ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання ОСОБА_4
за участю: прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відео конференції в залі суду м.Артемівська Донецької області апеляційну скаргу прокурора на вирок Краматорського міського суду Донецької області від 17.09.2015 року, у кримінальному провадженні № 0000110 від 18.01.2015 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Краматорськ Донецької області, українця, громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
якого визнано винним та засуджено за ст.121 ч.2 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_6 визнано винним в тому, що він 16 січня 2015 року, близько 20-00 години, разом із своєю матір`ю ОСОБА_8 перебував за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час між ОСОБА_6 та його матір`ю сталася сварка побутового характеру. В ході сварки у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений ОСОБА_6 цього ж дня близько 20-00 години підійшов до своєї матері, яка сиділа на ліжку в залі, вихопив з її рук костиль та наніс ним ОСОБА_8 2 удари по голові, 6 ударів по тулубу, 8 ударів по правій верхній кінцівці, 21 удар по нижніх кінцівках.
В результаті умисних протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_8 були заподіяні наступні тілесні ушкодження: поєднана тупа травма голови, грудної клітки, живота, кінцівок: закрита черепно-мозкова травма: синці лобної ділянки голови, обличчя, субдуральна гематома зліва (20куб.см.), крововиливи під м`якими мозковими оболонками лобової, тім`яної часток лівої півкулі великого головного мозку, крововилив у речовину і корі скроневої частки лівої півкулі великого мозку; двосторонні переломи ребер справа 6-го ребра, зліва 2-10 ребер; тупа травма живота з розривом капсули і тканини селезінки (проведена операція 17.01.2015р. лапаротомія, спленектомія (300мл. крові в черевній порожнині на момент операції), ревізія органів черевної порожнини); множинні синці верхніх і нижніх кінцівок, набряк головного мозку і легенів, недокрів`я і нерівномірне кровонаповнення і дистрофічні зміни внутрішніх органів, пролежень в проекції крижів, атеросклеротичний коронарокардіосклероз, двосторонній гідроторакс (наявність в плевральних порожнинах світлої, вільної рідини по 0,5л.), церебральний атеросклероз, трофічна виразка лівої гомілки.
ІНФОРМАЦІЯ_2 о 06-32 години ОСОБА_8 померла в травматологічному відділенні ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Смерть ОСОБА_8 настала внаслідок отриманої поєднаної тупої травми голови, грудної клітки, живота, кінцівок, супроводжувалася забоєм головного мозку, двобічними переломами ребер, розривом селезінки, множинними синцями кінцівок, ускладненою розвитком набряку легенів і головного мозку, недокрів`ям і нерівномірним кровенаповненням внутрішніх органів.
Отримані тілесні ушкодження та настання смерті потерпілої ОСОБА_8 знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку.
В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок стосовно ОСОБА_8 є незаконним та підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Апелянт прохає ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ст. 121 ч.2 КК України 8 років позбавлення волі.
Заслухавши доповідача, прокурора, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги, обвинуваченого і захисника, які заперечували проти цього, перевіривши судову справу та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок суду - скасуванню в частині призначення покарання із ухваленням нового вироку за таких підстав.

Фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення апелянтом не оскаржуються.

Як вбачається з положень ст. 409 КПК України, підставою для скасування вироку, зокрема, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке згідно зі ст. 413 КПК України, може бути застосування закону, який не підлягає застосуванню, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що і було допущено судом першої інстанції.
Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України за цей злочин.
Згідно п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику застосування судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Так, призначаючи основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.121 КК України, суд не врахував і не дав належної оцінки характеру і тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, оскільки останній за допомогою костиля, який він вихопив з рук матері, завдав потерпілій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 2 удари по голові, 6 ударів по тулубу, 8 ударів по правій верхній кінцівці, 21 вдар по нижніх кінцівках у той час, коли остання сиділа на ліжку, не чинячи опір ОСОБА_6 . Таким чином, останній наніс майже 40 ударів, 8 з яких в область життєво важливих органів, особі похилого віку.
Крім того, суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, його пенсійний вік, не взявши до уваги, що на час скоєння кримінального правопорушення, тобто 16.01.2015 року, обвинуваченому було лише 59 років. До того ж , суд визнаючи обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, його стан здоров`я, взяв до уваги лише факт перенесення ОСОБА_6 інфаркту міокарду у травні 2014 року, тобто більше ніж за півроку до скоєння ним насильницького злочину відносно своєї матері. Все це не може свідчити про наявність у обвинуваченого декількох обставин, що пом`якшують покарання, як того вимагають умови застосування ст..69 КК України.
Статтею 75 КК України передбачено, що якщо суд при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до вимог п.2 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику застосування судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаним з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.
В п.9 цієї ж постанови вказано, що рішення суду про звільнення від відбування покарання з випробуванням повинно бути належним чином вмотивоване.
Відповідно до ст..370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
В порушення вимог ст..370 КПК України, п.п.2,9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України суд, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст..75 КК України, не мотивував свого рішення.
Відповідно до п.З вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, спосіб, стадія вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо).
Призначаючи покарання ОСОБА_6 з випробуванням, судом не було належним чином враховано особу винного, конкретні обставини та ступінь суспільної небезпеки правопорушення.
Так, ОСОБА_6 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ст. 121 ч.2 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Як вбачається із вироку, приймаючи рішення про застосування ст..75 КК України суд виходив з тих самих обставин, які були ним враховані при застосуванні ст..69 КК України.
За таких обставин висновок суду про можливість його виправлення без реального відбування призначеного покарання є безпідставним.
Не врахувавши належним чином вказані обставини кримінального правопорушення та дані, що характеризують особу обвинуваченого, суд йому призначив покарання, яке є явно несправедливим, внаслідок м`якості.
До того ж суд, у порушення вимог ст. 374 КПК України, яка зобов`язує мотивувати у вироку рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, не навів конкретних мотивів, за яких дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, що є неправильним застосуванням кримінального закону.
За таких підстав відповідно до ч.1 ст.420 КПК України колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалення свого вироку.
Таким чином, при призначенні покарання, згідно до ст. 65 КК України, колегія суддів бере до уваги ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який не працює, задовільно характеризується, а також обставину, що пом`якшує покаранняактивне сприяння розкриттю злочину і вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі в межах мінімального строку покарання, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Суду не було надано даних про стан здоров`я ОСОБА_6 в теперішній час.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 413, 418-420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.
Вирок Краматорського міського суду Донецької області від 17 вересня 2015 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначення покарання скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ст. 121 ч.2 КК України - у вигляді 7 років позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Строк покарання обчислювати з моменту звернення вироку до виконання.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

На цей вирок сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня проголошення цього вироку.

Судді: