нього. Тоді він, взявши ножа, вийшов з автомобіля. Підійшов до ОСОБА_21 . В цей час ОСОБА_20 , який знаходився поряд, почав закривати ОСОБА_21 , а його утримувати за руки. У цей час ОСОБА_21 намагався вдарити його в обличчя, а він у відповідь лівою рукою, у якій знаходився ніж, вдарив потерпілого. При проведенні слідчого експерименту з участю ОСОБА_8 він давав покази, що в кафе між ним і ОСОБА_21 виник конфлікт але його брату і товаришу вдалося не допустити бійки. Коли вони вийшли з кафе то ОСОБА_21 почав ображати його ще більш принизливими матірними словами провокуючи бійку. Побоюючись що в ОСОБА_21 могла бути при собі зброя, він пішов до других воріт ринку де знаходився його автомобіль і взяв з автомобілі ніж. Повернувшись з ножем, хотів проучити ОСОБА_21 , оскільки конфлікт між ними ще не був вичерпаним. ОСОБА_21 хотів його вдарити, а він у відповідь в пориві гніву наніс йому удар ножем але вбивати ОСОБА_21 наміру не мав. Показував, що присутній при цьому ОСОБА_16 намагався позбавити їх можливості вдарити один одного. Піднімав у верх руки. Коли він вдарив ОСОБА_15 , ОСОБА_16 його штовхнув і відтягнув в сторону. Сказав, що він зарізав ОСОБА_15 . При цьому показав механізм нанесення удару ножем ОСОБА_15 в грудну клітину, який узгоджується з висноком судово-медичної експертизи.
За показами свідка ОСОБА_16 , близько 09 години 22 квітня 2015 року він разом з ОСОБА_15 , ОСОБА_8 і ОСОБА_22 в кафе Буфет розпивали спиртні напої. У цей час між ОСОБА_8 і ОСОБА_15 виникла сварка. На вимогу офіціантки вони покинули кафе. На вулиці ОСОБА_8 і ОСОБА_15 продовжили сварку. Він забрав і відвів в сторону ОСОБА_15 , а ОСОБА_8 сам пішов від них. Через деякий час до них на автомобілі під?їхав ОСОБА_8 , вийшов з автомобіля тримаючи в лівій руці ножа, якого демонстративно підняв над головою, став наближатися до ОСОБА_15 . Він став між ОСОБА_15 та ОСОБА_8 і намагався зупинити останнього. ОСОБА_8 обійшовши його праворуч наніс ОСОБА_15 удар ножем. В цей час він відштовхнув ОСОБА_8 в сторону і разом з ним впав на землю. Під час слідчого експерименту з участю ОСОБА_16 він безпосередньо на місці показав обставини та дії ОСОБА_8 , за яких останній, незважаючи на його намагання відвернути удар, наніс удар ножем ОСОБА_15 .
Згідно висновків експертів, №380, №10/229 смерть ОСОБА_15 настала об 11 годині 15 хвилин 22 квітня 2013 року від гострої крововтрати внаслідок пошкодження гілок правої підпахвової артерії.
Відповідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №16 виявлене у ОСОБА_15 тілесне ушкодження утворилося за обставин, на які вказують ОСОБА_8 та свідки.
За даними протоколів огляду місця події від 22 квітня 2013 року, місцем де ОСОБА_15 було заподіяно тілесне ушкодження, яке призвело до його смерті є вулиця Малинська, 4 в м. Житомирі, поблизу ринку Малинський.
Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд дотримався загальних засад передбачених ст.ст. 50, 65 КК України. Судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який позитивно характеризується, страждає рядом хронічних захворювань, потребує лікування, одружений, має на утриманні малолітню доньку, дружина є інвалідом 2-ї групи і потребує сторонньої допомоги, як підприємець у сфері торгівлі, надає благодійну допомогу дітям обласного центру соціально-психологічної реабілітації Сонячний дім, клопотання спільноти азербайджанців м.Житомира про призначення обвинуваченому покарання не пов?язаного з позбавленням волі, обставину, яка обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп?яніння та обставини, що пом?якшують покарання, з?явлення із зізнанням, щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, думку потерпілих, де потерпіла ОСОБА_23 у вирішенні питання призначення покарання поклалася на розсуд суду, а потерпілий ОСОБА_13 не наполягав на суворості покарання та просив призначити покарання непов?язане з позбавленням волі.
