Справа № 299/1872/13-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

20.10.2015 місто Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання
ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду кримінальне провадження за №11-кп/777/37/15 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2014 року, яким
ОСОБА_9 ,
уродженця та мешканця
АДРЕСА_1 , з середньою
освітою, одруженого, має на утриманні
малолітню дитину, непрацюючого,
раніше не судимого,
громадянина України,-
у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України визнано не винуватим та виправдано в зв`язку з недоведеністю наявності в його діянні складу кримінального правопорушення.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 судом залишено без розгляду. Роз`яснено потерпілому ОСОБА_6 його право, відповідно до вимог ч.7 ст. 128 КПК України, пред`явити цивільний позов у порядку цивільного судочинства.
Речові докази у кримінальному провадженні,- автомобілі марок «AUDI Q7», з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 та «КІА MAGENTIS 2/0 16V», з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2 ,- ухвалено судом повернути за належністю відповідно обвинуваченому ОСОБА_9 та потерпілому ОСОБА_6 .
Вирішено судом і питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Виправдовуючи обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції в оскарженому судовому рішенні зазначив, що ні органом досудового розслідування під час здійснення досудового слідства, ні прокурором під час розгляду кримінального провадження в суді, не надано суду належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів того, що потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості саме внаслідок порушення обвинуваченим ОСОБА_9 правил дорожнього руху і такі наслідки перебувають у причинному зв`язку з допущеними порушеннями.
У апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вказаного судового рішення і ухвалення апеляційним судом нового вироку, яким просить визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити щодо нього покарання у вигляді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, посилаючись на те, що висновки суду, викладені у вироку, на думку прокурора, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, вимогам закону; судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема, вимог ст.ст. 370, 374 КПК України та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Інші учасники судового провадження судове рішення в апеляційному порядку не оскаржили.
У запереченні на апеляційну скаргу прокурора потерпіла ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що заяв, повідомлень про вчинене кримінальне правопорушення, заяв про залучення її до кримінального провадження в якості потерпілої вона не подавала, будь-якої шкоди діями її чоловіка обвинуваченого ОСОБА_9 їй не заподіяно.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора про скасування виправдувального вироку і ухвалення щодо обвинуваченого ОСОБА_9 обвинувального вироку, доводи потерпілого ОСОБА_6 , його представника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу прокурора, доводи потерпілої ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_8 про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Стаття 11 КК України визначає злочином, передбачене цим Кодексом, суспільно небезпечне винне діяння, вчинене суб`єктом злочину.
Злочином за який передбачено кримінальну відповідальність за ч.1 ст. 286 КК України визнається порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, окрім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення злочину, обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, ст.ст. 2, 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно роз`яснення, даного в п. 23 постанови №5 Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», із наступними змінами, недопустимим є обвинувальний ухвал при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості зібрання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
З матеріалів кримінального провадження, зокрема, обвинувального акта убачається, що органом досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення у тому, що він 24 червня 2012 року приблизно о 19-ій годині 30-ій хвилині, керуючи власним технічно справним автомобілем марки «AUDI» моделі «Q7», з державним реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , в якому знаходилась пасажирка ОСОБА_10 та рухаючись по проїзній частині автодороги на вул. Спортивній в с.Перехрестя Виноградівського району в напрямку м.Виноградів, не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги п.п. 1.2, 1.3, 1.5, 10.1, 11.3 «Правил дорожнього руху України», а також не врахував дорожню обстановку, не впорався із керуванням свого транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху, створивши небезпеку для руху зустрічному транспорту та в подальшому допустив зіткнення із автомобілем марки «КІА» моделі «MAGENTIS», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 .
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля марки «КІА» моделі «MAGENTIS» ОСОБА_6 та пасажир автомобіля марки «AUDI» моделі «Q7» ОСОБА_10 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Вказані дії ОСОБА_9 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення ним правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.
З матеріалів кримінального провадження належним чином досліджених судом першої інстанції та, за клопотанням учасників судового провадження, і судом апеляційної інстанції, зокрема висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи за №10 від 16 квітня 2014року убачається що при судово-медичних освідуваннях у потерпілого ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лобної ділянки, пігментації шкірних покривів обох колінних суглобів, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку.
Наведені тілесні ушкодження виникли внаслідок дії обмеженої травмуючої поверхні тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, механізму тертя, можливо в салоні легкового автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді і можуть вкладатися в час події, яка мала місце 24 червня 2012 року.
Згідно п.п. 2.3.5 та п.п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лобної ділянки, пігментації шкірних покривів колінних суглобів кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Згідно даних рентгенографії органів грудної клітки правої половини грудної клітки потерпілого ОСОБА_6 , при комісійному ретроспективному перегляді рентгенограм встановлено, що ознак перелому, кісткової мозолі ребер потерпілого не виявлено, а тому попередній діагноз перелом IV ребра справа по середньо ключовій лінії встановлено помилково (а.п.,а.п. 6-14, Т.4).
Вказані обставини ствердив в судовому засіданні суду апеляційної інстанції і судово-медичний експерт ОСОБА_11 .
Таким чином, як обґрунтовано зазначено у вироку судом першої інстанції, наведеними обставинами спростовуються посилання органу досудового розслідування про те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24 червня 2012ироку о 19-ій годині 30-ій хвилині на вул. Спортивній в с.Перехрестя Виноградівського району за участю автомобілів, якими керували обвинувачений ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_6 останньому спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідно до вимог ст. 477 КПК України кримінальне провадження щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України може бути розпочате слідчим або прокурором лише на підставі заяви потерпілого, - якщо воно вчинено чоловіком (дружиною) потерпілого.
Як обґрунтовано встановлено судом першої інстанції, потерпіла ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_9 є дружиною та чоловіком, які тривалий час проживають у фактичному шлюбі, мають спільний побут, спільну дитину та ведуть спільне господарство.
Потерпіла ОСОБА_10 у порядку, передбаченому ст.ст. 214, 477 КПК України, з заявою до слідчого, прокурора про вчинене щодо неї кримінальне правопорушення, зокрема, передбачене ч.1 ст. 286 КК України не зверталася.
Окрім того, вказано заява не підписана слідчим.
При допиті ОСОБА_10 в якості потерпілої остання заявила клопотання про роз`яснення її права як потерпілої на угорській мові, залучення до участі у кримінальному провадженні перекладача, однак, на порушення вимог ст. 56 КПК України, вказані права потерпілої їй не роз`яснено, а також не роз`яснено змісту ст. 63 Конституції України, ст. 18 КПК України.
Протокол про допит ОСОБА_10 в якості потерпілої від 26 січня 2013 року слідчим також не підписано (а.с.,а.с. 8-12,Т.2).
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи за №49 від 21 серпня 2014 року на момент проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_10 яких небудь тілесних ушкоджень при зовнішньому огляді не виявлено.
З «висновку експерта» за № 233 від 14 серпня 2012 року видно, що на момент проведення судово-медичної експертизи у ОСОБА_10 виявлено тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому п`ясної фаланги 5-го пальця правої кісті, яке кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості.
Вказане тілесне ушкодження у потерпілої ОСОБА_10 виникло у часі від 2-ох тижнів до 2-3-ох місяців до первинного рентген обстеження, яке було проведено 14 серпня 2012 року.
Не виключена можливість того, що тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому п`ясної фаланги 5-го пальця правої кісті без зміщення у потерпілої ОСОБА_10 виникло при падінні з вертикального положення на тверде земельне покриття, ударом правою кистю об сторонні предмети або покриття (а.с.,а.с. 49-53, Т.4).
Як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в судовому засіданні суду апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_10 давала показання згідно яких тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому п`ясної фаланги 5-го пальця правої кисті вона спричинила собі при падінні біля басейну на подвір`ї свого дворогосподарства АДРЕСА_1 незадовго до дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю її чоловіка ОСОБА_9 .
За медичною допомогою вона не заверталася, і лише 14 серпня 2012 року, при її рентгенообстеженні, вказане тілесне ушкодження було виявлено.
Вказані обставини ствердив в судовому засіданні і обвинувачений ОСОБА_9 .
З пояснення в судовому засіданні судово-медичного експерта ОСОБА_11 убачається, що закритий перелом п`ясної фаланги 5-го пальця правої кисті без зміщення у потерпілої ОСОБА_10 виник у часі від 2-ох тижнів до 2-3-ох місяців до її первинного рентгенообстеження, тобто до 14 серпня 2012 року.
Не виключена можливість того, що вказане тілесне ушкодження ОСОБА_10 спричинено при її падінні на тверде покриття, ударом правою кистю об сторонні предмети.
Достовірно встановити його причину судово-медичний експерт не має можливості.
Інших достовірних доказів, які б ствердили пред`явлене щодо обвинуваченого ОСОБА_9 обвинувачення ні органом досудового розслідування, ні прокурором не надано.
