Справа № 442/594/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/359/15 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 286 ч. 2 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2015 року м. Львів
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,
за участю учасників судового провадження:
прокурора - ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
Заступник прокурора Львівської області подав апеляційну скаргу на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.02.2015 року яким ОСОБА_7 , визнано винним за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_7 від обраного основного покарання з випробуванням встановивши йому іспитовий термін 1 (один) рік та поклавши відповідно до ст.76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки : не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально - виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в дані органи та повідомляти ці органи про зміну місця проживання чи роботи.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу відносно засудженого ОСОБА_7 залишено попередній особисте зобов`язання.
Задоволено цивільний позов та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь Дрогобицької міської лікарні №1- 520 грн., як витрати лікувальної установи на стаціонарне лікування від кримінального правопорушення потерпілого ОСОБА_9 .
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в сумі 4765,80 грн.
Даний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 оскаржив прокурор та просив вирок скасувати в частині призначення покарання та постановити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. В резолютивній частині вироку при застосуванні п.2 ч.1 ст.76 КК України вказати - не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції. У решті вирок залишити без зміни.
Апелянт, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 , покликаються, що вирок є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Покликається, що судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 призначено у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд обґрунтовано прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування цього покарання та визнав наявність підстав для застосування ст.75 КК України, однак судом першої інстанції безпідставно не було призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки не враховано наслідки вчиненого ОСОБА_7 злочину, яким заподіяно потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Наголошує, що п.2 ч.1 ст.76 КК України передбаченого обов`язок, який покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, а саме - не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, але суд першої інстанції поклав на ОСОБА_7 такі обов`язки : не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально - виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в дані органи та повідомляти ці органи про зміну місця проживання чи роботи.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 08 жовтня 2012 року приблизно о 03 год. на ділянці автодороги Турка - Пісочна, а саме на 55 км. +420 м, керуючи автомобілем марки «OPEL VECTRA» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись з м. Трускавсць в напрямку м. Борислав, всупереч вимогам п. 1.5 ПДР. згідно якого «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожували життю або здоров`ю громадян завдавати матеріальних збитків» п.2.3. ПДР, згідно якого «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі» , п. 12.1 ПДР згідно якого «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним» не вибрав безпечної швидкості руху та не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого піл час проходження повороту ліворуч на мокрому покритті дороги його автомобіль виїхав на праве узбіччя, з`їхав у кювет, де перекинувся.
В результаті ДТП пасажир даного автомобіля ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження: закрита черепно - мозкова травма у вигляді струсу головного мозку; закрита хребтова спинно - мозкова травма у вигляд перелому тіла п`ятого шийного хребця з вклиненням заднього фрагмента тіла в хребцевий канал зі звуженням отвору каналу, перелому правої половини дужки п`ятого шийного хребця, перелому лівої половини дужки п`ятого шийного хребця, забою шийного відділу спинного мозку з верхнім пара парезом ( порушенням функцій обох верхніх кінцівок); садна на передніх поверхнях обох гомілок, які згідно висновку судово - медичного експерта № 934 від 06.11. 2012 року по ступеню тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння.
Заслухавши доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги міркування обвинуваченого ОСОБА_7 , про залишення вироку суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.
Так, відповідно до ст.370 КПК України, вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, встановлена у передбаченому законом порядку та на підставі зібраних по справі доказах, яким суд надав належну правову оцінку.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.286 КК України.
В суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, вчинено з необережності та за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам.
В апеляційній скарзі не оскаржується доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій по ч.2 ст. 286 КК України.
Колегія суддів вважає, що матеріалами справи спростовуються необґрунтовані покликання апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано, що в результаті дій обвинуваченого потерпілому завдано тяжкі тілесні ушкодження.
Покарання обвинуваченому призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, обставин, що пом`якшують покарання, злочин скоєний вперше та з необережності, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, обвинуваченим було добровільно відшкодовано шкоду, враховано думку потерпілого, який просив суворо не карати ОСОБА_7 .
Обставин, які б обтяжували покарання, судом не встановлено.
На підставі наведеного вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстав для скасування в частині призначення покарання колегія суддів не вбачає.
Разом з тим, як видно із вироку суд першої інстанції, призначивши покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст.75 КК України суд першої інстанції поклав на нього певні обов`язки передбачені п.2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без дозволу органу кримінально - виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в дані органи та повідомляти ці органи про зміну місця проживання чи роботи.
Однак суд першої інстанції при цьому припустився помилки, оскільки п.2 ч.1 ст. 76 КК України передбачено, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може покласти на засудженого такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції. Тому колегія суддів вносить зміни у вирок суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 376 п.2, 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 задоволити частково.
Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.02.2015 року відносно ОСОБА_7 - змінити.

Вважати покладені на ОСОБА_7 наступні обов`язки згідно зі п.2 ч.1 ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: