02.07.2015 Єдиний унікальний номер 205/154/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2015 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську кримінальне провадження № 0005473 за обвинуваченням:

- ОСОБА_8 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, маючого середню технічну освіту, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:

1)
вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 1984 року за ст.ст. 141 ч. 1, 140 ч. 2, 229-6 ч. 1, 42 КК України 1960 року до 3 років позбавлення волі;

2) вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 1987 року за ст.ст. 140 ч. 3, 193 ч. 3, 145 ч. 1, 42 КК України 1960 року до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

3) вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 1994 року за ст.ст. 140 ч. 3, 145 ч. 1, 42 КК України 1960 року до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

4) вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2002 року за ст.ст. 190 ч. 2, 353, 70 ч. 1 КК України до 2 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком в 1 рік 6 місяців на підставі ст. 75 КК України;

5) вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2005 року за ст.ст. 187 ч. 4, 71 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

зареєстрованого в АДРЕСА_1 , тримається під вартою з 15 листопада 2013 року, -

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України, -

- ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Дніпропетровську, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, не працюючого, раніше судимого:

1) вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровську від 16 листопада 2005 року за ст.ст. 190 ч. 2, 186 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 4 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком в 2 роки на підставі ст. 75 КК України;

2) вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2007 року за ст.ст. 190 ч. 2, 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 21 серпня 2010 року після відбуття строку покарання;

проживаючого в АДРЕСА_2 , тримається під вартою з 25 листопада 2013 року, -

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_8 , який є особою, яка раніше вчинила розбій, і обвинувачений ОСОБА_9 за попередньою змовою між собою вчинили розбійний напад на потерпілого ОСОБА_10 , поєднаний з проникненнями у приміщення.

Злочин вчинено за наступних обставин.

У невстановлений слідством час, знаходячись у невстановленому слідством місці, ОСОБА_8 , який є особою, що раніше вчинила розбій, і ОСОБА_9 вступили між собою в попередню змову на вчинення нападу на ОСОБА_10 з метою заволодіння належним останньому майном.

Реалізуючи умови попередньою змови, 29 вересня 2013 року, близько 15.00, ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, і ОСОБА_9 , взявши іграшковий пістолет з метою його використання під час нападу, прибули до приміщення, розташованого в будинку АДРЕСА_3 , діючи узгоджено, проникли у вказане приміщення, скориставшись тим що ОСОБА_10 відчинив металеві двері, та застосовуючи до потерпілого фізичне насильство, характер якого слідством не встановлено, вчинили напад на ОСОБА_10 , в ході якого, погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, приставили до черева ОСОБА_10 пістолет, залякуючи потерпілого його застосуванням у разі чинення опору.

Продовжуючи погрожувати вказаним чином застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 заволоділи майном, належним потерпілому ОСОБА_10 , - мобільним телефоном «Нокія 6300» вартістю 450 грн., двома телефонами «Нокія 1202-2» вартістю по 100 грн., портативним ДВД-програвачем вартістю 550 грн., грошовими коштами у розмірі 1700 грн., а всього на загальну суму 2900 грн., після чого з викраденим з місця злочину зникли.

У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 винність свою не визнали, заперечивши обставини нападу на потерпілого ОСОБА_10 , а також факт їх знайомства між собою до їх затримання працівниками міліції.

Обвинувачений ОСОБА_8 пояснив, що у вказаний час заходив до приймального пункту, де працював ОСОБА_10 , з іншим малознайомим чоловіком, а не з ОСОБА_9 , з того приводу, що зазначена особа бажала поговорити з ОСОБА_10 про ювелірні вироби, закладені останньому. Поки вони розмовляли в другій кімнаті приймального пункту, він чекав біля дверей, а потім вони пішли. Жодного насильства до ОСОБА_10 не застосувалось, та він пістолетом потерпілому не погрожував.

Зранку 15 листопада 2013 року його за місцем тимчасового мешкання затримали працівники міліції та доставили до Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, та, скориставшись знайденими у нього ключами, за його місцем проживання серед іграшок, залишених дітьми його знайомих, вилучили пістолет. Цей предмет він нікому не видавав, хоча так було вказано у протоколі його огляду та вилучення.

Обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що раніше дійсно приходив до ОСОБА_10 за місцем його роботи до пункту прийому макулатури з метою впливу на останнього щодо нібито розповсюдження ним у зазначеному приймальному пункті наркотичних засобів, яке неодноразово викликало суспільне невдоволення. Можливо цим у можна пояснити ту обставину, що ОСОБА_10 вказав на нього в ході впізнання.

Не дивлячись не те, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 винність свою не визнали, їх винність у злочині, вчиненому за викладених обставин, підтверджується наступними доказами.

Потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що 29 вересня 2013 року він знаходився за місцем роботи у пункті прийому макулатури, розташованому по АДРЕСА_3 . Близько 15.00 він почув стук у металеві двері приміщенні пункту, які в цей час були зачинені на засов. Спитавши, хто прийшов, він почув голос малознайомого чоловіка за ім`ям ОСОБА_11 (свідок ОСОБА_12 ), який періодично здавав йому макулатуру. Коли він відчинив двері, то побачив, що за спиною у ОСОБА_13 стояли ОСОБА_8 , якого він знав як знайомого ОСОБА_13 , а також ОСОБА_9 , якого він бачив вперше. ОСОБА_11 спитав, чи він працює, на що він відповів, що так і він може приходити, якщо буде треба, після чого ОСОБА_11 повернувся та відійшов від дверей. В цей час ОСОБА_9 увірвався у приміщення, схопив його руками та прислонив до стіни, а потім дістав з карману та приставив йому до черева пістолет, який він сприймав як справжній, та завдав йому декілька ударів в область потилиці, від чого він присів. Тим часом ОСОБА_8 зачинив двері приймального пункту, підійшов до нього та обшукав, доставши з карманів його одягу три вказані мобільні телефони і грошові кошти на суму 1700 грн. Під час цього ОСОБА_9 знов двічі вдарив його в область потилиці, примусив зайти у робочий кабінет (в другу кімнату) та сидіти на стільці, погрожуючи в іншому випадку вбити. ОСОБА_8 в цей час також зайшов до кімнати та забрав з тумби ДВД-програвач «Оріон», після ОСОБА_8 і ОСОБА_9 покинули приміщення пункту.

В ході допиту у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 зазначив, що 29 вересня 2013 року він спочатку відкривати приймальний пункт для роботи не планував, тому ОСОБА_11 і приходив з метою дізнатись, чи буде можливість здати макулатуру, коли він знаходився у приміщенні пункту з зачиненими дверима.

Під час пред`явлення особи для впізнання від 25 листопада 2013 року потерпілий ОСОБА_10 серед пред`явлених осіб вказав на ОСОБА_9 як на особу, яка спільно з ОСОБА_8 вчинила на нього напад, впізнавши його за рисами обличчя (Т.1, а.с. 57-59).

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 підтвердив факт впізнання ОСОБА_9 за зовнішністю - як співучасника вчинення нападу.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_14 і ОСОБА_15 підтвердили, що за їх присутності, у якості понятих, потерпілий ОСОБА_10 за вищевказаними ознаками впізнав ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що 29 вересня 2013 року, близько 15.30, він разом зі своїм знайомим з ОСОБА_12 прийшов до приймального пункту, розташованого по АДРЕСА_3 , щоб здати макулатуру, де вони зустріли ОСОБА_10 , який працював у вказаному пункті, і останній, перебуваючи у подавленому стані, повідомив, що на нього напали ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , які, погрожуючи пістолетом, побили його та заволоділи належними йому грошима у сумі 1700 грн., трьома мобільними телефонами і ДВД-програвачем. Після цього ОСОБА_10 в їх присутності став дзвонити в міліцію.

В свою чергу, з показань допитаного у якості свідка ОСОБА_12 вбачається, що 29 вересня 2013 року, близько 15.00, він приходив до приймального пункту, розташованого по АДРЕСА_3 , стукав у двері та питав у ОСОБА_10 про можливість здати макулатуру. Це об`єктивно відповідає обставинам, вказаним потерпілим та свідком ОСОБА_16 про вчинення на нього нападу з боку ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які проникли у приміщення, скориставшись тим, що він відчиняв двері приймального пункту.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 29 вересня 2013 року з фототаблицею до нього, пункт прийому макулатури, розташований по АДРЕСА_3 , має вхідні металеві двері, та його приміщення розділено на дві кімнати (Т.1, а.с. 7-9), що відповідає зазначеним потерпілим обставинам пересування ОСОБА_8 і ОСОБА_9 у приймальному пункті під час вчинення розбійного нападу.

Таким чином, наведеними доказами об`єктивно та послідовно встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проникли у приміщення зазначеного приймального пункту насильницьким шляхом, скориставшись візитом третьої особи до потерпілого ОСОБА_10 .

При допиті у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 заявив, що раніше, в стадії досудового розслідування, він давав інші показання за проханням потерпілого, але вони не відповідають дійсності, та заперечив факт повідомлення потерпілим ОСОБА_10 про вчинення на нього нападу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Проте, ці показання ОСОБА_12 у якості свідка спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, які послідовно узгоджуються між собою, і отже такі показання є неправдивими, що, в свою чергу пояснюється особистим бажанням ОСОБА_12 , який також є неодноразово судимим та в теперішній час відбуває покарання в місцях позбавлення волі, сприяти обвинуваченим уникнути кримінальної відповідальності.

Таким чином, надані ОСОБА_12 свідчення в цій частині потребують правової оцінки в ході їх окремої перевірки правоохоронними органами.

Протоколом огляду та вилучення від 15 листопада 2013 року встановлено, що ОСОБА_8 добровільно видав працівникам міліції іграшковий пістолет «Made in China, no de-01, desert Eagle, 50 AE Pistol», належний, як він заявив, відповідно до протоколу, його знайомому ОСОБА_9 (Т.1, а.с. 34-35).

Слідчий СВ Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_19 підтвердила обставини виявлення та вилучення у ОСОБА_8 вказаного іграшкового пістолету в ході огляду, проведеного нею 15 листопада 2013 року як черговим слідчим.

Підтвердив ці обставини також свідок ОСОБА_20 , який брав участь у якості понятого в огляді та вилученні у ОСОБА_8 іграшкового пістолета.

За таких обставин посилання обвинуваченого ОСОБА_8 на те, що він не видавав працівникам міліції зазначений предмет, є безпідставними та не відповідають встановленим фактичним обставинам.

Разом з тим, той факт, що іграшковий пістолет в якості погрози для потерпілого безпосередньо в ході спільного розбійного нападу застосовувався обвинуваченим ОСОБА_9 та належав йому, в достатній мірі пояснює заперечення ОСОБА_8 у судовому засіданні його добровільної видачі ним працівникам міліції, - що здійснено з метою заперечення причетності до вчинення розбійного нападу, як саме ним, так і на підтримку позиції ОСОБА_9 , чим створені для ОСОБА_8 умови, за яких він у судовому засіданні вимушений саме таким чином пояснити факт вилучення предмета, використаного під час вчинення злочину та належного ОСОБА_9 , за умови, що останній, як видно з матеріалів кримінального провадження, лише після затримання ОСОБА_8 та вилучення у нього знаряддя злочину, а саме 25 листопада 2013 року, був затриманий за підозрою у вчиненні розбійного нападу (Т.1, а.с. 60-61).

Що стосується доводів ОСОБА_8 про те, що вказаний пістолет нібито міг бути самовільно позапроцесуальним шляхом знайдений працівниками міліції серед дитячих іграшок за місцем його тимчасового проживання, то вони є безпідставними та ні з чим об`єктивно не узгоджуються.

В той самий час, вимушеністю надуманих пояснень щодо виявлення та вилучення знаряддя злочину, обумовленою зазначеними позиціями обвинувачених у судовому засіданні з метою уникнення кримінальної відповідальності, об`єктивно пояснюється подібне посилання обвинуваченого ОСОБА_8 .

За вказаних обставин немає жодних підстав вважати обґрунтованими міркування обвинуваченого ОСОБА_9 , який був пред`явлений для впізнання потерпілому після затримання ОСОБА_8 та вилучення у останнього знаряддя злочину, про те, що потерпілий міг вказати на нього у зв`язку з будь-якими іншими подіями. При цьому, як вбачається з наведеного протоколу пред`явлення осіб для впізнання, у сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_10 чітко вказував, кого та у зв`язку з якими подіями він впізнає, і в такому випадку будь-які посилання на інші події є безпідставними.

Таким чином, дослідженими у судовому провадженні доказами, якими встановлено спільні дії ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які виразились в розбійному нападі на потерпілого ОСОБА_10 , спростовується заперечення кожним з обвинувачених обставин своєї участі у вчиненні злочину відповідно пред`явленого обвинувачення.

Отже є безпідставним і заперечення обвинуваченими факту свого знайомства до їх затримання в стадії досудового розслідування.

За твердженням обвинуваченого ОСОБА_9 , під час його пред`явлення для впізнання він був заведений в службовий кабінет в наручниках, - це не змогли твердо спростувати у судовому засіданні свідки ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , - що, на думку сторони захисту, виключає законність його впізнання потерпілим.

Проте зі змісту протоколу пред`явлення для впізнання не вбачається істотних порушень вимог проведення даної слідчої дії, передбачених ст. 228 КПК України, яка б відповідно до ст.ст. 85, 87-88 КПК України мала наслідком визнання доказу недопустимим або вказувала би на його неналежність, а саме ОСОБА_9 був пред`явлений разом з трьома іншими особами тієї ж статі, які не мали різних відмінностей у віці та зовнішності, і саме за зовнішністю потерпілий його впізнавав.

Що стосується можливої наявності наручників на щойно затриманому 25 листопада 2013 року ОСОБА_9 , то, за переконанням суду, якщо в даному випадку і могло би мати місце порушення з боку органу досудового розслідування, то за вказаних у протоколі пред`явлення особи для впізнання відомостей, у їх порівнянні з показаннями допитаних відносно події, яка мала місце 29 вересня 2013 року, свідків та іншими дослідженими доказами, які послідовно узгоджуються між собою, у кримінальному провадженні не встановлено підстав для визнання такого порушення суттєвим і внаслідок цього неналежним та недопустимим.

В той самий час, враховуючи непереконливість показань свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 у зазначеній частині, а також перебування показань ОСОБА_9 у протиріччі з показаннями допитаного у якості свідка слідчого СВ Ленінського РВ ДМГУ ГУМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_21 , яким проводилась процесуальна дія та який заперечив факт застосування під час пред`явлення для впізнання наручників, суд не знаходить твердження обвинуваченого ОСОБА_9 та думку сторони захисту з цього приводу достатньо обґрунтованими.

В такому випадку щодо застосування відносно ОСОБА_9 спеціального засобу судом вбачається невпевненість вказаних свідків, яка вказує на їх помилкове згадування другорядних обставин, на які вони раніше не звертали своєї уваги.

Сприйняття потерпілим приставленого до його черева іграшкового пістолету як справжньої зброї та відчуття ним реальної загрози для своїх життя та здоров`я, створення йому якої передувало заволодінню належним йому майном, об`єктивно свідчить про те, що протиправні дії обвинувачених мали характер розбою нападу з метою заволодіння належним потерпілому майном.

Відомостями УОІ ГУМВС України в Дніпропетровській області підтверджено, що ОСОБА_8 має судимість за розбій, тобто повторно вчинив тотожні злочинні дії (Т.1, а.с. 80-81).

Винність ОСОБА_8 і ОСОБА_9 також підтверджується дослідженим у судовому засіданні іграшковим пістолетом «Made in China, no de-01, desert Eagle, 50 AE Pistol», який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Аналізуючи докази, які зібрано у кримінальному провадженні, в їх сукупності, суд приходить до висновку про винність ОСОБА_8 і ОСОБА_9 в нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_8 і як особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаному з проникненням у приміщення.

Умисні дії ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , за вказаними відповідними кваліфікуючими ознаками стосовно кожного, правильно кваліфіковано за ст. 187 ч. 3 КК України.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченим, суд враховує ступень суспільної небезпеки вчиненого злочину, який є особливо тяжким; рецидив злочину за наявності у ОСОБА_8 і ОСОБА_9 судимостей за інші умисні злочини, що є обставиною яка обтяжує покарання кожному з них; дані, що характеризують особу кожного обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 суспільно корисною працею не займались, раніше судимі та схильні до продовження протиправної поведінки, разом з тим, ОСОБА_8 страждає на тяжке захворювання.

Обставин, які пом`якшують покарання, у кримінальному провадженні не встановлено.

З огляду на це, виходячи з обставин вчинення злочину, покарання ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , має бути призначене у вигляді позбавлення волі, в межах санкції закону, який передбачає кримінальну відповідальність за вчинене діяння, з урахуванням розмежування ознак, що впливають на кваліфікацію злочину стосовно кожного з них.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд, -

П Р И С У Д И В:
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України, та призначити йому покарання у вигляді одинадцяти років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою, обчислюючи початок строку відбування покарання з 15 листопада 2013 року.

ОСОБА_9 визнати винними у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 3 КК України, та призначити йому покарання у вигляді десяти років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишити у вигляді тримання під вартою, обчислюючи початок строку відбування покарання з 25 листопада 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_8 і ОСОБА_9 солідарно на користь держави в особі НДЕКЦ при ГУМВС України в Дніпропетровській області судові витрати у розмірі 489 (чотириста вісімдесят дев`ять) гривень.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, який знаходиться в камері схову Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області (Т.1, а.с. 36), знищити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти діб після проголошення, а засудженими в той самий строк з моменту вручення кожному з них копії вироку.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3