У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати Верховного Суду України

у кримінальних справах у складі:

головуючого

Філатова В.М.

суддів

Вус С.М., Кліменко М.Р.

за участю прокурора

Колесниченка О.В.

захисника засудженого

ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 26
лютого 2008 року кримінальну справу за касаційним поданням прокурора, який брав
участь у розгляді справи судом першої інстанції, та касаційною скаргою
потерпілих ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на вирок Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 8 серпня 2005 року, яким

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця та мешканця с. Подільське

Кам'янець-Подільського району

Хмельницької області,

раніше не судимого, -

засуджено за ч.2 ст. 286 КК України до позбавлення волі на 5 років з
позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування
призначеного покарання на 2 роки, з покладенням обов'язку, передбаченого п.2
ст.76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 20 вересня 2005 року
вирок щодо ОСОБА_2 в частині призначеного покарання залишено без зміни. Вирок в
частині позову про моральне відшкодування з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 змінено,
збільшено розмір морального відшкодування до 10000 грн.

ОСОБА_2 засуджено за те, що він ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 3 години, керуючи автомобілем ВАЗ-21011 та рухаючись по
автодорозі у с. Грушка Кам'янець-Подільського району Хмельницької області, не
вибрав безпечної швидкості, проявив неуважність, внаслідок чого вчинив наїзд на
ОСОБА_5, який лежав на проїзній частині автодороги. Від отриманих тілесних
ушкоджень потерпілий помер на місці події.

У касаційному поданні прокурор просить вирок щодо ОСОБА_2 скасувати, а
справу направити на новий судовий розгляд. На обґрунтування своїх вимог вказує
на те, що суд, призначаючи засудженому покарання, не в повній мірі врахував всі
обставини справи, тому вважає, що застосування до ОСОБА_2 положень ст.75 КК
України є безпідставним.

У касаційній скарзі потерпілі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 просять вирок щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на додаткове
розслідування. При цьому вказують на те, що досудове та судове слідство проведено неповно та однобічно. Вважають, що дії засуджено
необхідно було кваліфікувати ще й за ст. 135 КК України, оскільки ОСОБА_2, після чинення ДТП, втік з місця пригоди. Також, на
думку потерпілих, рішення суду про звільнення засудженого від відбування
призначеного покарання з іспитовим строком, належним чином не умотивоване.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав касаційне подання, а також
просив частково задовольнити касаційну скаргу потерпілих, захисника
ОСОБА_1 і засудженого ОСОБА_2, які просили касаційне подання та касаційну
скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційного подання та скарги, колегія суддів вважає, що касаційне подання підлягає задоволенню, а
касаційна скарга потерпілих частковому задоволенню з таких підстав.

Посилання потерпілих щодо неповноти попереднього і судового слідства,
необхідності кваліфікації дій ОСОБА_2 ще й за ст.135 КК України є
безпідставними.

Як убачається з матеріалів справи, є постанова про відмову в порушенні
кримінальної справи від 25.06.2005 р. за фактом залишення в небезпеці ОСОБА_5
за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ст.135 КК України
(а.с. 85). Потерпілими ця постанова не оскаржувалась і вони не заявляли
клопотань при оголошенні їм про закінчення попереднього слідства і ознайомленні
з матеріалами справи щодо неповноти попереднього слідства (а.с. 100).

У відповідності до вимог ч.1 ст.275 КПК України розгляд справи провадиться
тільки відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення. Тому
суд не вправі був з власної ініціативи ставити питання про зміну обвинувачення
на більш тяжке.

Із протоколу ж судового засідання вбачається, що потерпілі підтримували
обвинувачення у пред`явленому обсязі.

Отже суд, дослідивши наявні докази, дійшов висновку щодо винності ОСОБА_2 у
вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, що не оспорюється.

Відповідно до ст.65 КК України, призначаючи покарання, суд має врахувати
ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують
і обтяжують відповідальність.

Суд, призначаючи ОСОБА_2 покарання, в достатній мірі не врахував, що
вчинено тяжкий злочин.

Застосовуючи ст.75 КК України та звільняючи ОСОБА_2 від покарання, су

д послався на щире каяття винного. Однак, судом не враховані наступні
обставини:

- скоївши наїзд на потерпілого ОСОБА_5, ОСОБА_2 з місця пригоди втік;

- зізнання написав лише тоді, коли до нього прийшли працівники міліції, а
не з`явився добровільно до правоохоронних органів і заявив про вчинене;

- не відшкодував завдану злочином шкоду повністю;

Отже, застосовуючи ст.75 КК України та звільняючи ОСОБА_2 від покарання,
суд не навів переконливі мотиви прийнятого рішення. Тому доводи, наведені у
касаційному поданні і касаційній скарзі потерпілих, про м`якість призначеного
покарання є обгрунтованими і постановлений у справі вирок підлягає скасуванню у
зв`язку з невідповідністю призначеного засудженому покарання тяжкості злочину з
направлення справи на новий судовий розгляд до місцевого суду.

Оскільки апеляційний суд не виправив цю помилку, то ухвала апеляційної
інстанції також підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л
и л а:

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом
першої інстанції, задовольнити.

Касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити часткового.

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 8
серпня 2005 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 20
вересня 2005 року щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу направити на новий судовий
розгляд у той же суд.

Судді:

Вус С.М. Філатов В.М. Кліменко М.Р.