Справа № 731/580/15-к
Провадження № 1-кп/731/63/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2015 року Варвинський районний суд Чернігівської області в складі
судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Варва кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000155 від 20 серпня 2015 року, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Полтава, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, вдівця, на утриманні неповнолітніх дітей не має, непрацюючого, раніше судимого за вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 06 жовтня 1998 року за ч. 2 ст. 140 КК України до виправних робіт строком на 1 (один) рік з утриманням 20% заробітку в дохід держави; за вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2000 року за ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 43 КК України до 1 (одного) року 8 (восьми) місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 лютого 2006 року за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 61 КК України до 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, за вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2008 року за ч. 3 ст. 342, ч. 1 ст. 162, ст. 70 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі та на підставі ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалість 1 (один) рік 6 (шість) місяців та вироком Варвинського районного суду від 17 червня 2011 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 3 (трьох) років 1 (одного) місяця обмеження волі, маючого дві непогашені в законному порядку судимості відповідно до ч. 1 ст. 88 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 20 серпня 2015 року, близько 12 години, маючи дві непогашені в законному порядку судимості згідно ч. 1 ст. 88 КК України, напроти будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин до ОСОБА_6 , умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, перекинув інвалідний візок, в якому сидів ОСОБА_6 , внаслідок чого ОСОБА_6 впав на асфальтове покриття та отримав тілесні ушкодження у вигляді садна по розгинальній поверхні лівого ліктьового суглоба, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 316 від 26 серпня 2015 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Своїми умисними діями, що виразилися в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у висунутому обвинуваченні не визнав та пояснив, що 20 серпня 2015 року, близько 12 години, коли він проїжджав на велосипеді поблизу філії «Варвинський райавтодор» та магазину «Автозапчастини» по вул. Шевченка, у нього штанина заплуталась у цеп та впав з ноги шльопанець. Загальмувавши ногою, він зупинився та побачив, що шльопанець упав біля інвалідого візка ОСОБА_6 . Він підійшов до інвалідного візка, в якому сидів ОСОБА_6 , щоб забрати свій шльопанець, а ОСОБА_6 подумавши, що його хочуть побити, почав відбиватися палкою і розбив йому брову. Внаслідок удару на обличчі з`явилася кров, яка залила йому очі і він не бачив, яким чином перевернувся інвалідний візок та ОСОБА_6 опинився на асфальті. Зазначив також, що ОСОБА_6 завжди неприязно до нього відноситься та завжди при зустрічі хоче вдарити, а він сам ніколи ОСОБА_6 не чіпав.

Зважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_5 , його вина в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, повністю підтверджується сукупністю досліджених та проаналізованих в судовому засіданні доказів.

Потерпілий ОСОБА_6 дав показання суду, що 20 серпня 2015 року, десь близько 12 години, поблизу філії «Варвинський райавтодор» та магазину «Автозапчастини» по вул. Шевченка, будучи інвалідом ІІ групи та перебуваючи в інвалідному візку, він розмовляв зі своїм другом ОСОБА_7 , коли до нього підбіг ОСОБА_5 і намагався побити його кулаками. При цьому ОСОБА_5 говорив, що в нього є «справка» і тому йому ніхто нічого не зробить. ОСОБА_6 відбивався палкою, тому ОСОБА_5 не зміг його вдарити. Потім ОСОБА_5 перекинув інвалідний візок, внаслідок чого ОСОБА_6 впав на бетон, опинився під візком, вдарився головою та подряпав лівий лікоть. В цей час на допомогу ОСОБА_6 підбігли ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ОСОБА_5 почала кричати якась жінка, і останній поїхав.

Свідок ОСОБА_7 дав показання суду, що влітку, можливо 20 серпня 2015 року, десь близько 12 годин, проїжджаючи на велосипеді поблизу філії «Варвинський райавтодор» та магазину «Автозапчастини» по вул. Шевченка, він зустрівся зі своїм товаришем ОСОБА_6 , який був у інвалідному візку, і почав з ним розмовляти. Раптом до ОСОБА_6 підбіг якийсь хлопець та почав замахуватися кулаками, а потім перекинув інвалідний візок. При цьому візок похилився на його велосипед, і ОСОБА_7 через свій похилий вік нічого не міг зробити. ОСОБА_6 весь цей час захищався від ударів, виставляючи перед собою палку. Потім під`їхали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , прогнали хлопця, поставили інвалідний візок та допомогли ОСОБА_6 в нього сісти. Крові на обличчі ОСОБА_5 він не бачив.

