АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 620/693/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11КП/790/2010/15 Доповідач апел.інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст.389ч.1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 620/693/15-к по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч.1 ст.389 КК України
за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Зачепилівського районного суду Харківської області від 8 вересня 2015 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 8 вересня 2015 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Леб`яже Зачепилівського району Харківської області, українку, громадянку України, з середньою освітою, не працюючу, не заміжню, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , судиму 09.09.2014 року за ч.1 ст. 125 КК України до штрафу в сумі 510 грн.,
визнано винною і засуджено за ч.1 ст.389 КК України до 2 років обмеження волі. Застосувавши ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробувальним строком на 1 рік. На підставі ст. 71 КК України повністю приєднано невідбуте покарання у виді штрафу в розмірі 510 грн. за вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 09.09.2014 року. Згідно ст.72 КК України покарання за вироком Зачепилівського районного суду Харківської області від 09.09.2014 року у виді штрафу в розмірі 510,00 грн. ухвалено виконувати самостійно.
З цим вироком не погодився заступник прокурора Харківської області, який подав апеляційну скаргу і просив вирок змінити частині призначеного покарання, вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.1 ст.389 КК України без призначення покарання.
Вислухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного:
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винною у тому, що вона 09.09.2014 року вироком Зачепилівського районного суду Харківської області була визнана винною та засуджена за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., який в місячний строк сплачено не було. 10.11.2014 року було видано виконавчий лист про стягнення штрафу з ОСОБА_7 на користь держави та передано до ВДВС Зачепилівського РУЮ Харківської області, де 12.01.2015 року було відкрито виконавче провадження, відповідна постанова направлялась сторонам, боржнику було надано добровільний строк на виконання виконавчого документу, в який штраф не було сплачено. В ході примусового виконання боржнику ОСОБА_7 неодноразово відправлялись виклики із зобов`язанням з`явитися до ВДВС Зачепилвського РУЮ для вирішення питання про сплату штрафу або надання підтверджуючих документів про сплату, але остання на виклики не прибувала, за місцем реєстрації не проживала, що було встановлено при неодноразовому виїзді державним виконавцем. 11.06.2015 року ВДВС Зачепилівського РУЮ Харківської області було винесено постанову про повернення виконавчого документу та направлено стягувачу. Відповідно до довідки УПСЗН Зачепилівської РДА ОСОБА_7 мала змогу сплатити штраф вчасно, оскільки в період з вересня 2014 року по теперішній час отримує соціальну допомогу від держави.
Обставини події та кваліфікація дій обвинуваченої за ч.1 ст.389 КК України ніким не оспорені, і висновки суду в цій частині ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Разом з тим, призначаючи покарання, суд першої інстанції допустив низку порушень вимог кримінального закону, що регламентують порядок призначення покарання.
Так, застосувавши вимоги ст.75 КК України, суд, при цьому, не застосував вимоги ст.76 КК України, незважаючи на те, що згідно вимог ч.3 ст.75 КК України у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Тобто законодавець пов`язує можливість звільнення від покарання з випробуванням з покладенням на засуджену особу певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Пославшись на ст.71 КК України й на повне приєднання невідбутого покарання, суд першої інстанції, на порушення цієї норми кримінального закону, не зазначив, до чого саме /до якого покарання/ він приєднує це покарання і не визначив остаточне покарання за сукупністю вироків, хоча зазначив, що покарання у виді штрафу має виконуватися самостійно.
Крім того, суд незаконно призначив ОСОБА_7 покарання у виді 2 років обмеження волі, оскільки відповідно вимог ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи, а з матеріалів кримінального провадження і самого вироку вбачається, що ОСОБА_7 має трьох неповнолітніх дітей, у т.ч. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто віком (на момент ухвалення вироку) 10 років, 5 років і 4 місяці відповідно.
Тому в частині призначеного покарання вирок має бути змінений у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.
Оскільки санкція ч.1 ст.389 КК України, крім обмеження волі, передбачає тільки покарання у виді виправних робіт, а згідно вимог ч.2 ст.57 КК України виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, обвинувачена на має дитину у віці (на момент ухвалення вироку) 4 місяців, покарання за цією нормою не могло бути їй призначено взагалі. Суд мав або закрити кримінальне провадження і звільнити обвинувачену від кримінальної відповідальності або постановити обвинувальний вирок і звільнити її від покарання.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області ОСОБА_11 задовольнити.
Вирок Зачепилівського районного суду Харківської області від 8 вересня 2015 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Скасувати вирок у частині призначеного покарання і звільнення від покарання на підставі ст.75 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.1 ст.389 КК України без призначення покарання, згідно ч.1 ст.74 КК України.
В решті цей вирок суду залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення ухвали.

Головуючий-суддя суддя суддя
_________________ __________________ ___________________

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14