За наведених обставин, доводи прокурора, що вирок суду є незаконним через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що судом першої інстанції, всупереч ст. 65 КК України, не в повній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та інші обставини, що впливають на призначення покарання, що призвело до необґрунтованого призначення більш м?якого покарання ніж передбачено законом, не відповідає матеріалам провадження та свідчить про протилежне.
Такими, що не відповідають матеріалам провадження є і доводи прокурора, що у продовж судового слідства ОСОБА_8 неодноразово змінював свої показання, наполягав на тому, що не наносив потерпілому удар ножем, що потерпілий сам нахромився на ніж або ж, що не пам`ятає як потерпілому було спричинено тілесні ушкодження ножем, не надав чіткої відповіді на запитання чи визнає він вину в інкримінованому йому злочині за ч.1 ст.115 КК України.
У продовж досудового та судового слідства ОСОБА_8 не заперечував, що саме він наніс удар потерпілому ножем, давав однакові покази щодо нанесення удару. Проте вважає, що наніс такий удар з необережності і його дії мають кваліфікуватися за іншою статтею кримінального кодексу. ОСОБА_8 , вибачався перед потерпілими, добровільно надав їм кошти на відшкодування моральної шкоди, протягом судових засідань в суді першої та апеляційної інстанції засуджував свої дії, що є свідченням щирого каяття. Наявність таких обставин, як з?явлення із зізнанням, щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, які наведені у вироку суду, відповідно до ст. 69 КК України, давали суду першої інстанції підстави для призначення ОСОБА_8 більш м?якого покарання ніж передбачено законом. Призначене ОСОБА_8 судом першої інстанції покарання за своїм видом і розміром не є м?яким, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Доводи захисника ОСОБА_10 та представника потерпілого, ОСОБА_9 , що висновки суду не відповідають обставинам кримінального провадження і свідчать про відсутність у ОСОБА_8 умислу на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_15 і його дії підлягають перекваліфікуванню з ч.1 ст.115 на ст.119 КК України, що суд першої інстанції помилково вбачає наявність умислу у ОСОБА_8 саме на спричинення смерті потерпілому в тому, що у нього був ніж, який він демонстрував, що він начебто продовжив вже закінчений конфлікт і не відреагував на присутнього на місці події ОСОБА_16 , який перешкоджав йому наносити удари, при цьому суд не взяв до уваги, що за показами ОСОБА_16 , ОСОБА_15 також був активним учасником бійки, що про відсутність умислу свідчить і поведінка ОСОБА_8 , і що якщо виходити з обставин бійки то видно, що нанесений ОСОБА_8 потерпілому удар був не цілеспрямований, без великої сили прикладання, що свідчить про відсутність наміру спричинення смерті, а й тяжких ушкоджень, що фактично свідчить про злочинну недбалість з боку ОСОБА_8 , є безпідставними, такими, що не відповідають матеріалам провадження.
Як вбачається з матеріалів провадження, свідків події, що не оспорюється і обвинуваченим ОСОБА_8 , під час розпиття спиртних напоїв в кафе, між ОСОБА_8 і ОСОБА_15 виник конфлікт. Вони вийшли на вулицю де ображали один одного. ОСОБА_16 бажаючи припинити між ними конфлікт відвів ОСОБА_15 в сторону. ОСОБА_8 в цей час пішов на автостоянку, яка знаходиться неподалік кафе в якому вони розпивали з потерпілим та іншими особами спиртні напої. Сівши в автомобіль ОСОБА_8 під?їхав до ОСОБА_15 , який у цей час розмовляв з ОСОБА_16 . Взявши в салоні автомобіля ніж і демонструючи його, підійшов до ОСОБА_15 . Між ними став ОСОБА_16 , який намагався захистити ОСОБА_15 . Утримував ОСОБА_8 за руки, не даючи можливості йому нанести удар ножем ОСОБА_15 . Проте ОСОБА_8 , обійшовши його праворуч, наніс ОСОБА_15 удар ножем в праву частину грудної клітини, після чого останній впав на землю. У цей час ОСОБА_16 , відштовхнув ОСОБА_8 в сторону і разом з ним впав на землю. ОСОБА_16 сказав ОСОБА_8 , що він зарізав Забіта. Оскільки ОСОБА_16 в цей час тримав ОСОБА_8 за одяг він попросив його відпустити. І тільки після цього ОСОБА_8 залишив місце події. Саме про таку послідовність подій в своїх показах, при проведенні слідчих експериментів вказували, як сам ОСОБА_8 так і свідки, ОСОБА_16 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 .
