Номер провадження: 11-кп/785/1507/15
Номер справи місцевого суду: 515/1682/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 на вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 23.09.2015 р. по кримінальному провадженню № 0000376 від 08.07.2015 р. відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Татарбунари Одеської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого судимості в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого за ст. 121 ч. 1 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 23.09.2015 р. ОСОБА_7 засуджений за ст. 121 ч. 1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 3-х років позбавлення волі; стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрат, пов`язані із залученням експертів під час здійснення досудового розслідування у розмірі 1 411 гривень 74 копійки.

Вказаним вироком ОСОБА_7 засуджений за те, що він 08.07.2014 р. о 18:00 годині, знаходячись в кімнаті будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час сварки між ним та ОСОБА_8 , з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, умисно наніс потерпілому один удар ножем-бабочкою в грудну клітину зліва, чим спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді: проникаючого поранення грудної клітини зліва, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі з доповненнями потерпілий ОСОБА_11 просить вирок суду змінити, пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, застосувавши до нього ст. 75 КК України, посилаючись на те, що вирок суду є занадто суворим, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки суд не врахував, що ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю злочину, він судимості не має, працює, випасаючи овець по найму, позитивно характеризується за місцем проживання, та суд не взяв до уваги його, потерпілого, прохання не позбавляти волі ОСОБА_7 , який є його рідним дядьком та допомагає йому матеріально. Крім того, апелянт стверджує, що конфлікт стався саме з його вини, а не ОСОБА_7 .

В апеляції з доповненнями захисник ОСОБА_9 також просить вирок суду змінити, пом`якшивши призначене покарання, застосувати до обвинуваченого дію ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. Вимоги апеляції захисник обґрунтовує тим, що призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого.

На адресу апеляційного суду від обвинуваченого ОСОБА_7 надійшли заперечення на апеляційні скарги, в яких він фактично підтримує вимоги апелянтів та просить пом`якшити призначене йому покарання.

Захисник та потерпілий в судове засідання апеляційного суду не з`явились, подали письмові заяви про розгляд апеляцій у їх відсутність, при цьому потерпілий вказав про відсутність грошових коштів для поїздки в м. Одесу.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляції та пояснив, що він та ОСОБА_11 є єдиними родичами та проживали однією сім`єю, він завжди працював, забезпечував сім`ю, в тому числі і житлом, дуже шкодує за тим, що не стримався, коли потерпілий його ображав та запевняв суд, що більше ніколи такого вчиняти не буде; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляцій, розглянувши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що вимоги апеляцій про застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та вправі вийти за ці межі, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

В апеляціях захисника та потерпілого не оспорюється доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, а тому апеляційний суд вирок в цій частині не переглядає.

Справу розглянуто судом в порядку ст. 349 ч.3 КПК України без дослідження доказів, з урахуванням того, що ОСОБА_7 повністю визнав свою вину.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України - нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.1 ст. 121 КК України, то суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності сукупності пом`якшуючих обставин, які пом`якшують покарання та суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме взяв до уваги визнання вини та щире каяття обвинуваченого, думку потерпілого, який просив не позбавляти обвинуваченого волі, а також взяв до уваги дані про його особу - за місцем проживання характеризується позитивно.

Проте роблячи висновок про неможливість виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі, суд не в повній мірі взяв до уваги самі обставини вчиненого кримінального правопорушення, на які вказали в судовому засіданні як обвинувачений, так і потерпілий, а також інші пом`якшуючі обставини. Обвинувачений пояснив, що вчинив злочин через поведінки потерпілого, будучи обуреним його діями, який замість того, щоб виконати його вимоги, почав його штовхати. В ході штовханини, маючи намір заспокоїти племінника, наніс йому удар розкладним ножиком, який дістав з кишені шортів.

Вказані обставини потерпілий не тільки не заперечував, а в апеляційній скарзі зазначив, що саме він спровокував обвинуваченого на вчинення таких дій. Він не виконав прохання дядька та першим почав його штовхати руками, чим і визвав його обурення. Це при тому, що його дядько ОСОБА_7 забезпечив його житлом, за яке сам платив, забезпечив роботою. Потерпілий стверджує, що без ОСОБА_7 він пропаде. Потерпілий кається в своїй поведінці по відношенню до обвинуваченого, стверджуючи, що дядько має погане здоров`я, слабкий та не міг по іншому захиститись від його дій.

З огляду на викладене, а саме приймаючи до уваги, що потерпілий не тільки просить не позбавляти обвинуваченого волі, а й те, що саме він своєю неналежною, неправомірною поведінкою спровокував вчинення злочину обвинуваченим, відсутність негативних наслідків для потерпілого - його здоров`я відновилось, ту обставину, що обвинувачений і потерпілий є єдиними членами однієї сім`ї (а.п.32), яку забезпечував всім необхідним для життя саме обвинувачений, який весь час працював по найму чабаном (а.п.33, 49) та позбавлення його волі вкрай негативно позначилось на самому потерпілому, який самостійно не здатний себе забезпечити ні житлом, ні роботою, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення волі та звільнення його від відбування призначеного судом першої інстанції покарання з випробуванням у відповідності до вимог ст. 75 КК України.

При таких обставинах висновок суду першої інстанції про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства є помилковим.

В матеріалах провадження є дані про те, що раніше обвинувачений був судимий за ст. 309 ч.1 КК України. Проте ця судимість погашена і відповідно до закону він є особою, яка не має судимості. Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про те, що після цієї судимості обвинувачений мав хоч яке відношення до наркотичних засобів. Він став на шлях виправлення постійно працював по найму, матеріально утримуючи себе та допомагаючи потерпілому. А тому наявність вказаного факту судимості в минулому апеляційний суд не приймає до увагу як обставину, яка негативно характеризує обвинуваченого на момент вчинення злочину, за який він притягується до відповідальності.

При таких обставинах висновок суду першої інстанції про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства є помилковим.

Застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України у відповідності до вимог ст. 40-8 КПК України тягне за собою необхідність зміни вироку.

Керуючись, ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 задовольнити, вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 23.09.2015 р. стосовно ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ст. 121 ч. 1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 3-х років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки.

Звільнити засудженого ОСОБА_7 з-під варти із зали суду.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі 3-х місяців з моменту її проголошення.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4