УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №272/1359/14-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 186 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2015 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 12 листопада 2014 року,-
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.
Андрушівка Житомирської області, громадянина
України, проживаючого в
АДРЕСА_1 , судимого, останній раз
10.04.2012 року Андрушівським районним судом
за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України на 3 (три)
роки позбавлення волі, звільненого по
закінченню строку відбуття покарання
засуджено за ч.2 ст. 186 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі.
Міру запобіжного заходу, обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, обрано тримання під вартою, взято під варту в залі суду.
Строк відбуття покарання рахується з 12 листопада 2014 року.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі УДКС у м. Житомирі процесуальні витрати в сумі 393 грн. 12 коп. за проведення судово-дактилоскопічної експертизи.
Згідно змісту вироку суду 12 вересня 2014 року, близько 10 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на вул. Шкільній в м. Андрушівка Житомирської області, відкрито викрав з сумки потерпілої ОСОБА_8 гаманець з грошима в сумі 300 гривень, спричинивши потерпілій збитки на вказану суму.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок Андрушівського районного суду 12.11.2014 року та пом`якшити обране йому покарання шляхом застосування ст. 75,76 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд, мотивуючи у вироку неможливість застосування до нього ст. 75 КК України, не взяв до уваги незначну суму викраденого, активне сприяння у розкритті злочину, щире каяття ОСОБА_7 .. До негативних характеристик суд віднісся не критично.
Апелянт зазначає, що до скоєння кримінального правопорушення його спонукали матеріальні труднощі. Він не міг влаштуватися на роботу через попередню судимість, а також проблеми з психікою, які відображені в акті судово-психіатричної експертизи.
Через відсутність доходів не відшкодував заподіяні потерпілій збитки, а тому, на його думку, потерпіла ОСОБА_8 висловила думку про необхідність позбавлення його волі.
На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 надійшли заперечення прокурора прокуратури Андрушівського району, в яких він просить вирок Андрушівського районного суду від 12 листопада 2014 року залишити без змін, посилаючись на те, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Заслухавши доповідача по справі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України підтверджуються зібраними і дослідженими в судовому засіданні доказами та будь - ким з можливих апелянтів не оспорюються.
Вирок суду 1-ї інстанції ґрунтується на перевірених доказах під час досудового так і судового слідства, яким суд надав вірну юридичну оцінку, правильно кваліфікувавши протиправні дії ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України, врахуванням тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого злочину, характеристики винної особи, думки потерпілої, а також обставин, передбачених ст.ст. 66, 67 КК України.
Судом враховано в повній мірі всі обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а саме, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання в місцях позбавлення волі, вчинив новий умисний злочин через нетривалий час після звільнення з місць позбавлення волі, вже раніше був судимий та відбував реальне покарання у місцях позбавлення волі за вчинення корисливих злочинів. Свою вину визнав повністю та розкаявся за вчинений тяжкий злочин.
У свою чергу потерпіла наполягала на суворості покарання. Як особа за місцем проживання ОСОБА_7 характеризується негативно, згідно акту судово-психіатричної експертизи № 413-2014 ОСОБА_7 страждає на легку розумову відсталість, психічними захворюваннями не страждає та міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, зловживає спиртними напоями, ніде не працює та не навчається, схильний до вчинення корисливих злочинів, за що неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та засуджувався до реальних мір покарання, спричинену потерпілій ОСОБА_8 шкоду не відшкодував.
А тому, з урахуванням даних та вищенаведених обставин справи, тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого злочину, характеристики особи обвинуваченого, суд першої інстанції обґрунтовано обрав ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкції ст. 186 ч.2 КК України - у виді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки. Вважати це покарання надмірно суворим у апеляційного суду підстав немає, навіть з урахуванням й тих обставин, на які є посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 ..
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 404, 407, 408, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 12 листопада 2014 року щодо ОСОБА_7 в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 у той же строк з моменту отримання ним копії ухвали.

Судді: