Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/956/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.12.2015 м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді, у режимі відеоконференції (із Новомиргородським районним судом Кіровоградської області за участі обвинувачених) матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 , поданою на вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомиргород Кіровоградської області, українця, громадянина України, не одруженого, із двома неповнолітніми дітьми на утриманні, із середньою освітою, такого, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не має судимості в силу ст. 89 КК України,

визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік; покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Новомиргород Кіровоградської області, українця, громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, такого, який не працює, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік; покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Ухвалено задовольнити частково пред`явлений потерпілим ОСОБА_9 к кримінальному провадженні цивільний позов, та стягнути на користь потерпілого 2 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, з обвинувачених солідарно.

Ухвалено стягнути на користь держави процесуальні витрати у розмірі 246 гривень з кожного із обвинувачених.

Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винуватими за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до житла.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , за попередньою змовою із ОСОБА_8 , 10 лютого 2015 року, точного часу органом досудового розслідування не встановлено, маючи намір таємного викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, через прикриту хвіртку, проникли до домоволодіння АДРЕСА_4 , належного ОСОБА_9 .

ОСОБА_7 , будучи обізнаним про те, що у будинку ніхто не проживає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом пошкодження дверних запорів, разом із ОСОБА_8 , проник до будинку домоволодіння.

З будинку домоволодіння ОСОБА_7 та ОСОБА_8 викрали диван, шафу для посуду, дерев`яний стіл, викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.

Своїми діями завдали потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 800 гривень 00 копійок.

До початку апеляційного розгляду по суті прокурор відмовився від поданої апеляційної скарги /заява про відкликання апеляційної скарги № 2-2401/.
В апеляційній скарзі:
-потерпілий ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати винуватими та призначити покарання: ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки; ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки. Задовольнити повністю пред`явлений ним цивільний позов, стягнути на його користь з обвинувачених 20 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Свої вимоги обґрунтовує наступними доводами.

Вважає оскаржуваний вирок суду незаконним через невідповідність призначеного обвинуваченим покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених.

При призначенні обвинуваченим покарання, судом першої інстанції не враховано, того, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, через незначний проміжок часу знову вчинив кримінальне правопорушення, негативно характеризується за місцем свого проживання, не сприяв розкриттю кримінального правопорушення, викрадені речі повернув за пропозицією суду, цивільний позов не визнав, наміру відшкодувати моральну шкоду не має.

Крім того, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, та за попередньою змовою групою осіб.

При таких обставинах, за переконанням особи, яка подала апеляційну скаргу, суд був не вправі застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст. 75 КК України.

Аналогічно відсутні підстави до звільнення від відбування покарання з випробуванням й ОСОБА_8 .

Також, задовольняючи частково пред`явлений ним цивільний позов, суд не врахував ступеня його та членів його родини моральних страждань, в тому числі неповнолітньої доньки та малолітнього сина, що полягали у тому, що він з родиною не могли проживати у будинку з лютого по серпень 2015 року. Виникали труднощі, оскільки не було де спати, куди повісити одяг, на чому дітям готувати домашні завдання, тощо.

До того ж, обвинувачені протягом лютого-серпня 2015 року поводили себе із ним зухвало, не віддавали на його вимоги його майно, чим принижували його честь та гідність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який вважав, що вирок суду першої інстанції слід залишити без змін як законний та обґрунтований, думку обвинувачених, які заперечили задоволення апеляційної скарги потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ніким із учасників судового провадження не оспорюється фактичних обставин кримінального провадження, доведеності винуватості обвинувачених та кваліфікації їх дій.

За таких обставин, колегія суддів не надає оцінки доказам по кримінальному провадженні у їх сукупності, та не входить до оцінки тих обставин, які ніким із учасників провадження не оскаржено.

Відтак, колегія суддів вважає винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, доведеною, а кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 185 КК України, - правильною.

При призначенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції правильно, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії тяжких, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який негативно характеризується, є таким, що не має судимості, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працює, стоїть на обліку в Центрі зайнятості, особу ОСОБА_8 , який позитивно характеризується, не працює, не судимий, обставини, які пом`якшують обом обвинуваченим покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди, обставини, які обтяжують обом обвинуваченим покарання, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

На підставі врахованих обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про можливість перевиховання та виправлення обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства та призначив мінімальне покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, яке у даному випадку є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів, таке, що відповідає меті покарання.

Доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 про те, що судом першої інстанції призначено обвинуваченим занадто м`яке покарання, - свого підтвердження не знайшли.

Потерпілий у своїй апеляційній скарзі вказує, що судом не враховано, того, що обвинувачений ОСОБА_7 негативно характеризується за місцем свого проживання, не сприяв розкриттю кримінального правопорушення, викрадені речі повернув за пропозицією суду, цивільний позов не визнав, наміру відшкодувати моральну шкоду не має.

Однак, як убачається із матеріалів кримінального провадження, зокрема, вироку суду та журналу судового засідання, судом враховані негативні характеристики обвинуваченого /аркуш провадження 195/.

