ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

17 листопада 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_12,

суддів ОСОБА_13, ОСОБА_14,

ознайомившись з касаційною скаргою захисника ОСОБА_15 на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 7 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 12 серпня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаним вироком місцевого суду, залишеним без зміни вищезазначеною ухвалою апеляційного суду, засуджено

ОСОБА_3, 1969 р.н., громадянку України, неодноразово судиму, зокрема й за ст. 94 КК України 1960 року, а останній раз - 19.03.2013 за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі із звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням протягом однорічного іспитового строку, уродженку міста Ярцево Смоленської області Російської Федерації, мешканку АДРЕСА_2,

- за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України на 12 років 6 місяців позбавлення волі.

Згідно вироку ОСОБА_3 21.11.2014 о 19:00, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння в квартирі АДРЕСА_1, під час сварки на ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли раптово, ударила співмешканця ОСОБА_4 ножем в живіт, умисно вбивши його.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої внаслідок суворості, просить змінити вказані судові рішення й перекваліфікувати дії ОСОБА_3 з п.13 ч. 2 ст. 115 на ст. 118 КК України.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки суду першої та апеляційної інстанцій і перегляду в касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що посилається захисник у касаційній скарзі, самі по собі можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку місцевого суду, згідно до вимог ст. ст. 409, 410 КПК України, апеляційним судом.

Отже, в касаційній скарзі відсутні посилання на підстави для зміни чи скасування судових рішень судом касаційної інстанції, передбачені ч. 1 ст. 438 КПК України.

Твердження в касаційній скарзі про те, що засуджена вчинила умисне вбивство ОСОБА_4 при перевищенні меж необхідної оборони є безпідставними, оскільки протилежне рішення суду в цій частині ухвалено, у відповідності до вимог ст. 370 КПК України, на підставі об'єктивно з'ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Такі висновки, як вбачається з оскаржених рішень, відповідають показанням засудженої ОСОБА_3 про те, як вона ввечері 21.11.2014 під час сварки ударила ОСОБА_4 ножем в живіт, а потім пішла з дому; показанням потерпілої ОСОБА_5 про відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які періодично сварились та зловживали алкогольними напоями; показанням свідка ОСОБА_6 про те як наступного після вбивства дня до нього прийшла нетвереза та заплакана ОСОБА_3 із своїм братом, розповіла про труп ОСОБА_7 в її квартирі та запитувала що їй робити, на що він порадив викликати міліцію, після чого вона з братом кудись пішли, а через 40 хвилин повернулися та до приходу працівників міліції всі разом грали у карти; показанням свідка ОСОБА_8 про те, як до неї вночі прийшла засуджена, яка перебуваючи в істериці (спочатку сміялась, потім плакала), розповіла як зарізала ОСОБА_4 та запропонувала сходити до неї додому за сигаретами, на що свідок погодилась, але до квартири не заходила, після чого вони разом повернулись до ОСОБА_8, а вранці засуджена кудись пішла разом зі своїм братом; показанням свідка ОСОБА_9 про те, як ввечері напередодні злочину він із засудженою та її братом вживали алкогольні напої, ОСОБА_4 дивився телевізор, а наступного дня ОСОБА_3 розповіла йому про злочин; показанням свідка ОСОБА_10, який 21.11.2014 вживав алкогольні напої в компанії ОСОБА_4 та ОСОБА_3, від якої наступного дня дізнався про вчинене нею вбивство; показанням свідка ОСОБА_11 про відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які періодично сварились та зловживали алкогольними напоями, та про розповідь останньої про вчинене нею вбивство; даним протоколів огляду місця події від 21.11.2014, 24.11.2014 про виявлення трупа ОСОБА_4 та ножа; висновку експерта № 1073 від 22.11.2014 про характер, локалізацію й тяжкість заподіяних ОСОБА_4 тілесних ушкоджень; даним виписки з медичної карти про проведення 22.11.2014 о 16:45 медичного огляду ОСОБА_3, яка перебувала в стані алкогольного сп'яніння без видимих тілесних ушкоджень на її тілі; висновку експерта № 1108 від 23.11.2014 про виявлення на тілі у засудженої легких тілесних ушкоджень (синців та забиттів), які могли утворитися 21.11.2014; висновку експерта № 772 від 18.12.2014 про відсутність у ОСОБА_3 на час вчинення злочину хронічного психічного захворювання; висновку експерта № 772 від 18.12.2014 про наявність у засудженої психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю з синдромом залежності.

Визнавши ці докази достовірними та оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_3 в скоєнні умисного вбивства та правильно кваліфікував її дії за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, обґрунтовано відкинувши доводи захисника про вбивство останньою ОСОБА_4 при перевищенні меж необхідної оборони та необхідність кваліфікації дій ОСОБА_3 за ст. 118 КК України.

Покарання ОСОБА_3 призначено з урахуванням загальних засад, передбачених ст. 65 КК України, та є справедливим.

В апеляційному порядку справа розглянута у відповідності до вимог кримінально-процесуального закону, а постановлена ухвала є вмотивованою та відповідає іншим вимогам ст. 419 КПК України.

Дані про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в касаційній скарзі не зазначені.

Отже, з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення немає.

Зважаючи на зазначене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою захисника ОСОБА_15 на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 7 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 12 серпня 2015 року щодо ОСОБА_3.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14