Справа № 541/1632/15-к
№ провадження 1-кп/541/135/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2015 року. Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Миргороді кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого проживаючим по АДРЕСА_2 , без реєстрації проживаючого по АДРЕСА_3 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, перебуває у фактичному шлюбі, на утриманні має малолітню дитину, раніше судимого 02.07.2015 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області по ст. ст. 185 ч. 3, 69, 75, 76 КК України до одного року обмеження волі з випробуванням та іспитовим строком один рік;

по ст. 185 ч. 1 КК України ,-

в с т а н о в и в :

В один із днів середини квітня 2015 року, в денний час, обвинувачений ОСОБА_6 прибув у домогосподарство потерпілого ОСОБА_4 , розташоване по АДРЕСА_1 , з метою зустрічі з останнім. Знаходячись у вказаному домогосподарстві, користуючись відсутністю сторонніх осіб, переслідуючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном, обвинувачений таємно викрав із салону автомобіля марки „ВАЗ 2101, який знаходився в дворі, автомагнітолу марки „Pioner 3000V вартістю 383 гр.33 коп., а також дві акустичні колонки марки „Cyclon моделі „СХ-69 вартістю 283 гр. 33 коп., а всього викрав майна потерпілого на загальну суму 666 гр. 66 коп., яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому майнової шкоди на вказану суму.

Свою вину в описаному діянні за обставинами, встановленими судом, обвинувачений ОСОБА_6 визнав і показав, що в один із днів квітня 2015 року мав намір зустрітися з потерпілим, для чого прийшов до місця його проживання. В дворі побачив автомобіль, яким користується потерпілий, та викрав із нього автомагнітолу з акустичними колонками. В подальшому викрадене майно у нього частково було вилучено та повернуто потерпілому. Заперечень щодо вартості викраденого, зазначеної у обвинувальному висновку, він не має.

Окрім власного визнання обвинуваченим своєї винуватості, за обставинами, встановленими судом, його винуватість у вчиненому діянні підтверджується такими розкритими стороні захисту доказами, перевіреними і проаналізованими в ході судового слідства за пропозицією прокурора:

- показаннями потерпілого ОСОБА_4 , з яких слідує, що весною 2015 року, з автомобіля, що перебуває у його користуванні, було скоєно крадіжку належних йому автомагнітоли і колонок. В подальшому, зі слів одного зі своїх знайомих, йому стало відомо, що цю крадіжку скоїв саме обвинувачений, про що він повідомив дільничого інспектора міліції. Згодом викрадене майно йому було повернуто. З вартістю викраденого майна, зазначеною слідчим у обвинувальному акті, потерпілий згоден;

- допитаний, як свідок, ОСОБА_7 , суду повідомив, що весною 2015 року він придбав у обвинуваченого ОСОБА_6 автомагнітолу. Про те, що вона була викрадена йому відомо не було. На початку червня 2015 року придбане майно він видав працівникам міліції. ОСОБА_6 знає особисто, як свого односельця;

- протоколами огляду викраденого майна та фототаблицями додатками до них, в яких зафіксовано індивідуальні ознаки автомагнітоли, виданої свідком ОСОБА_7 та акустичних колонок, вилучених у обвинуваченого / а.п. 35, 36, 38 40 /;

- матеріалами слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , за змістом яких той розповів та показав на місці події про обставини вчиненої ним крадіжки майна потерпілого ОСОБА_4 , деталізувавши ці показання / а.п. 55 62 /;

- розпискою потерпілого про повернення йому органами міліції викрадених у нього автомагнітоли і акустичних колонок / а.п. 63 /.

Наданий прокурором на підтвердження обвинувачення висновок товарознавчої експертизи / а.п. 41, 42 /, суд не визнає належним доказом відповідно до положень ст. 89 КПК України, оскільки такий висновок зроблено особою, яка в супереч Закону України „Про судову експертизу не має кваліфікації судового експерта.

Крім того, наданий протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками / а.п. 52 53 /, за змістом якого свідок ОСОБА_7 впізнав обвинуваченого ОСОБА_6 , як особу, у якої він придбав автомагнітолу, з урахуванням показань цього свідка, не може бути належним і допустимим доказом, оскільки свідок особисто знає особу, яка пред`являлася йому для впізнання, як свого односельця, неодноразово спілкувався з ним раніше. Зовнішність осіб, зображених на фотознімках суттєво різниться. На них зображено три особи з короткою стрижкою та обвинувачений з довшим волоссям. На жодній із фотографій такого формату не видно ні шраму на переніссі, ні дійсної смуглості обличчя, тобто, тих ознак, на які ніби то вказував свідок. Саме фото під № 3 має менший формат, ніж решта фотографій. Таким чином, пред`явлення обвинуваченого для впізнання по фотознімкам фактично проведено з порушенням встановленої процедури, без досягнення мети проведення відповідної слідчої дії, а відтак не має жодного доказового значення.

Отже, розглянувши справу на засадах змагальності і диспозитивності, безпосередньо перевіривши докази сторони обвинувачення та, проаналізувавши і оцінивши їх в сукупності відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку про те, що неправочинні дії ОСОБА_6 , які проявилися у таємному викраденні чужого майна, слід кваліфікувати, як крадіжка, тобто, по ст. 185 ч. 1 КК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які б обтяжували його покарання, в обвинувальному акті не наведено, а суд не знаходить.

При призначенні міри покарання ОСОБА_6 враховується ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, характер завданої потерпілому шкоди, вартість викраденого майна, та обставина, що це майно повернуте потерпілому, а також особа обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, має фактичну сім`ю, раніше засуджений за корисливий злочин до постановлення цього вироку.

Разом з тим, зважаючи на викладені обставини, суд приходить до переконання про можливість виправлення і перевиховання цього обвинуваченого без відбування ним призначеного покарання реально, а отже вбачає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням, в порядку, визначеному ст. 75 КК України, з покладенням на нього певних обов`язків.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 368, 370, 374, 376 КПК України, суд , -

з а с у д и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ст. 185 ч. 1 КК України і призначити покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складення покарань, призначених цим вироком та вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 липня 2015 року остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 (одного) року 5 (п`яти) місяців позбавлення волі.
У відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням та з іспитовим строком 2 ( два ) роки.

На підставі пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання та періодично з`являтися в ці органи для реєстрації.

Речові докази по справі: автомагнітолу і дві акустичні колонки, передані на зберігання потерпілому ОСОБА_4 / а.п. 63 /, після набрання вироком законної сили, той може використовувати на свій розсуд, як власник.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд.

Суддя Миргородського
міськрайонного суду ОСОБА_1 .