Викрадені речі потерпілому ОСОБА_9 повернуті не внаслідок пропозиції суду, а під час досудового розслідування розписки потерпілого ОСОБА_9 про отримання викрадених речей (диван, шафа для посуду, стіл) і зберігання їх до вирішення судом питання речових доказів /аркуші провадження 72, 79/.

Цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди обвинувачені визнали частково, зазначивши у судовому засіданні, що в змозі сплатити потерпілому ОСОБА_9 по 1 000 гривень у відшкодування завданої моральної шкоди /обидва обвинувачені не працюють/ - аркуші провадження 190, 195.

Щодо посилання потерпілого ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, та за попередньою змовою групою осіб, - слід зауважити наступне.

Вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, відповідно до вимог ст. 67 КК України, належно враховано судом як обставину, яка обтяжує обвинуваченим покарання.

Вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб є кваліфікуючою ознакою даного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за яке засуджено обвинувачених, а тому, згідно із ч. 4 ст. 67 КК України, не може враховуватися при призначенні покарання як обставина, яка його обтяжує.

Відносно аргументів потерпілого ОСОБА_9 про те, що судом першої інстанції не враховано того, що ОСОБА_7 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, - необхідно зазначити про таке.

Врахування такої обставини, як такої, яка обтяжує покарання обвинуваченому, - законом України про кримінальну відповідальність не передбачена. Врахування цієї обставини можливе в якості характеристики особи, і то є правом суду, а не його обов`язком.

Потерпілий вказує, що аналогічні доводи стосуються й призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , а тому суд був не вправі призначати покарання обвинуваченим із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, - суд може прийняти рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, за умови, що призначено покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, та якщо суд, із урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Судом достатньо мотивовано підстави, за яких він дійшов висновку про можливість надання обвинуваченим можливості виправлення без відбування покарання. При цьому, судом дотримано вимоги ч. 1 ст. 75 КК України.

Крім того, слід зазначити, що обвинувачений ОСОБА_8 взагалі виключно позитивно характеризується, не судимий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

Є також необґрунтованими доводи потерпілого ОСОБА_9 про те, що судом неправильно вирішено його цивільний позов (у частині стягнення моральної шкоди).

Потерпілий ОСОБА_9 наполягає на задоволенні його позовних вимог повністю у частині відшкодування завданою йому кримінальним правопорушенням моральної шкоди, вважає, розмір завданої моральної шкоди оцінює в 20 000 гривень.

Вказує безпосередньо в апеляційній скарзі про те, що внаслідок крадіжки обвинуваченими дивану, шафи для посуду та столу був позбавлений звичного щоденного плину побутового життя, він та його родина не мали на чому спати, їсти, куди вішати речі, його діти - де робити домашні завдання.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково відмовляє у ньому.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Тож, зважаючи на викладені вимоги закону, слід зважати на наступні обставини.

Фізичних страждань потерпілому ОСОБА_9 кримінальним правопорушенням не завдано, не мало місце погіршення здібностей потерпілого, позбавлення можливостей реалізації його здібностей.

За обставинами матеріалів кримінального провадження - викрадено речі належні потерпілому ОСОБА_9 , з будинку, який відійшов останньому у спадщину від померлого батька, і де ніхто тривалий час не проживав (як встановлено, саме знаючи цю обставину, обвинувачені вчинили крадіжку меблів). В тому числі у згаданому будинку не проживав і потерпілий ОСОБА_9 із дітьми (адресою мешкання якого є АДРЕСА_5 , як на момент вчинення кримінального правопорушення, так і станом на дату апеляційного оскарження ним судового рішення суду першої інстанції аркуші провадження 52, 54, 59, 60, 207).

За цих обставин, є не відповідними дійсності доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 з приводу того, що: внаслідок крадіжки обвинуваченими дивану, шафи для посуду та столу був позбавлений звичного щоденного плину побутового життя, він та його родина не мали на чому спати, їсти, куди вішати речі, де його діти мали робити домашні завдання, і що це є підставою до стягнення на його користь з обвинувачених моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень.

При цьому, однак, слід враховувати, що потерпілий ОСОБА_9 зазнав душевних страждань внаслідок злочинного посягання на належне йому майно, вимушений був звертатися до правоохоронних органів для того, щоб відшукати та повернути свої речі, також вимушений був постійно з`являтися до органу досудового розслідування у зв`язку із кримінальним провадженням, а у подальшому і до суду, для відновлення порушених прав, поніс душевні хвилювання внаслідок протиправних дій обвинувачених стосовно нього.

Усі наведені обставини, із урахуванням вимог розумності і справедливості, надають підстав вважати достатнім розмір моральної шкоди, стягненої на користь потерпілого судом першої інстанції, а судове рішення у цій частині справедливим та виваженим.
Таким чином, враховуючи, що під час апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 свого підтвердження не знайшли, - колегія суддів не знаходить підстав до скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції, як те просить у апеляційній скарзі особа, які її подала, та вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 424 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2015 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3