Провадження № 11-кп/783/77/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2016 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючої-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0003814 від 12.10.2014р. за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 09.11.2015р. щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, не працюючого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України

за участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_9

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 09.11.2015р. ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України на вісім років позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому постановлено залишити попередній тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з часу фактичного затримання з 12.10.2014р.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково. Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 67 377 грн. 29 коп. матеріальної шкоди та 200 000 грн. моральної шкоди.

Цивільний позов прокуратури Галицького району м. Львова задоволено повністю. Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь Комунальної 8-ої міської клінічної лікарні м. Львова 46 501 грн. 42 коп. витрат на проведення лікування ОСОБА_10 .

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави судові витрати у розмірі 393 грн. 12 коп. за проведення експертизи.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог чинного законодавства.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що 11 жовтня 2014 року близько 22-ої години, перебуваючи по АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, який виник раптово, використовуючи при цьому наявний у нього ніж, наніс ним удар ОСОБА_10 , внаслідок чого, згідно з висновком експерта № 4/15 від 25.02.2015р., останньому було спричинено одне проникаюче поранення черевної стінки з ушкодженням брижової артерії та її гілок, гілок верхньої порожнистої вени, черевного стовбура лімфатичної протоки та великої кривизни шлунку у ділянці великої кривизни, що супроводжувалось значною внутрічеревною крововтратою, шоковим станом, що призвело до омертвіння значної частини кишківника, токсичного ураження всіх внутрішніх органів та поліорганної недостатності, вказане ушкодження було заподіяне колюче-ріжучим предметом чи подібним до нього знаряддям, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження та стало причиною смерті ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 у приміщенні 8 міської клінічної лікарні.

Не погоджуючись із вироком суду апеляційні скарги подали захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 119 КК України та призначити йому покарання у межах санкції зазначеної статті, а також зменшити розмір відшкодування за цивільними позовами.

В обґрунтування своїх вимог покликається на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, згідно показань обвинуваченого ОСОБА_6 , під час святкування дня народження потерпілого, між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 виник конфлікт, який переріс у бійку, яку розпочав ОСОБА_11 , у нього і був ніж, яким він почав атакувати ОСОБА_6 . Обвинувачений був змушений оборонятись від нападу і схопив ОСОБА_11 за руку, у якій був ніж, намагався відвести ніж від себе. У ході даної боротьби між ними втрутився потерпілий ОСОБА_10 щоб їх розборонити. Допускає, що ОСОБА_10 міг бути поранений ножем, який був в руках ОСОБА_11 . Сам обвинувачений ніякий ударів ножем нікому не наносив, а лише оборонявся від ОСОБА_11 . Жодного мотиву і тим більше умислу на нанесення будь-яких ушкоджень потерпілому у ОСОБА_6 не було і не могло виникнути раптово, оскільки вони були друзями, мали добрі стосунки, не сварились і не конфліктували.

Свідки події не бачили і не могли достовірно й чітко ствердити у кого в руках був ніж, і хто саме і як наніс удар потерпілому.

Зазначає, що у судовому засіданні так і не було допитано свідка ОСОБА_12 , який, незважаючи на неодноразове винесення постанов про його привід, фактично відмовився від явки до суду для дачі показань. У судовому засіданні не було оглянуто жодного речового доказу, у тому числі і ножа.

Ставить під сумнів належність та допустимість як доказ вини обвинуваченого відеозапис допиту потерпілого ОСОБА_10 , оскільки такий допит проведено з порушенням вимог ст. 225 КПК України. Так, допит потерпілого ОСОБА_10 , який знаходився у важкому стані (можливо під дією медичних препаратів, що можуть впливати на свідомість людини) проводився у приміщенні лікарні, без участі сторони захисту, хоча ОСОБА_6 було повідомлено про підозру відразу після затримання.

Засудивши ОСОБА_6 за вчинення умисного злочину, суд першої інстанції не навів у вироку на що саме був спрямований його умисел, у чому такий полягав, як саме він «раптово виник» і з яких причин.

Вважає, що за відсутності доведеності у ОСОБА_6 прямого умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, та наявності ознак злочинної недбалості в його діях, суд повинен був перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 119 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду. Вважає, що його дії слід кваліфікувати за ст. 119 КК України.

Доводи на обґрунтування апеляційної скарги обвинуваченого аналогічні доводам апеляційної скарги його захисника ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора та потерпілого ОСОБА_9 , які заперечили апеляційні скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі до задоволення не підлягають, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

Вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за наведених у вироку обставинах, ґрунтується на належних та допустимих доказах, здобутих у встановленому законом порядку, досліджених у судовому засіданні, належно оцінених судом, і є правильним.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , про те, що його син ОСОБА_10 був знайом із ОСОБА_6 . Син розповідав йому, що 11.10.2014р. він разом із ОСОБА_6 вживали у останнього спиртні напої, після чого пішли до бару «Каїрос» святкувати день народження ОСОБА_10 . В даному барі між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 виникла сутичка, під час якої ОСОБА_10 почав їх розбороняти та отримав удар ножем. Дані показання потерпілий ОСОБА_9 підтримав і в суді апеляційної інстанції.

Дані показання потерпілого ОСОБА_9 узгоджуються із показаннями померлого ОСОБА_10 , які зафіксовано відеозаписом допиту останнього, і з яких вбачається, що 11.10.2014р., перебуваючи по АДРЕСА_2 , під час бійки між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , яких ОСОБА_10 намагався розборонити, саме ОСОБА_6 наніс ОСОБА_10 удар ножем (Т.2 а.с. 52). Колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що дана слідча дія проведена із порушенням вимог КПК України та вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав такий доказ належним та допустимим, оскільки такий отримано у встановленому Законом порядку з дотриманням прав та свобод сторін кримінального провадження. Жодних даних про те, що ОСОБА_10 давав показання під дією медичних препаратів захисником не представлено. Потерпілий ОСОБА_9 , будучи допитаний у суді апеляційної інстанції пояснив, що його сину не вводили жодних медичних препаратів, і зокрема таких, що впливають на свідомість людини. Він був присутній при допиті слідчим, при цьому син був при свідомості, показання давав добровільно, що й було зафіксовано відеозаписом.

Отже, даним показанням суд першої інстанції дав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, оскільки такі об`єктивно стверджуються та узгоджуються і з іншими наявними доказами, а саме:

-показаннями свідка ОСОБА_13 , з яких вбачається, що остання 11.10.2014р. бачила бійку між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , та те як ОСОБА_10 втрутився у бійку щоб розборонити їх. Бачила як ОСОБА_10 впав на землю та кров у нього;

-показаннями свідка ОСОБА_14 , з яких вбачається, що останній 11.10.2014р. бачив бійку між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , а ОСОБА_10 намагався їх розборонити. Через декілька секунд ОСОБА_10 та ОСОБА_11 лежали на землі, а ОСОБА_6 почав тікати з місця події. Після бійки бачив ніж на ділянці тротуару.

-показаннями свідка ОСОБА_15 , з яких вбачається, що останній 11.10.2014р. бачив бійку між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , яких розбороняв ОСОБА_10 . Під час бійки ОСОБА_10 присів і сказав «ніж», а потім впав на землю. Бачив у ОСОБА_10 відкриту рану на животі;

-показаннями свідка ОСОБА_16 з яких вбачається, що останній 11.10.2014р. бачив бійку між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , яких розбороняв ОСОБА_10 під час бійки ОСОБА_10 впав на землю. Бачив, як саме у ОСОБА_6 випав ніж і той почав втікати.

-показаннями свідка ОСОБА_17 , з яких вбачається, що останній 11.10.2014р. бачив бійку між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , яких розбороняв ОСОБА_10 . Після того, як ОСОБА_10 присів під час бійки, він схопив ОСОБА_6 ззаду руками, однак той вирвався і покинув місце події;

-даними, що містяться у протоколах огляду місця події від 11.10.2014р., 12.10.2014р. (т.1, а.с. 11-13, 18-20, 22-24);

-рапортом від 12.10.2014р. щодо отримання телеграми-повідомлення лікаря ШМЛ № 6 Лемішко (т.1, а.с. 9);

-висновком експерта № 4/15 від 25.02.2015р, де зазначено, що причиною смерті ОСОБА_10 стало проникаюче колото-різане поранення черевної стінки з ушкодженням великої брижової артерії, її гілок, гілок верхньої порожнистої вени, черевного стовбура лімфатичної протоки, великої кривизни шлунку (т.3, а.с. 79-80);

-висновком експерта № 1472/2014-ім від 14.10.2014р., згідно якого у слідах на штанах, вилучених у ОСОБА_6 , виявлено кров людини, яка за своїми ознаками не виключає можливості походження від ОСОБА_6 або від потерпілого ОСОБА_10 (т.1, а.с. 193-197).

Версія сторони захисту про те, що тілесні ушкодження ОСОБА_10 міг спричинити ОСОБА_11 в ході бійки, яка відбувалась між останнім та ОСОБА_6 , і в яку втрутився ОСОБА_10 , не знайшла свого підтвердження при розгляді матеріалів кримінального провадження як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Так, згідно висновку експерта № 1852 від 21.10.2014р. у гр. ОСОБА_11 , який 11.10.2014р. був госпіталізований в 1-е хірургічне відділення Львівської обласної клінічної лікарні і після проведеного оперативного втручання встановлено діагноз : « Множинні різані рани шиї та лівої надключичної ділянки. Відкрите непроникаюче поранення в проекції 10-го міжребер`я зліва. Підшкірна гематома», було виявлено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та легкі тілесні ушкодження, які могли виникнути 11.10.2014р. Рани утворились від дії колючо-ріжучого предмета, синці та садна від дії тупих предметів (т.1, а.с.163-165).

Отже, у результаті бійки, яка виникла між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 , тілесні ушкодження отримали ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , разом з тим, у ОСОБА_6 , який відразу покинув місце події, тілесних ушкоджень виявлено не було.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що заперечення ОСОБА_6 своєї провини є способом захисту, з метою уникнення покарання за скоєне.

Покликання апелянтів на ту обставину, що суд першої інстанції не допитав в якості свідка ОСОБА_11 , а отже допустив неповноту судового розгляду, не заслуговує на увагу, оскільки судом було вжито усі передбачені Законом заходи для виклику і допиту зазначеного свідка.

Те, що суд першої інстанції не оглянув речових доказів, не вплинуло на дослідження та оцінку ним доказів у даному кримінальному провадженні.

Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України, а тому підстав для перекваліфікації його дій на ст. 119 КК України, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення з обвинуваченого зазначеної матеріальної та моральної шкоди, оскільки така знаходиться у прямому причинному зв`язку із вчиненим ОСОБА_6 злочином. Апеляційні вимоги про необхідність зменшення розміру відшкодування за цивільними позовами, заявленими у кримінальному провадженні, з урахуванням того, що шкода завдана внаслідок необережності, а не умисними діями ОСОБА_6 , не ґрунтуються на вимогах закону, спростовуються матеріалами кримінального провадження, а тому не підлягає до задоволення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції не допущено.

За наведених обставин, колегія суддів визнає подані апеляційні скарги безпідставними, та вважає вирок щодо ОСОБА_6 законним та обґрунтованим.

Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26.11.2015р. № 838-VІІІ слід зарахувати ОСОБА_6 у строк відбуття ним призначеного покарання, строк його попереднього ув`язнення із 12.10.2014р. по 05.02.2016р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ухвалила:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 09 листопада 2015р. щодо ОСОБА_6 без змін.

Зарахувати ОСОБА_6 у строк відбуття ним призначеного покарання, строк його попереднього ув`язнення із 12.10.2014р. по 05.02.2016р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк, з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4