Справа № 464/485/16-к
пр.№ 1-кп/464/96/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.02.2016 року

Сихівський районний суд м. Львова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003699 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 14.02.2011 року Галицьким районним судом м.Львова за ч.2 ст. 296, ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільнений 18.06.2013 року умовно-достроково від відбування покарання, покарання відбув, судимість не погашена,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України,

з участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

встановив:
ОСОБА_3 23.12.2015 року близько 00 год, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись на парковці біля центрального входу ТЦ «Фуршет», що знаходиться за адресою: вул. Зубрівська, 38, м.Львів, реалізуючи свій злочинний умисел, за допомогою каменя розбив скло задньої лівої дверки автомобіля марки «Renault Kango», д.н.з. НОМЕР_1 , та спробував викрасти із заднього сидіння рюкзак, вартістю 300 грн., в якому знаходились грошові кошти в сумі 927 грн., спортивну кофту, вартістю 200 грн. та шарф, вартістю 150 грн, які належать потерпілому ОСОБА_5 , однак свого злочинного умислу ОСОБА_3 до кінця довести не зміг з причин, що не залежали від його волі.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, та дав суду показання, аналогічні фабулі обвинувачення. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 суду надав показання про те, що 23.12.2015 року близько 21 год він припаркував автомобіль марки «Renault Kango», д.н.з. НОМЕР_1 біля центрального входу в ТЦ «Фуршет», що знаходиться по вул. Зубрівська, 38 у м.Львові. Повертаючись з товаришем близько 00 год. до автомобіля, побачив, як невідомий йому чоловік розбив скло автомобіля та намагався викрасти рюкзак. Обвинувачений ОСОБА_3 , побачивши їх, почав втікати, однак їм вдалось його наздогнати. В подальшому він викликав працівників поліції.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.

А тому, крім допиту обвинуваченого та потерпілого, інші докази, за погодженням з учасниками, не досліджувалися, за виключенням документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих даних на нього.

Суд встановив, що своїми умисними діями, які виразились у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), коли особа виконала всі дії, які вважала за необхідне для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі, вчинене повторно, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є щире каяття, оскільки він повністю визнав свою вину та добровільно відшкодував завдану ним шкоду.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, вчиненим умисно; особу винного, який раніше судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштований, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває; за місцем проживання характеризується формально.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде необхідним для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Поряд з тим, ураховуючи критичне ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, його щире каяття, добровільне відшкодування шкоди, суд робить висновок про можливість виправлення останнього без відбування покарання із застосуванням ст.75 КК України, тобто звільнення його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.

Питання про речові докази суд вирішує у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Провадження за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає закриттю на підставі ч.3 ст. 205 ЦПК України, оскільки позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

В ході досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_3 слідчим суддею 28.12.2015 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено розмір застави 6890 грн., 30.12.2015 року ОСОБА_3 звільнено у зв`язку із внесенням застави.

Тому, згідно з ч.4 ст.202 КПК України ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Встановлено, що застава не була звернена в дохід держави.

З огляду на наведене, запобіжний захід у вигляді застави відносно ОСОБА_3 слід залишити без змін до вступу вироку в законну силу, а після припинення дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 , тобто після вступу вироку в законну силу, повернути заставодавцю ОСОБА_3 внесену на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації у Львівській області заставу в розмірі 6890 грн.

Процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-375 КПК України,

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю два роки.

Зобов`язати ОСОБА_3 , відповідно до ст.76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Речові докази у справі, а саме:

-ліхтарик чорного кольору та одну пару матерчатих рукавиць, що передані на зберігання в камеру схову Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області - знищити;

-рюкзак з грошима в сумі 927 грн., спортивною кофтою та шарфом, що переданий потерпілому ОСОБА_5 , слід залишити у власності ОСОБА_5 .

Провадження за цивільним позовом потерпілого ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди - закрити.

Застосований відносно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді застави залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Після вступу вироку в законну силу повернути заставодавцю ОСОБА_3 , внесену на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації у Львівській області заставу в розмірі 6890 грн.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1