Єдиний унікальний номер 341/1184/15-к
Номер провадження 1-кп/341/87/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2015 року м. Галич
Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
секретаря - ОСОБА_2
з участю прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5
потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Галичі матеріали кримінального провадження про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківська, мешканця АДРЕСА_1 , українця, з середньою освітою, неодруженого, перебуває у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_8 , військовозобов`язаного, непрацюючого, згідно ст. 89 КК України судимості не має, громадянина України,
за ст. ст.185 ч. 1, 185 ч.2 КК України, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 вчинив крадіжку чужого майна, а також вчинив таку крадіжку повторно при слідуючих обставинах:
Приблизно в першій половині лютого 2015 року ОСОБА_4 , поїхав власним автомобілем марки «ВАЗ-2106» на дачну ділянку своєї матері, ОСОБА_9 , що на околиці м. Бурштина Івано-Франківської області в урочищі «Біла глина». Під час руху він побачив на одній із земельних ділянок, яка належить ОСОБА_10 , металевий вагончик, з якого вирішив щось викрасти. Зупинивши автомобіль, він підійшов до цього вагончика, де поряд побачив металеві двері розміром 1.8 х 1 м і спробував їх викрасти. Проте, ці двері виявилися важкими і він не зміг їх один перенести до автомобіля. В зв`язку з цим, він повернувся автомобілем в м. Бурштин та попросив своїх знайомих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 допомогти йому на дачі завантажити в багажник автомобіля металеві двері, на що ті не підозрюючи того, що двері викрадені, погодились. Приїхавши автомобілем на земельну ділянку ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 взяли металеві двері та понесли їх до автомобіля ОСОБА_4 та завантажили в багажне відділення його автомобіля. В результаті крадіжки дверей потерпілому ОСОБА_10 було завдано матеріальної шкоди на суму 3000 грн.
В той час, коли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 несли та завантажували металеві двері, ОСОБА_4 , йдучи в напрямку до автомобіля та проходячи через інші земельні ділянки, на одній з них, що належить ОСОБА_7 біля металевої будки побачив в`язку металевих прутів арматури, діаметром 10 мм і довжиною 2 м, вартість якої складає 500 грн. Переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_4 переніс арматуру до свого автомобіля і разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 поїхали в м. Бурштин. В подальшому, викрадені металеві двері та арматуру ОСОБА_4 здав на металобрухт, а виручені гроші потратив на власні потреби. Станом на даний час завдані потерпілим матеріальні збитки обвинувачений відшкодував повністю.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винність в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчинення ним крадіжок чужого майна, що зазначені в обвинувальному акті. При цьому суду пояснив, що в першій половині лютого 2015 року він на власному автомобілі поїхав на дачну ділянку матері, що знаходиться в урочищі «Біла глина» на околиці м. Бурштина. Коли вже повертався назад в м. Бурштин, на одній з дачних ділянок побачив металеві двері, які вирішив викрасти, щоб здати на металобрухт, оскільки йому в той час необхідні були гроші для придбання ліків для матері. Однак, самостійно завантажити двері в автомобіль він не зміг, оскільки вони були важкі. Тоді він поїхав в м. Бурштин, де попросив своїх знайомих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 допомогти йому завантажити двері, на що ті погодились, оскільки не знали, що двері він хоче викрасти.
В той час, коли хлопці несли металеві двері до його автомобіля, він вирішив пройтися по дачних ділянках з метою ще що небудь викрасти. Проходячи по одній з таких ділянок, біля металевої будки він побачив в`язку металевих прутів арматури, діаметром 10 мм і довжиною 2 м. Переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, він переніс арматуру до свого автомобіля і разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 поїхали в м. Бурштин. В подальшому, викрадені металеві двері та арматуру він здав на металобрухт, а виручені гроші потратив на власні потреби.
У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо його не карати. Також просить врахувати, що в нього хвора мати, за якою необхідний догляд, сам він теж хворіє на хронічний гепатит, потерпілим він повністю відшкодував завдані збитки і вони до нього претензій не мають.
Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_7 в судовому засіданні ствердили, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю відшкодував їм завдані збитки, жодних претензій до нього вони не мають і на суворості покарання для нього не наполягають.
Оскільки, обвинувачений у судовому засіданні вину визнав та дав суду показання, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, за згодою всіх учасників судового розгляду і у відповідності з ч. 3 ст. 349 КПК України суд обмежив обсяг досліджуваних доказів по даній кримінальній справі, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і обмежився допитом обвинуваченого, сумнівів у добровільності та істинності позиції якого у суду не має. При цьому, розгляд провадження провадився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення.
За наведених вище у вироку обставин справи і доказів суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 185 та ч.2 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив крадіжку чужого майна, а також вчинив таку крадіжку повторно і винність свою в судовому засіданні визнав повністю.
Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнає те, що він щиро розкаюється у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Як особа, за місцем проживання ОСОБА_4 характеризуються позитивно.
З врахуванням вищенаведених обставин, які пом`якшують покарання, а також враховуючи те, що обвинувачений добровільно відшкодував потерпілим завдані збитки і вони претензій до нього не мають та не наполягають на суворості покарання, мати ОСОБА_4 є особою похилого віку, хворіє та потребує стороннього догляду, сам обвинувачений теж хворий суд вважає за можливе призначити йому більш м`який вид покарання, не зазначеного в санкції статті 185 ч. 2 КК України.
Цивільний позов не заявлявся, речові докази по справі відсутні, запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст.ст. 368, 373, 374 КПК України суд,-
з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:
- за ст. 185 ч. 1 КК України у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин;
- за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_4 визначити покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначити остаточне покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Галицький районний суд.
Головуючий суддя:ОСОБА_1