УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №1-649/11 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.286 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
засудженого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляції прокурора ОСОБА_10 , представника ОСОБА_11 , в інтересах потерпілої ОСОБА_12 , потерпілої ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_6 , законного представника позивача ОСОБА_13 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_14 , апеляцію з доповненням захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_9 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 березня 2015 року у кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України,-
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Качаган району Марнеулі Республіки Грузія,
громадянина України, з середньою освітою, не одруженого,
не працюючого, мешканця
АДРЕСА_1 , має одного утриманця, відповідно до ст.89 КК України не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України і призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Запобіжний захід, у вигляді застави, залишено без змін до вступу вироку в законну силу.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Цивільні позови ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 100000 грн. спричиненої моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 100000 грн. спричиненої моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 100000 грн. спричиненої моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 100000 спричиненої моральної шкоди.
В іншій частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено за безпідставністю.
Позовні вимоги ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про стягнення матеріальної шкоди залишено без розгляду.
Роз`яснено позивачам право на звернення до суду з позовами в порядку цивільного судочинства.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області 3939 грн. за виконання судово-технічних, судово-транспортно-трасологічної експертиз.
Речові докази - автомобіль « Volkswagen LT - 40» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та рульову колонку з шарніром малотоннажного фургона передано власнику ОСОБА_15 о.
Порушення водієм ОСОБА_9 вимог п.п.2.3б) та 12.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
В апеляції прокурор ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичних обставин справи, вини та правильності кваліфікації дій підсудного, просить оскаржуваний вирок, в частині призначення покарання, через його м`якість, скасувати та постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк до 3 років. Також прокурор просить змінити підсудному запобіжний захід на взяття під варту, задовольнити позовні вимоги потерпілих в повному обсязі, скасувати арешт на заставне майно та повернути його власнику, вирішити питання по речових доказах та судових витратах.
В обгрунтування апеляції прокурор зазначає, що злочин, вчинений ОСОБА_9 , є тяжким. Судом не враховано, що підсудний позбавив життя молодого хлопця ОСОБА_16 , батька малолітньої дитини ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також, вважає апелянт, судом не враховано, що ОСОБА_9 як на досудовому слідстві, так і в ході судового слідства свою вину не визнав та заперечив факт перебування його в стані алкогольного сп`яніння, тим самим намагався уникнути від кримінальної відповідальності за вчинене.
В апеляції потерпіла ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_9 покарання у виді 7 років позбавлення волі, та стягнути з підсудного на її користь на відшкодування матеріальної шкоди 5750 грн. та на відшкодування моральної шкоди 300000 грн.
В апеляції потерпілий ОСОБА_6 просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_9 покарання у виді 7 років позбавлення волі та стягнути з підсудного на його користь на відшкодування моральної шкоди 300000 грн.
В апеляції законний представник ОСОБА_14 ОСОБА_13 просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_9 покарання у виді 7 років позбавлення волі, стягнути з підсудного на користь ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_16 , щомісячно по 470 грн. 50 коп до досягнення ОСОБА_14 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Крім того, ОСОБА_13 просить стягнути з ОСОБА_9 на її користь в інтересах ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 300000 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди.
В обґрунтування своїх апеляцій потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , представник потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_11 та законний представник ОСОБА_14 . ОСОБА_13 зазначають, що суд першої інстанції, призначаючи покарання підсудному не врахував положень ст. 65 КК України. Апелянти вказали, що райсудом визнані пом`якшуючі обставини, які не передбачені кримінальним законом, також судом не враховано, що ОСОБА_9 вчинив тяжкий злочин, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, заподіяну матеріальну та моральну шкоду потерпілим повністю не відшкодував, відсутні докази в матеріалах справи про його інвалідність та наявність у нього малолітньої дитини.
Крім того, законний представник ОСОБА_14 ОСОБА_13 зазначає, що в результаті злочинних дій ОСОБА_9 дитині загиблого ОСОБА_16 було завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що вона пережила та переживає моральні страждання як від самого факту загибелі батька, так і від того, що повністю змінилось її життя. Крім того, злочинними діями ОСОБА_9 неповнолітній ОСОБА_14 завдано матеріальну шкоду, яка полягає в тому, що вона перебувала на утриманні померлого ОСОБА_16 , який на час смерті офіційно не працював, а отже розмір відшкодування визначається виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на день настання смерті потерпілого.
Також потерпілі не погоджуються з тим, що їхні позови про стягнення коштів на відшкодування матеріальної шкоди залишені судом без розгляду, зазначають, що згідно чинного законодавства, суд, постановляючи вирок повинен вирішити і цивільний позов, заявлений у кримінальній справі.