Такі дії ОСОБА_8 свідчать про спрямування його умислу на позбавлення життя потерпілого, що він усвідомлював, передбачав і бажав настання смерті ОСОБА_15 і виключає кваліфікацію його дій за ст.119 КК України, вчинення вбивства через необережність. За висновками комплексної судової психолого- психіатричної експертизи №135-2014 від 25.03 2014 року поведінка ОСОБА_8 в момент скоєного протиправного діяння була послідовною, цілеспрямовано активною, не позбавляла його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Наведені висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, правовій позиції Верховного Суду України висловленій в п.22 постанови №2 від 07 лютого 2003 року Про судову практику у справах про злочини проти життя та здоров?я особи та у постанові Верховного Суду України від 31 січня 2013 року по справі №5-32кс12, що питання про наявність у діях особи умислу на вбивство суд повинен виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, треба враховувати спосіб, знаряддя злочину, локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного, що передувала події, їх стосунки. При цьому також слід враховувати, що вбивство, яке було наслідком дії особи, котра хоча й не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилася до такого наслідку, можливість якого вона свідомо допускала, має кваліфікуватися як умисне вбивство. Відповідальність за умисне спричинення смерті настає і у випадках, коли винний, умисно завдаючи шкоду потерпілому, не передбачає конкретно, яка саме шкода матиме місце, допускаючи можливість будь-якої шкоди, в тому числі й смерті, яка фактично настає.
Ні висновки комісійної судово-медичної експертизи, ні висновки інших судових експертиз, проведених у даному провадженні, не містять даних про відсутність в діях ОСОБА_8 цілеспрямованих рухів на спричинення ОСОБА_15 ушкоджень, як на те в апеляційній скарзі посилається захисник ОСОБА_10 . Такі доводи є надуманими.
Такими, що не відповідають матеріалам провадження, є доводи захисника, що суд мав би врахувати висновки комісійної психіатричної експертизи щодо психологічного та психіатричного стану обвинуваченого в момент конфлікту, оскільки саме винна поведінка потерпілого стала причиною конфлікту та його бажання вступити в бійку і потерпілий не намагався уникнути конфлікту. Як вбачається з матеріалів провадження, вироку суду, при постановлені судового рішення судом першої інстанції досліджувалися і враховувалися висновки судових експертиз, в тому числі щодо психологічного та психіатричного стану обвинуваченого в момент конфлікту, яким у вироку надана юридична оцінка. За висновками, комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №135-2014 від 25.03.2014 року та амбулаторної судово-психіатричної експертизи №179-2013 від 14.05.2013 року, ОСОБА_8 будь-якими психічними захворюваннями не страждав і не страждає, його поведінка в момент скоєного протиправного діяння була послідовною, цілеспрямовано активною, не позбавляла його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Стороною захисту не доведено, а судом не встановлено, що тільки винна поведінка потерпілого стала причиною конфлікту та його бажання вступити в бійку і потерпілий не намагався уникнути конфлікту.
За наведених вище обставин є неспроможними і доводи захисника, що наявність у ОСОБА_8 ножа пояснюється бажанням висловити своє відношення до тяжких образ ОСОБА_15 і їх припинення. Крім того, стороною захисту не подано, а судом першої інстанції не встановлено, наскільки тяжкими були образи ОСОБА_15 .
З наведених підстав доводи захисника, що ОСОБА_8 в силу своїх психологічних особливостей, а також в силу виховання (культурні та національні чинники), підвищеній образливості в процесі конфлікту міг взагалі забути про наявність небезпечної зброї в руках і можливості при замаху рукою у відповідь на удар потерпілого спричинити останньому тяжкі тілесні ушкодження є безпідставними.
Безпідставними є доводи захисника, що судом не враховано висновок комісійної судово-медичної експертизи щодо відсутності анатомічних утворень в місці знаходження колото-різаної рани та по ходу раневого каналу та той факт, що при наданні своєчасної медичної допомоги потерпілого можливо було спасти, на перебіг ускладнень у вигляді крововтрати могли вплинути супутні фактори, як то алкогольне сп`яніння, артеріальна гіпертензія тощо. Судом при постановлені вироку враховані висновки судових експертиз щодо заподіяння ОСОБА_15 тілесних ушкоджень внаслідок яких настала його смерть, в тому числі і висновок комісійної судово-медичної експертизи №16 від 05.03.2015 року. Даним судовим експертизам дана юридична оцінка з врахуванням поданих суду сторонами кримінального провадження доказів. Як встановлено судом, удар ОСОБА_15 було заподіяно близько 10 години 50 хвилин. За матеріалами провадження об 10 годині 53 хвилини на місце події прибула карета швидкої медичної допомоги, яка об 11 годині 05 хвилин доставила потерпілого в хірургічне відділення 1-ї міської лікарні м.Житомира. Поняття надання своєчасної медичної допомоги є оціночним. Докази, що така медична допомога була надана потерпілому несвоєчасно, сторонами кримінального провадження суду не подавалися.
Доводи представника потерпілого, що судом першої інстанції надана неналежна оцінка висновкам судово-медичних експертиз та поясненням експерта є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження. Судом надана належна оцінка висновкам судових експертиз та роз?ясненням судового експерта з урахуванням зібраних в провадженні доказами. Висновки судових експертиз не містять будь-яких даних, які б свідчили про відсутність в діях обвинуваченого складу злочину передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Посилання захисника, що потерпілий знаходився в стані середнього ступеня алкогольного сп`яніння не впливають на доведеність вини ОСОБА_8 .
Щодо доводів захисника, що ОСОБА_8 після цих подій перебував у стресовому стані і що у обвинуваченого з потерпілим були гарні дружні стосунки то такі обставини не є свідченням про відсутність у нього умислу на позбавлення життя потерпілого.
За матеріалами провадження, в ході судового слідства судом в повному об?ємі досліджені подані сторонами кримінального провадження докази і їм надана правильна юридична оцінка. Доводи ж захисника, що судом не були проаналізовані наявні докази та доводи захисту наведені під час судових дебатів не відповідають матеріалам провадження.
Безпідставними, є доводи захисника, що судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме вимог ст. 416 КПК України. Стаття 416 КПК України передбачає особливості нового розгляду судом першої інстанції після скасування судом апеляційної інстанції вироку. Цією статтею передбачено, що при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання. Як вбачається з матеріалів провадження, попередній вирок суду першої інстанції, де ОСОБА_8 було засуджено за ч.2 ст.121 КК України, скасовано у зв?язку з відсутністю в матеріалах провадження технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції і суд апеляційної інстанції був позбавлений можливості перевірити доводи апеляційних скарг.
За наведених обставин, колегія суддів підстав для скасування чи зміни вироку з мотивів наведених в апеляційних скаргах учасників кримінального провадження не вбачає.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув?язнення, строк зарахування попереднього ув?язнення проводиться з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_8 був затриманий у даному кримінальному провадженні 24 квітня 2013 року, після чого йому було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в послідуючому продовжувався. Станом на день постановлення рішення апеляційним судом, 02 лютого 2016 року, строк попереднього ув?язнення ОСОБА_8 становить 2 роки 9 місяців і 9 днів, що перевищує розмір призначеного виду покарання призначеного судом першої інстанції. Враховуючи наведене, ОСОБА_8 підлягає звільненню з-під варти.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги прокурора в кримінальному провадженні, ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та представника потерпілого ОСОБА_13 , ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 17 листопада 2015 року щодо ОСОБА_8 без зміни.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_8 , строк його попереднього ув?язнення з 24 квітня 2013 року по 02 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_8 з-під варти в залі суду.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: