АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/793/30/15 Справа № 697/2487/13-к Категорія: ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 357 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 , ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

представника потерпілої ОСОБА_9

представника неосудного ОСОБА_10

розглянула матеріали кримінальної справи за апеляцією представника опікуна ОСОБА_10 в інтересах неосудного ОСОБА_11 та апеляцією представника потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_9 на постанову Канівського міськрайонного суду від 30.12.2014 р., якою кримінальну справу відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого в АДРЕСА_1 , закрито і відносно нього застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним видом нагляду.

Вирішена доля речових доказів по справі.

Як вбачається із постанови суду, ОСОБА_11 обвинувачується в тому, що він 29.12.2005 р. в 00.30 год. по вул. Шевченка в м. Золотоноша, біля магазину «Вега», наніс дерев`яною палкою удари по голові та тулубу ОСОБА_13 внаслідок чого настала його смерть.

Він же, 04.05.2006 р. в період часу з 14.30 год. та 16.30 год., знаходячись в залі судового засідання Золотоніського міськрайонного суду, під час ознайомлення з матеріалами справи, умисно знищив шляхом з`їдання сім її аркушів, які є доказами по даній справі і особливо важливими документами.

Закриваючи справу та застосовуючи відносно ОСОБА_11 примусові методи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричної лікарні суд у постанові зіслався на докази, що підтверджують доведеність його вини у суспільно-небезпечному діянні та на висновок амбулаторної судово-психіатричної експертизи, згідно якої він за своїм психічним станом на час його огляду, виявляє ознаки хронічного психічного захворювання на шизофренію параноїдну з поступово прогресуючим перебігом, перенесеними в минулому параноїдними та депресивно-параноїдними психотичними епізодами з поточним станом неякісної ремісії та іншими хворобами, що, на думку комісії, позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними і унеможливлює його подальшу участь у судових засіданнях.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням представник опікуна ОСОБА_10 неосудного ОСОБА_11 в апеляційній скарзі ставить питання про його скасування через однобічність та неповноту досудового та судового слідства, які не можуть бути усунуті в судовому засіданні.

Вказує, що ОСОБА_13 був побитий при затриманні за скоєний грабіж при вчиненні опору ОСОБА_11 .

Проте, потерпілий помер не від побоїв, а через ненадання йому медичної допомоги та залишення батьком його без допомоги.

За таких обставин дії ОСОБА_11 підлягають кваліфікації за ст. 124 КК України.

Вважає, що по справі має бути проведено досудове розслідування.

Представник потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_9 в апеляційній скарзі ставить питання про скасування постанови суду від 30.12.2014 р., постанови цього ж суду від 15.09.2014 р. про продовження розгляду кримінальної справи відповідно до глави 34 та скасування постанови цього ж суду від 22.12.2014 р. про відмову в задоволенні клопотання про направлення справи на додаткове розслідування для притягнення ОСОБА_11 до відповідальності за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України та повернення справи на додаткове розслідування.

При цьому обґрунтовує свої доводи з посиланням на норми КПК.

Вказує, що судові засідання 22.12.2014 р., 29.12.2014 р. та 30.12.2014 р. відбувалися за відсутності потерпілої та її представника і вони в суд не викликалися взагалі, чим порушені вимоги ст. 290 КПК і що є істотним порушенням їх процесуальних прав та підставою для скасування судового рішення.

Також потерпілій і її представнику не були направлені копії постанови від 30.12.2014 р.

Крім того, потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_12 жодного разу не були присутні під час розгляду справи і їх заяви про розгляд справи без них та дані про їх повідомлення відсутні.

Не був допитаний в суді і безпосередній очевидець вчинення злочину свідки обвинувачення ОСОБА_15 , а їх покази лише оголошувалися.

Протокол допиту підозрюваного ОСОБА_11 за клопотанням його представника в суді не досліджувався.

В ряді процесуальних документів Т.1, а.с. 1, а.с. 65, 68, 95, 101, 107, Т. 2, а.с. 76 зазначено про нанесення ОСОБА_11 удару дерев`яною бітою ОСОБА_13 у виді ЧМТ та інших ушкоджень внаслідок чого настала його смерть.

З врахуванням добутих по справі доказів вважає, що його дії підлягають кваліфікації за п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України як умисне вбивство з хуліганських мотивів.

Також зазначає, що перед призначенням Канівським міськрайонним судом судово-психіатричної експертизи не була заслухана стосовно цього думка представника потерпілої.

Крім того, відсутнє обґрунтування про призначення безпосередньо амбулаторної експертизи, а не стаціонарної.

Заслухавши доповідача, представника потерпілого ОСОБА_9 , підтримавшого свою апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_8 та представника неосудного ОСОБА_11 ОСОБА_10 та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності до вимог ст. 323 КПК України 1960 року, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим, винесеним на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Дотримання цих вимог закону має бути забезпечено і при винесенні інших судових рішень.

Як встановлено перевіркою, при винесенні вказаного судового рішення ці вимоги закону виконані не були.

При цьому встановлено, що після проведення досудового слідства судом першої інстанції неодноразово відносно ОСОБА_11 виносилися вироки, які в подальшому з різних підстав скасовувалися і справа в черговий раз направлялася в суд першої інстанції для розгляду по суті.

Також по справі відносно ОСОБА_11 як на досудовому слідстві так і під час судового розгляду проводилися психіатричні експертизи.

В черговий раз скасовуючи вирок Золотоніського міськрайонного суду від 13.03.2012 р. колегія суддів апеляційного суду Черкаської області в своїй ухвалі від 10.09.2013 р. зіслалася на розгляд даної справи у відсутність в судовому засіданні потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , без з`ясування причини їх відсутності та думки учасників судового розгляду про можливість розгляду справи у їх відсутність.

Також у відсутність їх представника ОСОБА_9 був проведений допит ряду свідків та проведені судові дебати, чим порушені вимоги ст. 318 КПК України 1960 року.

Крім того, не були судом допитані безпосередні свідки злочину.

Відповідно до ст. 374 ч. 6 КПК України 1960 року, вказівки суду, який розглянув справу в апеляційному порядку, є обов`язковими, в тім числі і для суду першої інстанції при повторному розгляді справи.

Проте ці вимоги закону Канівським міськрайонним судом, куди була направлена справа на новий судовий розгляд, виконані не були.

Так, під час розгляду її по суті судом 28.03.2014 р. за клопотанням сторони захисту була призначена додаткова амбулаторна судово-психіатрична експертиза відносно ОСОБА_11 .

Як випливає із змісту винесеної стосовно цього постанови, вона призначалася в судовому засіданні без участі як самих потерпілих, так і їх представника.

При цьому було порушене їх право на висловлення своєї позиції як взагалі стосовно необхідності проведення такої експертизи так і проведення її безпосередньо як амбулаторної, а не стаціонарної, враховуючи, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Крім того, вони були позбавлені можливості постановки своїх питань при її проведенні, про що наголошував в судовому засіданні представник потерпілих ОСОБА_9 .

Слід також зазначити, що по справі неодноразово призначалися психіатричні експертизи.

Так, після порушення кримінальної справи призначалася амбулаторна експертиза, виконання якої покладалося на ЧОПЛ в м. Сміла, яка не давши висновку рекомендувала проведення стаціонарної експертизи. т. 1, а.с. 76.

Проте під час слідства вона проведена тоді не була, а була проведена така експертиза стаціонарна лише після направлення справи на додаткове розслідування Київським міським центром судово-психіатричної експертизи. т. 2, а.с. 11-15.

Під час судових розглядів справи необхідності в проведенні таких експертиз не виникало.

І лише 27.02.2014 р. при розгляді цивільної справи Золотоніським міськрайонним судом про визнання ОСОБА_11 недієздатним ЧОПЛ м. Сміла була знову проведена амбулаторна психіатрична експертиза, згідно якої на даний час він за своїм психічним станом виявляє ознаки хронічного психічного захворювання на шизофренію параноїдну і на теперішній час в зв`язку з наявністю в нього клінічних ознак пасивного типу суспільної небезпеки до нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним типом нагляду. Таким чином, цією експертною установою відносно ОСОБА_11 зроблені різні висновки.

При цьому, в 2006 році нею зазначено про неможливість встановлення його психічного стану шляхом проведення амбулаторної експертизи і в той же час шляхом такого проведення амбулаторного повторно вже даний конкретний висновок.

Ці питання судом при винесенні постанови не вияснялися і вияснення їх були позбавлені можливості потерпіла та її представник ОСОБА_9 , які в судовому засіданні були відсутні.

Крім того, в судовому засіданні не допитувався безпосередній свідок нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_15 .

За вказаних обставин постанова суду, як винесена з грубим порушенням ряду норм КПК, підлягає до скасування з направленням справи на новий судовий розгляд в цей же суд.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене, судове засідання провести з обов`язковою участю потерпілої та її представника, належним чином дослідити зібрані по справі докази, допитати безпосередніх очевидців нанесення потерпілому тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та прийняти законне та обґрунтоване судове рішення.

При цьому колегія суддів вважає, що питання про повернення справи на додаткове розслідування, про що ставить питання в своїх доводах представник потерпілої, на даний час є передчасним. Дане питання підлягає вирішенню при повторному розгляді справи по суті судом першої інстанції з врахуванням зазначених вище вказівок.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України 1960 року, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу представника опікуна ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_11 та апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_9 задовольнити.

Постанову Канівського міськрайонного суду від 30.12.2014 р. про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним типом нагляду скасувати і справу направити на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі.

Головуючий :

Судді :