В апеляції захисник ОСОБА_8 просить вирок суду щодо ОСОБА_9 скасувати, а справу щодо нього закрити за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.
Апелянт вважає, що оскаржуваний вирок є незаконним, необгрунтованим та підлягає скасуванню через порушення судом кримінально-процесуального закону; висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи; судом, при ухвалені вироку, неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність.
При цьому захисник вказав, що судом допущено порушення кримінально-процесуального закону при вирішенні клопотання захисника про зміну підсудності даної справи, крім того, оголошення у суді показань свідків, які не з`явились у судове засідання, позбавило сторону захисту задавати їм питання.
Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на думку апелянта, полягає в тому, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні. Зазначає, що докази, на які послався суд про алкогольне сп`яніння ОСОБА_9 є неналежними, оскільки в довідці Коростенської ЦМЛ зазначено прізвище не підсудного, надана довідка слідчим не є оригіналом. Крім того, апелянт звертає увагу, що судом не спростований висновок судмедексперта за № 1335 від 19.04.2011 року, в якому зазначено, що неможливо відповісти на запитання чи перебував ОСОБА_17 у стані алкогольного сп`яніння в момент даної дорожньо-транспортної пригоди.
Захисник вказав, що судом неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, оскільки ухвалюючи оскаржуваний вирок, суд не розглянув питання про можливість застосування до підсудного положень ст. 75 КК України.
В доповненнях до апеляції від 26.10.2015 року захисник ОСОБА_8 зазначає, що на підтвердження вини ОСОБА_17 , суд посилається на показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . Однак, на думку апелянта, свідок ОСОБА_18 підтвердив показання підсудного про причину заносу його автомобіля; оголошенні показання свідка ОСОБА_20 мають бути визнані незаконними, бо в матеріалах справи відсутні докази про присутність данного свідка на місці пригоди; свідок ОСОБА_19 не може вважатися свідком обвинувачення, оскільки він крім заносу автомобіля підсудного нічого більше не бачив.
Також, автор доповнення до апеляції вважає, що суд обгрунтував вирок доказами, які не досліджувалися в судовому засіданні, а саме: протоколом допиту експерта ОСОБА_21 на досудовому слідстві, протоколом допиту свідка ОСОБА_22 та іншими. Не досліджувалися у судовому засіданні і Положення про державний реєстр атестованих судових експертів, Порядок введення цього реєстру, але суд також послався на ці документи у судовому рішенні.
Крім того, захисник в доповненні до апеляції зазначає, що суд обгрунтував вирок неналежними доказами, а саме: висновками експертиз, які проводилися експертами ОСОБА_21 і ОСОБА_23 , оскільки дані експерти в Реєстрі атестованих судових експертів не значаться.
Також захисник, в апеляції, звертає увагу на те, що комлексна комісійна судово автотехнічна експертиза, яка проводилася КНДІСЕ за № 226/227/13-52 від 15.07.2013 року не дала чіткої відповіді в питанні справності автомобіля підсудного і причинного зв`язку з наслідками дорожньо- транспортної пригоди та виникненням аварійної обстановки.
В запереченнях представник ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» ОСОБА_24 просить врахувати, що цивільні позови, пред`явлені також до особи, яка не є обвинуваченою у цьому кримінальному провадженні - ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», і вирішення питання щодо наявності або відсутності зобов`язань цих осіб перед позивачем внаслідок дорожньо - транспортної події і встановлення їх розміру виходять за межі обвинувачення і предмету доказування в цьому кримінальному провадження, тому цивільні позови не підлягають вирішенню в рамках даної справи і відповідно підлягають залишенню без розгляду.
В запереченнях потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , представник потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_11 просять апеляцію адвоката ОСОБА_25 залишити без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав свою апеляцію та апеляції потерпілих та заперечив проти апеляції захисника засудженого, думки потерпілих та їх представників, які підтримали свої апеляції і апеляцію прокурора, їх заперечення на апеляцію захисника, пояснення засудженого та його захисника, які підтримали свою апеляцію і заперечили проти інших апеляцій, перевіривши вирок суду в межах, передбачених ст. 365 КПК України в редакції 1960 року, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчинені злочину, за який його засуджено, при обставинах, викладених у вироку, доводяться сукупністю розглянутих у судовому засіданні доказів.
Обгрунтовуючи винуватість підсудного у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, суд послався на показання свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_19 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , на матеріали огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, висновки експертиз, проведених у справі, в тому числі і на висновок комісійної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи від 15.07.2013 року за № 226/227 /13-52, проведеної КНДІСЕ та визнав дані докази належними та допустими, з чим погоджується і колегія суддів.
І. По апеляції та доповненні до неї захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 .
Як видно з матеріалів кримінальної справи, захисник ОСОБА_8 26.06.2014 року (а.с.258 т.3) звертався до голови апеляційного суду Житомирської області з клопотанням про зміну підсудності даної справи, по мотивам того, що один із суддів Коростенського міськрайонного суду, який крім того не є головуючим по справі, являється родичем потерпілої, вважаючи що це може зашкодити ухваленню законного судового рішення.
Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 29.07.2014 року було відмовлено у задоволенні даного клопотання і повернуто справу до Коростенського міськрайонного суду для розгляду по суті (а.с. 272 т.3).
Клопотання захисника про зміну підсудності було розглянуто не головою суду, а колегією суддів, але з посиланням на норми ст. 38 КПК України в редакції 1960 року.
Твердження захисника в апеляції про те, що розв`язання клопотання про зміну підсудності справи у спосіб, не передбачений процесуальним законом, є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону і вирок у зв`язку з цим належить скасувати, не заслуговує на увагу.
Відповідно до положень п.7 ч.2 ст. 370 КПК України в редакції 1960 року вирок підлягає скасуванню при порушенні правил підсудності.
Однак, в даному випадку ці правила не були порушені, а розгляд клопотання про зміну підсудності колегіально, складом суддів, а не головою суду, не є істотним порушенням вимог кримінально - процесуального закону у розумінні положень ч.1 ст. 370 КПК України 1960 року.
Не може вважатись порушенням кримінально - процесуального закону і оголошення судом показань свідків ОСОБА_20 та Станіславського, які не з`явилися у судове засідання, оскільки, згідно ч.1 ст. 306 КПК України 1960 року суд з власної ініціативи або за клопотанням прокурора чи інших учасників судового розгляду може оголосити показання свідка, дані під час дізнання, досудового слідства або на суді у випадках неявки свідка в суд, явка якого з тих чи інших причин неможлива.
Як видно з матеріалів справи, свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_19 надали заяви, в яких наголосили на те, що підтримують свої показання дані на досудовому слідстві, вказали причину неможливості явитися в суд (а.с. 70,93,90 т.4).
Колегія суддів вважає, що не відповідає дійсності і твердження захисника про те, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Як видно з оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції, прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія, про те, що причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди була невідповідність дій водія ОСОБА_9 вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, при цьому суд дав оцінку, в сукупності, таким дослідженим доказам, а саме: протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди зі схемою та фото таблицею до нього від 09.03.2011 року (т.1 а.с.7-22), згідно якого покриття дороги було сухим, частково вкрите кригою; висновку експертизи технічного стану транспортного засобу № 3/73 від 15.04.2011 року (а.с.49-60 т.1), згідно якого на момент огляду гальмівна система автомобіля ВАЗ була у працездатному стані; висновку транспортно-трасологічної експертизи № 3/74 від 10.05.2011 року (а.с.87-100 т.1), згідно якого місце зіткнення транспортних засобів відбулося на полосі руху автомобіля ВАЗ; висновку експерта Житомирського відділення КНДІСЕ № 411 від 31.10.2011 року (а.с.75 т.2), відповідно до якого причиною створення аварійної обстановки і виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору стала невідповідність дій водія ОСОБА_29 вимогам п.2.3б), 11.4, 12.1 Правил дорожнього руху України; висновку комісійної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи КНДІСЕ за № 226/227/13-52 від 15.07.2013 року (а.с.13 т.3), згідно якого, наряду з іншим висновком, зазначено, що при умові того, що рульове керування автомобіля Фольксваген було справним, причиною виникнення заносу була невідповідність вибраної водієм швидкості руху автомобіля дорожнім умовам, що в свою чергу, не відповідало вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху; показанням свідків Гаєвського, Мошковського, ОСОБА_19 , згідно яких можна дійти до висновку, що автомобіль під керуванням підсудного почало заносити від удару об лід, який був з правого краю проїжджої частини дороги і підсудний намагався вивести автомобіль із заносу, що свідчить про справність рульового керування автомобіля на момент даної дорожньо-транспортної пригоди.
Доводи захисника про неналежність доказів, якими суд обґрунтовує алкогольний стан водія ОСОБА_9 спростовуються матеріалами кримінальної справи, а саме: довідкою Коростенської ЦМЛ за № 1232 від 09.03.2011 року (а.с. 24 т.1), довідкою Житомирського облнаркодиспансера від 16.03.2011 року (а.с. 269-277, т.2), копією виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 15.03.2011 року (а.с. 121, т.1).
Крім того, стан алкогольного сп`яніння підсудного в момент аварії підтвердив і свідок ОСОБА_28 , показання якого оголошувалися у судовому засіданні.
Згідно висновку судово-медичного експерта № 1335 від 19.04.2011 року (а.с.47 т.1), на який посилається апелянт, стан алкогольного сп`яніння підсудного взагалі не досліджувався, оскільки результати токсикологічного дослідження крові ОСОБА_9 на наявність спирту, на дану експертизу взагалі не направлялися, тому даний висновок не може спростовувати вищеназвані документи, які свідчать про алкогольний стан водія ОСОБА_9 о.
Доводи в апеляції захисника про неправильне застосування судом кримінального закону при призначені підсудному покарання, а саме: не обговорення питання про можливість застосування положень ст. 75 КК України, є безпідставними, оскільки суд, обираючи підсудному покарання у виді позбавлення волі, зазначив чому саме він обирає підсудному реальне покарання.
Твердження захисника ОСОБА_8 в доповненні до апеляції про те, що показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , які судом покладені в основу обвинувального вироку, не повинні, на думку апелянта братися до уваги, є безпідставними, оскільки дані докази оцінені судом в сукупності та узгоджуються з іншими доказами по справі.
Крім того, апелянт зазначив, що суд обґрунтував судове рішення доказами, які не досліджувалися в судовому засіданні, при цьому вказав на протоколи допитів на досудовому слідстві експерта Зозіка , лікаря ОСОБА_30 та на інші, однак дані докази не лягли в основу обґрунтування обвинувального вироку.
Як видно із оскаржуваного судового рішення, суд обґрунтував його, на ряду з іншими доказами, також такими доказами, як висновками експертиз № 3/74 від 10.05.2011 року (а.с.87 т.1), № 3/251 від14.09.2011 року (а.с. 32 т.2), № 411 від 31.10.2011 року (а.с.75 т.2), у проведенні яких приймали участь експерти ОСОБА_21 та ОСОБА_23 .
Намагання захисника засудженого визнати ці докази неналежними з тих причин, що зазначені експерти в Реєстрі атестованих судових експертів не значаться, не заслуговує на увагу, оскільки судом встановлено, що вони, згідно свідоцтв мають кваліфікацію судових експертів з правом проведення експертиз.
Що стосується комісійної експертизи, проведеної експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за № 226/227/ 13-52 від 15.07.2013 року, яка не дала категоричної відповіді на поставлені запитання щодо причин виникнення даної дорожньо - транспортної пригоди, то суд першої інстанції дав оцінку даному висновку в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, з чим погоджується і колегія суддів.
ІІ. По апеляціях прокурора, потерпілих та їх представників.
Відповідно до положень ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, з-поміж загальних засад призначення покарання, передбачених цією нормою закону, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що впливають на призначення покарання.
Колегія суддів вважає, що ці вимоги закону судом у провадженні дотримано.
Суд при призначенні покарання врахував такі дані, які пом`якшують покарання засудженому: молодий вік, часткове добровільне відшкодування шкоди потерпілим, стан його здоров`я, те, що він є інвалідом третьої групи, має на утриманні малолітнього сина.
Судом також врахована обставина, що обтяжує покарання - це скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, врахована і ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Зокрема, мотивуючи рішення про призначення ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі, суд врахував, що даний злочин є тяжким, а також керувався і даними про особу підсудного.
Призначене ОСОБА_9 покарання, є достатнім для його перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому, наведені в апеляціях доводи прокурора та потерпілих про м`якість призначеного покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Колегія суддів погоджується із прийнятим рішенням суду першої інстанції по цивільних позовах, заявлених потерпілими в рамках даної кримінальної справи.
Стягуючи із підсудного на користь кожного потерпілого по 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд врахував обсяг моральних і фізичних страждань, завданих потерпілим злочином, при цьому правильно виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи, що для вирішення позовних вимог, в частині стягнення коштів на відшкодування матеріальної шкоди, необхідно проведення відповідних розрахунків цивільно-правового характеру та дослідження певних документів, то суд, на думку колегії, в цій частині, вірно залишив позовні вимоги потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_14 без розгляду, що не позбавляє права останніх звернутися із цими позовами до суду, в порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України в редакції 1960 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах,-
ухвалила:
апеляції прокурора ОСОБА_10 , представника потерпілої ОСОБА_12 - ОСОБА_11 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , законного представника ОСОБА_13 , в інтересах неповнолітньої ОСОБА_14 та апеляцію з доповненням захисника ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 березня 2015 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.
Судді: