У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 р. м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_13
суддів ОСОБА_14, ОСОБА_15
за участю прокурора ОСОБА_16
представника потерпілого ОСОБА_5

розглянула в судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 08 серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2014 року.

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 08 серпня 2013 року засуджено

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не судимого,

- за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 6471,05 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 500 грн. на оплату послуг адвоката; на користь ОСОБА_9 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2014 року вирок залишено без змін. У клопотанні захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 про застосування щодо останнього закону України «Про амністію в 2014 році» відмовлено.

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він 24 липня 2010 року приблизно о 00.25 год., керуючи технічно справним автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по проїзній частині проспекту Бажана зі сторони вул. Дніпровська Набережна у напрямку вул. Зарічна в м. Києві, порушив вимоги п/п б) п.2.3, п. 10.1, п. 12.1, п. 12.4 Правил дорожнього руху, внаслідок чого не впорався з керуванням автомобілем, виїхав за межі проїзної частини дороги та скоїв наїзд на третю електроопору від виїзду з вул. Дніпровської набережної. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, а пасажири ОСОБА_11 та ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.

У касаційних скаргах засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7, які є аналогічними за змістом, порушується питання про зміну судових рішень з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок суворості. Скаржники просять пом'якшити покарання, обравши його без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а також звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Крім того просять звільнити засудженого від відбування покарання на підставі Закону України від 8 квітня 2014 року «Про амністію у 2014 році». Зазначають, що суд апеляційної інстанції безпідставно залишив без задоволення апеляційні скарги на незаконний вирок. Вказують на необгрунтованість рішення апеляційного суду про відмову у застосуванні амністії щодо ОСОБА_6, оскільки останній з урахуванням положень п. г ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» є суб'єктом амністії, а підстави, які б перешкоджали застосуванню акту амністії щодо засудженого відсутні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника потерпілого, який вважав, що касаційні скарги не підлягають задоволенню, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційних скарг та вважала, що судові рішення необхідно залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що їх необхідно залишити без задоволення, а судові рішення без зміни, з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні злочину та правильність кваліфікації його дій не оспорюються в касаційних скаргах.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу засудженого, обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання, зокрема, те, що він вчинив тяжкий злочини, раніше не судимий, позитивно характеризується. Призначене засудженому покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним для його виправлення і попередження нових злочинів.

Беручи до уваги, що санкція статті ч. 2 ст. 286 КК України передбачає призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то, враховуючи обставини та наслідки злочину, суд прийняв правильне рішення про призначення засудженому ОСОБА_6 зазначеного додаткового покарання. Підстав вважати необгрунтованим рішення про призначення засудженому додаткового покарання колегія суддів не вбачає.

Що стосується клопотання про застосування щодо ОСОБА_6 Закону України від 8 квітня 2014 року «Про амністію у 2014 році», то в даному випадку воно не може бути задоволено касаційним судом. Так, в судовому засіданні касаційного суду засудженим (або його захисником) не надано посвідченого у встановлений законодавством спосіб документу, який би підтверджував, що засуджений є суб'єктом амністії. Не надавалися такі документи і суду апеляційної інстанції, не міститься їх і в матеріалах кримінальної справи.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що за наявності передбачених законом підстав для застосування щодо ОСОБА_6 акту амністії, це питання повинно вирішуватись у порядку, передбаченому ст. 9 вищезазначеного Закону, на стадії виконання вироку.

Обставин, які б були підставою для скасування постановлених щодо ОСОБА_6 судових рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 394-396, 398 КПК України від 28 грудня 1960 року та пунктами 11, 15 Перехідних положень КПК України від 13 квітня 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 08 серпня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

С у д д і :

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15