Справа № 10-125/10 Головуючий у І інстанції
Провадження № - Доповідач у 2 інстанції . .
Категорія 30.06.2010
УХВАЛА

Іменем України

" 30 " червня 2010 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі :

головуючого - судді Ященко І.Ю. суддів - Літвінова Є.В., Семенцова Ю.В.

з участю прокурора - Гоменюка В.С. адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляцією захисника ОСОБА_1 на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 24 червня 2010 року, якою щодо

ОСОБА_2 Уміда Нейматовича, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, тимчасово проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_3,-

застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб до надходження запиту узбецької сторони про його видачу з утриманням в Київському СІЗО №13 ДДУ з питань виконання покарань

встановила:

Начальник Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області звернувся до суду із поданням, погодженим із прокурором м. Ірпеня Київської області, про застосування тимчасового арешту у відношенні ОСОБА_2, який обвинувачується в скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 159 ч.З, п. „б"; 244-2, ч.З, п. „а"; 244 ч.І, 156 ч.2 п «д» КК Республіки Узбекистан строком на 40 днів до отримання клопотання від узбецької сторони про його видачу.

Задовольняючи подання і застосовуючи щодо ОСОБА_2 тимчасовий арешт строком на 40 діб до надходження запиту узбецької сторони про його видачу, суд вказав, що дані про особу ОСОБА_2 та письмові докази є підставами для застосування щодо нього тимчасового арешту.

В апеляції захисник ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду посилаючись на її незаконність і необґрунтованість у зв»язку з істотним порушенням кримінально-процесуального законодавства. Так апелянт вказує на незаконність застосування щодо ОСОБА_2 ст. 462 КПК України, оскільки щодо нього немає вироку і він не може вважатися особою, яка вчинила злочин, також апелянт вважає, що екстрадиція щодо ОСОБА_2 неможлива у зв»язку з ратифікацією Україною Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, т.я. інкриміновані правоохоронними органами Узбекистану ОСОБА_2 обвинувачення характерні для карного переслідування мусульман в Узбекистані, які репресуються за релігійні переконання, ОСОБА_2 не може

2.

бути виданий Узбекистану у зв»язку з рішеннями Європейського Суду з прав людини, оскільки для ОСОБА_2 існує реальна загроза застосування тортур.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_1, який підтримав апеляцію, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, перевіривши матеріали та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція адвоката задоволенню не підлягає.

Доводи апеляції щодо незаконності та необґрунтованості постанови суду є безпідставними.

Питання видачі осіб, які вчинили злочини між Україною і Республікою Узбекистан урегульовані Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 р.

Відповідно до вимог ч.І ст. 462 КПК України до затриманої особи, яка вчинила злочин за межами України, застосовується тимчасовий арешт на 40 діб або інший встановлений міжнародним договором України строк до надходження запиту про її видачу.

Відповідно до ч.4 вказаної статті до подання додаються: протокол затримання особи; документи, що містять дані про вчинення особою злочину на території іноземної держави та обрання щодо неї запобіжного заходу компетентним органом іноземної держави; документи, що підтверджують особу затриманого.

На думку колегії суддів суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення щодо застосування відносно ОСОБА_2 тимчасового арешту строком на 40 діб до надходження запиту узбецької сторони про його видачу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 обвинувачується правоохоронними органами Республіки Узбекистан за ст. ст. 159 ч.З, п. „б"; 244-2, ч.З, п. „а"; 244 ч.І, 156 ч.2 п «д» КК Республіки Узбекистан.

Постановою слідчого СВ УСНБ по Самаркандській області погодженої з прокурором Самаркандської області від 3.09.2004р. щодо ОСОБА_2 оголошений розшук і обраний запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Згідно протоколу Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_2 затриманий 15.06.2010р.

Матеріали справи містять усі необхідні документи передбачені ст. 462 КПК України.

Тому рішення суду про застосування щодо ОСОБА_2 тимчасового арешту строком на 40 діб до надходження запиту узбецької сторони про його видачу є обгрунтованим.

Підстав для скасування постанови суду колегія суддів не знаходить.

Доводи апеляції щодо незаконного застосування судом ст. 462 КПК України у зв»язку з тим, що ОСОБА_2 не може вважатися особою, яка вчинила злочин через відсутність вироку, є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 450 КПК України,

3.

тимчасовий арешт це взяття особи, затриманої за підозрою у вчиненні злочину за

межами України, під варту на строк, визначений КПК або міжнародним договором України, до отримання запиту про видачу.

Доводи апеляції щодо неможливості видачі ОСОБА_2 до Узбекистану, на думку колегії суддів, є передчасними, оскільки згідно ст. 465 КПК України, обставини, що можуть перешкоджати видачі особи і на які посилається апелянт, перевіряються під час проведення екстрадиційної перевірки центральним органом і рішення про екстрадицію, відповідно до ст. 468 КПК України, може бути оскаржено до суду.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 382 КПК України колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляцію захисника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 24 червня 2010 року, якою щодо ОСОБА_2 Уміда Нейматовича застосовано тимчасовий арешт строком на 40 діб до надходження запиту узбецької сторони про його видачу - залишити без зміни.

Судді підписи

З оригіналом згідно

суддя І.Ю. Ященко