Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
19 листопада 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури Рівненської області на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000564 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5

в с т а н о в и л а :

Вироком Рівненського міського суду від 11 червня 2015 року ОСОБА_5 , засуджений за ч.2 ст.286 КК України на три роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки, з покладенням обов`язків, передбачених п.2,3 ч.1 ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави 2946 (дві тисячі дев`ятсот сорок шість) грн. 24 коп. витрат на залучення експерта.

ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за те, що 23 грудня 2014 року приблизно о 22 год. 05 хв., керуючи легковим автомобілем «HYUNDAI H-200», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись вул. Р.Шухевича, м.Рівне зі сторони вул. К.Романа у напрямку вул.Черняка, поблизу перехрестя з вул. А.Мельника, з включеним ближнім світлом фар і швидкістю 50-60 км/год., в порушення вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 неправильно оцінив дорожню обстановку, що склалась, при виникненні небезпеки для руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху вказаного автомобіля по нерегульованому пішохідному переході, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом застосування гальмування при своєчасному прийнятті мір до реагування. В результаті дорожньо-транспортної пригоди заподіяні тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_7 помер.
В поданій на вирок суду апеляційній скарзі прокурор прокуратури Рівненської області, не оспорюючи доведеності вини засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, вважає, що вирок суду в частині не призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є незаконним, оскільки не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого. Вказує, що, при вирішенні питання про незастосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, суд не в повній мірі врахував, що ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким а також те, що наїзд на потерпілого ОСОБА_7 відбувся на пішохідному переході. Також зазначає, що суд, покладаючи на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, обмежився обов`язками, передбаченими п.2 та п.3 вказаної статті, та не призначив обов`язок, передбачений п.4 ч.1 ст.76 КК України, хоча на цьому і наголошував прокурор. Просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, постановити новий вирок, яким ОСОБА_5 за ч. 2 ст.286 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі строком чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобом строком на два роки, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного основного покарання з іспитовим строком тривалістю два роки з покладенням обов`язків,передбачених п.п. 2,3,4 ч.1 ст.76 КК України.

Заслухавши доповідача ОСОБА_1 , доводи прокурора ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги; думку обвинуваченого ОСОБА_5 про відмову у задоволення апеляційної скарги прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, є вірними, і апеляційним судом не перевіряються щодо тих обставин провадження, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч.2 ст.286 КК України є правильною і в апеляційній скарзі не оспорюється

Покликання в апеляційній скарзі прокурора стосовно того, що судом, при вирішенні питання про незастосування міри додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, не в повній мірі враховано, що ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким а також те, що наїзд на потерпілого ОСОБА_7 відбувся на пішохідному переході не заслуговують на увагу.

Не заслуговують на увагу і доводи прокурора про те, що судом суд, покладаючи на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, обмежився обов`язками, передбаченими п.2 та п.3 вказаної статті, та не призначив обов`язок, передбачений п.4 ч.1 ст.76 КК України, хоча на цьому і наголошував прокурор.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, дотримався вимог ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий і до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, на диспансерному обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, з 1998 року перебуває на обліку у лікаря пульманолога Рівненського обласного протитуберкульозного диспансеру з діагнозом: бронхіальна астма ІІІ, середньої важкості, те що обвинувачений ОСОБА_5 одружений, має на утриманні п`ятьох неповнолітніх та малолітніх дітей, які мають статус дітей, які потерпіли внаслідок Чорнобильської катастрофи, а його дружина є особою, яка переселена із зони відчуження у 1986 році, та вірно відніс до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; повне визнання своєї вини, вчинення злочину вперше, а також добровільне відшкодування завданої шкоди у повному обсязі. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

Врахувавши всі обставини, які пом`якшують покарання у їх сукупності, а також характеризуючі дані ОСОБА_5 , суд вірно визнав за можливе призначити основне покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами.

За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора і призначення більш суворого покарання ОСОБА_5 колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000564 стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала Апеляційного суду Рівненської області набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана учасниками судового розгляду касаційна скарга протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3