Дата документу Справа № 242/1042/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1116/15 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 242/1042/14-к
Категорія: ст. 185 ч. 3 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Маріупольським слідчим ізолятором кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000136, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гірника Донецької області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 3 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 11.03.2015 року /а.п. 59/ з апеляційною скаргою /а.п. 63-65/ звернувся виконуючий обов`язки прокурора Донецької області ОСОБА_8 , в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного ОСОБА_7 покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

В обґрунтування скарги апелянт послався на наступне:

- звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд фактично не розмежував мотиви призначення самого покарання і мотиви звільнення від його відбування з випробуванням, чим порушив вимоги п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, не навівши ніяких підстав на обґрунтування такого рішення;

- призначаючи покарання ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України та звільняючи його від відбування покарання з іспитовим строком, суд в достатній мірі не врахував, що ним вчинено тяжкий злочин, що він раніше неодноразово засуджувався за вчинення умисних злочинів, у тому числі, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, а також вчинив рецидив злочинів, при цьому, зазначені судимості в законному порядку не зняті і не погашені;

- до обвинуваченого за попереднім вироком вже застосовувались положення ст. 75 КК України, але під час іспитового строку ним знову вчинено тяжкий корисливий злочин, у зв`язку з чим його засуджено до 5 років позбавлення волі, проте, через декілька місяців після звільнення з місця позбавлення волі ОСОБА_9 знову вчинено тяжкий корисливий злочин, за який його засуджено оскаржуваним вироком;

- судом не враховане, що, незважаючи на працездатний вік, обвинувачений ніде не працює, гроші, які він отримав від реалізації викраденого майна, він витратив на придбання спиртних напоїв, потерпілому шкоду не відшкодував.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ст. 185 ч. 3 КК України до чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України обвинувачений звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на два роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 ч. 1 п. 2, п. 3, п. 4 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 не застосовувався.

Також у вироку зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий:
- 19.08.2005 року Селидівським міським судом за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі та звільнений від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- 17.08.2009 року Селидівським міським судом за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі.

Як вказано у вироку суду, 22 січня 2014 року о 16 годині ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, йшов по вул. Гагаріна м. Селидове Донецької області та, побачивши, що хвіртка домоволодіння АДРЕСА_2 , зайшов на територію даного домоволодіння, де, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії невідомі оточуючим, руками виламав віконну лутку та проник до житлового будинку, звідки таємно, умисно, повторно, з корисливою метою викрав 50 кг ріпчастої цибулі та 10 кг волоського горіха та з викраденим з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 459 гривень 50 копійок.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, прокурора, який підтримує апеляційну скаргу і просить її задовольнити, обвинуваченого з запереченнями проти доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Згідно з вироком, суд визнав обвинуваченого винним у крадіжці майна потерпілого, вчиненої повторно з проникненням до житлового будинку за обставин, викладених у вироку.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у злочині, за який він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи та не оскаржуються в апеляційній скарзі.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, що також не оскаржується в апеляційній скарзі.

Оскільки зазначені вище обставини в апеляційній скарзі не оскаржуються, то відповідно до норм ч. 1 ст. 404 КПК України не підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання, врахував, що обвинуваченим вчинений тяжкий злочин, характеризується він з задовільного боку, раніше судимий, також врахував в якості обставин, що пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, в якості обставин, що обтяжують покарання, суд визнав рецидив злочинів та вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням зазначених обставин суд за вчинений злочин призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 3 ст. 185 КК України, на строк, який не є мінімальним, і на підставі ст. 75 КК України звільнив від відбування покарання з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Зміст апеляційної скарги вказує на те, що предметом оскарження є застосування судом норм ст. ст. 75, 76 КК України, тобто звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з покладенням на нього певних обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Врахувавши тяжкість злочину та обставини його вчинення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого від відбування покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з застосуванням норм ст. 76 КК України.

Обставини, покладені судом в обґрунтування цього рішення, в апеляційній скарзі поставлені під сумнів, але не спростовані, у тому числі під час судового розгляду в апеляційній інстанції, в них не наведено переконливих доводів про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Відповідно до норм, закріплених у ст. 75 КК України, наявність непогашеної судимості, про що зазначено в апеляційній скарзі, не перешкоджає застосуванню звільнення винної особи від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, як свідчать матеріали судового провадження, на застосування норм ст. ст. 75, 76 КК України суд був зорієнтований прокурором під час судового розгляду.

За таких обставин доводи прокурора є необґрунтованими, і тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок на підставі ч. 2 ст. 404 КПК України та відповідно до норм ч. 4 ст. 67 КК України, виключити з числа обставин, врахованих судом в якості обтяжуючих покарання, рецидив злочинів, виходячи з того, що дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, у тому числі за такою кваліфікуючою ознакою, як повторність.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу виконуючого обов`язки прокурора Донецької області ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Селидівського міського суду Донецької області від 11 березня 2015 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ч. 2 ст. 404 КПК України, змінити, виключити з мотивувальної частини вироку з числа обставин, що обтяжують покарання, рецидив злочинів.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4