Справа № 164/4/16-к
п/с 1-кп/164/13/2016
Категорія: 33
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 січня 2016 року Маневицький районний суд Волинської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт. Маневичі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000468 від 20 листопада 2015 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, непрацюючого, потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до ст. 89 КК України судимості не має,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 20 листопада 2015 року, в період з 1 год. до 4 год., з метою незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення, порушуючи порядок, встановлений Законом України „Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними від 18.11.1997 року, всупереч п. 4 ч. 3 ст. 9 Закону України „Про ліцензування певних видів господарської діяльності від 1.06.2000 року, що передбачає надання дозволу (ліцензії) на видобуток дорогоцінного каміння органогенного утворення, в порушення вимог ст. 19 Кодексу України про надра, без отримання спеціального дозволу на користування надрами, без акту, що засвідчує гірничий відвід, без оформлення у встановленому порядку документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, перебуваючи в лісовому масиві поряд з річкою Чернявка, що в урочищі „Лоше, яке знаходиться поблизу смт. Маневичі Волинської області, переконавшись, що їх ніхто не бачить, за допомогою пристрою для відкачування води - мотопомпи „Форте з приєднаними до нього пожежними рукавами та металевою трубою, незаконно видобували бурштин-сирець, який згідно постанови Кабінету Міністрів України № 827 від 12.12.1994 року „Про затвердження переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення, являється корисною копалиною загальнодержавного значення, дорогоцінним камінням органогенного утворення, зробивши в грунті дев`ять ямкових отворів, внаслідок чого ними було добуто бурштин-сирець, загальною масою 89.97 гр.

Такі дії обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 240 КК України, як вчинення незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

Під час досудового розслідування 30 листопада 2015 року між заступником прокурора прокуратури Маневицького району Волинської області ОСОБА_3 , яка на підставі ст. 37 КПК України здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000468, та підозрюваним ОСОБА_4 було укладено угоду про визнання винуватості, що відповідає вимогам ст. 472 КПК України, за умовами якої ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, зобов`язувався співпрацювати з прокуратурою Маневицького району Волинської області та іншими правоохоронними органами у межах строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з метою викриття та виявлення відомих йому правопорушень. Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 240 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. Сторонами також узгоджено міру покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , у виді 412 неоподатковуваних мінімумів доходів громадянштрафу, що становить 7004 (сім тисяч чотири) гривень. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Під час досудового розслідування 30 грудня 2015 року між першим заступником керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_3 , яка на підставі ст. 37 КПК України здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000468, та підозрюваним ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості, що відповідає вимогам ст. 472 КПК України, за умовами якої ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, зобов`язувався співпрацювати з прокуратурою Маневицького району Волинської області та іншими правоохоронними органами у межах строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з метою викриття та виявлення відомих йому правопорушень. Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 240 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин. Сторонами також узгоджено міру покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 , у виді 412 неоподатковуваних мінімумів доходів громадянштрафу, що становить 7004 (сім тисяч чотири) гривень. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угод про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 2, 4, 5 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається. Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

Угоду про визнання винуватості укладено після повідомлення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про підозру, потерпілих у даному кримінальному провадженні немає, узгоджена сторонами міра покарання передбачена санкцією ч. 2 ст. 240 КК України, зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України та її умови не суперечать іншим вимогам закону, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 цілком розуміють права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них в разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 цілком розуміють положення ч. 4 ст. 474 КПК України, а також усвідомлюють наслідки невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України.

Також судом встановлено, що умови даних угод відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угод про визнання винуватості, укладених між першим заступником керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області радником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , а також між заступником прокурора прокуратури Маневицького району Волинської області радником юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , і призначення вказаним обвинуваченим узгодженої сторонами міри покарання.

Речові докази: мотопомпу „Форте № LT 177F, три пожежні рукави, довжиною по 20 м кожен, водозабірний гофрований шланг, довжиною 2.5 м, бурштин-сирець, загальною вагою 89.97 гр., 10 прямокутних сіток-екранів, один підсак, металевий шабер, пластикову каністру, ємкістю 10 л, п`ять металевих стержнів (а.с. 8-12, 17-20, 93-96), які знаходяться на зберіганні на території Маневицького РВ УМВС, слід конфіскувати в доход держави; автомобіль „ЛуАЗ 969М, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 8-12, 16), слід передати власнику ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст. 98, 100, 110, 124, 126, 314, 369-371, 373-374, 395, 468, 471-475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 листопада 2015 року, укладену між заступником прокурора прокуратури Маневицького району Волинської області радником юстиції ОСОБА_3 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_4 з іншоїв кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000468 від 20 листопада 2015 року.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, призначивши покарання 7004 (сім тисяч чотири) гривень штрафу.

Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 грудня 2015 року, укладену між першим заступником керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області радником юстиції ОСОБА_3 з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_5 з іншоїв кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000468 від 20 листопада 2015 року.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, призначивши покарання 7004 (сім тисяч чотири) гривень штрафу.

Речові докази: мотопомпу „Форте № LT 177F, три пожежні рукави, довжиною по 20 м кожен, водозабірний гофрований шланг, довжиною 2.5 м, бурштин-сирець, загальною вагою 89.97 гр., 10 прямокутних сіток-екранів, один підсак, металевий шабер, пластикову каністру, ємкістю 10 л, п`ять металевих стержнів, які знаходяться на зберіганні на території Маневицького РВ УМВС, - конфіскувати в доход держави; автомобіль „ЛуАЗ 969М, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , - передати власнику ОСОБА_7 .

На вирок може бути подана з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, апеляція до апеляційного суду Волинської області через Маневицький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя районного суду ОСОБА_1