Свідок ОСОБА_8 дав показання суду, що влітку, можливо 20 серпня 2015 року, десь перед обідом, поблизу філії «Варвинський райавтодор» по вул. Шевченка, він, їдучи на велосипеді, побачив, що ОСОБА_5 перекинув інвалідний візок, в якому знаходився ОСОБА_6 . Він сказав ОСОБА_5 , щоб той їхав геть, на що останній зразу зреагував агресивно, а потім поїхав. Разом з ОСОБА_9 вони підняли інвалідний візок та допомогли ОСОБА_6 сісти у нього. Пам`ятає, що у ОСОБА_5 була кров на зубах.

Свідок ОСОБА_9 дав показання суду, що 20 серпня 2015 року, поблизу філії «Варвинський райавтодор» та магазину «Автозапчастини» приватного підприємця Конюшенка по вул. Шевченка, він, їдучи на велосипеді в бік центру, побачив, що його сусід ОСОБА_6 лежить на лівому боці біля перекинутого інвалідного візка, а інший його сусід ОСОБА_5 , вирвав з рук ОСОБА_6 палку. Крім них, там були ще якийсь чоловік та жінка. Він під`їхав, забрав у ОСОБА_5 палку, підняв ОСОБА_6 та допоміг йому сісти в інвалідний візок, потім подав ОСОБА_5 його велосипед і той поїхав. Він бачив на обличчі ОСОБА_5 кров, але, на його погляд, рана була несвіжа.

Крім того, вина ОСОБА_5 в умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 підтверджується іншими оголошеними, дослідженими та проаналізованими в судовому засіданні доказами:

-висновком експерта №316 від 21 серпня 2015 року, згідно якого ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді садна по розгинальній поверхні лівого ліктьового суглоба, які виникли від дії тупих предметів, що по давності можуть відповідати 20 серпню 2015 року та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинити короткочасного розладу здоров`я, та могли виникнути внаслідок падіння з інвалідного візка на асфальтоване покриття;

-висновком судово-психіатричного експерта №169 від 16 вересня 2015 року, згідно якого ОСОБА_5 страждав і страждає на теперішній час на: «Розлади психіки та поведінки змішаної етіології (посттравматичного та алкогольного) з легкими когнітивними розладами, Синдром залежності палімпсестами» (МКХ-10), проте дані психічні розлади не настільки виражені, щоб могли позбавляти останнього можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Психічних розладів, які відносяться до юридичного критерію неосудності, не виявляє. Інкриміноване діяння здійснив у стані, коли міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Під дію ст. ст. 19,20 КК України не підпадає. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Психічний стан підекспертного на даний час дозволяє йому приймати участь в проведенні досудового розслідування та брати участь в судовому розгляді кримінального провадження.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши та проаналізувавши всі докази по справі в їх сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вони повністю узгоджуються між собою та викривають обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Невизнання обвинуваченим в судовому засіданні своєї вини, суд розцінює як спосіб уникнути від відповідальності за скоєне.

За таких обставин суд вважає, що сукупністю добутих в судовому засіданні доказів вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненому кримінальному правопорушенні повністю доведена, а органи досудового розслідування правильно кваліфікували дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень.

Обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено.
Обставинами, що обтяжують покарання, суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку, що перебуває в безпорадному стані, та рецидив злочинів.
При обранні виду та міри покарання суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості; особу обвинуваченого; його позицію щодо вчиненого; те, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, в тому числі, вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2008 року за ч. 3 ст. 342, ч. 1 ст. 162, ст. 70 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі та на підставі ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалість 1 (один) рік 6 (шість) місяців та вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 17 червня 2011 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 3 (трьох) років 1 (одного) місяця обмеження волі, судимість по яких в законному порядку не погашена відповідно до ч. 1 ст. 88 КК України; позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем відбування покарання; ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 03 вересня 2013 року умовно-достроково звільнений від відбування покарання на невідбутий строк покарання 1 (один) рік 5 (п`ять) місяців 2 (два) дні обмеження волі; на обліку в лікаря-нарколога не перебуває; перебуває на «Д» обліку у психіатра з 1995 року з діагнозом: «Легка розумова відсталість»;стан здоров`я обвинуваченого, який згідно висновку експерта страждав і страждає на теперішній час на розлади психіки та поведінки змішаної етіології (посттравматичного та алкогольного) з легкими когнітивними розладами та синдром залежності палімпсестами; відсутність пом`якшуючих покарання обставин, обтяжуючі покарання обставини вчинення злочину щодо особи похилого віку, що перебуває в безпорадному стані, та рецидив злочинів, а тому вважає за можливе призначити йому покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати по справі відсутні.
Керуючись ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирати.
Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_10