Після закінчення з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження та перевірки їх доказами, прокурор також не надав суду будь-яких інших доказів, не заявив клопотання про їх витребування судом, про призначення та проведення додаткових, повторних експертиз тощо.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, викладеним в оскарженому судовому рішенні про те, що органом досудового розслідування та прокурором не надано суду належних, допустимих, достовірних доказів, які б стверджували ті обставини, що потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_10 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження саме внаслідок допущених порушень правил безпеки дорожнього руху обвинуваченим ОСОБА_9 .
Надані стороною обвинувачення і дослідженні судами першої та апеляційної інстанції докази не дають законних підстав стверджувати, що в діях обвинуваченого ОСОБА_9 міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Посилання прокурора у апеляційній скарзі на те, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, вимогам закону, судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовані змістом мотивувальної частини оскарженого судового рішення.
З цих підстав не можуть бути прийняті до уваги і посилання прокурора про те, що судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема, вимог ст.ст. 370, 374 КПК України, оскільки з вироку убачається, що суд обґрунтував свої висновки виключно на доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, оцінив їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження, в їх сукупності, керуючись законом. Мотивувальна частина виправдувального вироку містить підстави для виправдання обвинуваченого ОСОБА_9 із зазначенням мотивів з яких суд відкинув докази обвинувачення. До судового рішення судом не включено будь-яких формулювань, які б ставили під сумнів невинність виправданого ОСОБА_9 .
Виправдовуючи ОСОБА_9 за ч.1 ст. 286 КК України, суд належним чином дослідив докази у їх сукупності, проаналізував їх та дав оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
Не можуть бути прийняті до уваги і посилання прокурора на те, що суд безпідставно виправдав ОСОБА_9 за ч.1 ст. 286 КК України в зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину, оскільки судом виправдано обвинуваченого з інших підстав.
Посилання прокурора на те, що суд безпідставно, виправдовуючи ОСОБА_9 за ч.1 ст. 286 КК України, зіслався на висновки комісійних судово-медичних експертиз щодо потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані експертизи призначалися за клопотанням прокурора, який і просив суд дослідити їх в судовому засіданні.
Суд дослідив дані докази в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні і дав їм оцінку згідно вимог ст. 94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність всіх зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для ухвалення виправдувального судового рішення.
Посилання прокурора, як на підставу скасування вироку, на те, що судово-медичні експерти не дали категоричних висновків з питань давності та механізму виникнення тілесного ушкодження у ОСОБА_10 , не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно вимог ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України кримінальним процесуальним законом покладена на слідчого та прокурора, а не на експертів.
Інших доказів, які б стверджували пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення, ні органом досудового розслідування, ні прокурор суду не надали.
Посилання прокурора на те, що у складі комісійної судово-медичної експертизи, яка проводила експертизу щодо потерпілого ОСОБА_6 приймав участь лікар ОСОБА_12 , який, на думку прокурора, не є експертом, а лише спеціалістом міськрайонного рівня, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи за №10 від 16 квітня 2014 року убачається, що експертизу проведено судово-медичними експертами у складі: ОСОБА_11 начальника Закарпатського обласного бюро СМЕ, що має стаж роботи за фахом судово-медичного експерта 18 років, вищу категорію, 1 кваліфікаційний клас судовго експерта; ОСОБА_12 завідувача рентгенологічним відділенням ЦМКЛ м.Ужгорода, стаж роботи 27 років, лікара вищої категорії; ОСОБА_13 лікара рентгенолога ЗОКЛ ім.. А.Новака; ОСОБА_14 завідувача відділу експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб Закарпатського обласного бюро СМЕ що має стаж роботи за фахом судово- медичного експерта 16 років, вищу категорію.
Експерти попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385, 387 КК України.
З пояснення в судовому засіданні експерта ОСОБА_11 убачається, що ОСОБА_12 відповідає всім необхідним критеріям експерта у кримінальному провадженні.
Посилання прокурора про те, що потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції дала категоричні показання з яких видно, що тілесне ушкодження отримала саме під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24 червня 2012 року, також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суперечать змісту її показань, викладеними судом в мотивувальній частині судового рішення, які узгоджуються з сукупністю інших доказів, яким суд дав належну оцінку відповідно до вимог ст. 94 КПК України.
Окрім того, наведені прокурором посилання спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_10 , які остання давала в суді апеляційної інстанції і які повністю узгоджуються з даними нею показаннями в суді першої інстанції.
З урахуванням наведеного, підстав для скасування оскарженого судового рішення та ухвалення апеляційним судом нового вироку апеляційний суд не знаходить.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_9 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: