Справа № 592/5156/15-к
Провадження № 1-кп/592/309/15

У Х В А Л А
18 червня 2015 року м.Суми
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора прокуратури Сумської області ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

02.06.2015 р. до Ковпаківського районного суду м. Суми з надійшло кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 за ч.1 ст. 204 КК України.
Під час підготовчого судового засідання прокурор заявив, що кримінальне провадження повинно бути призначене до судового розгляду із-за відсутності підстав для його поверненняя.
Обвинувачений підтримав думку прокурора.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, суд дійшов висновку про необхідність повернення прокурору обвинувального акту із-за невідповідності вимогам ст. 291 КПК України з наступних підстав.
Так, у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, тому формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є обов`язковим.
Відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві», - складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.
Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен місити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
В обвинувальному акті повинно бути зазначено - як виклад фактичних обставин події, так і формулювання обвинувачення, тобто описова і його резолютивна частини. В резолютивній частині підводяться підсумки кримінального розслідування, тобто особі формулюється обвинувачення та зазначається час, місце, спосіб, мотиви, що саме вчинила особа, наслідки кримінального правопорушення, в якому стані перебувала особа і всі ознаки виду кримінального правопорушення, а також зазначається кваліфікація злочину, в якому особа обвинувачується із зазначенням всіх кваліфікуючих ознак.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_4
вказаним вимогам не відповідає, оскільки він не містить належним чином сформульованого обвинувачення цієї особи, а містить лише виклад фактичних обставин, які встановлені слідчим під час досудового розслідування , вказівку на підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченного ч.1 ст.204 КК України, та правову кваліфікацію його дій за цим складом злочину.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, та практику Європейського суду з прав людини - як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79).
Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
Однак, в даному випадку всі вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та вимоги перелічених рішень Європейського суду, які є обов`язковими для застосування судами України, органами досудового розслідування були порушені, оскільки обвинувальний акт починається із вказівки, що ОСОБА_4 підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, із зазначенням кваліфікуючих ознак та зазначено коли саме йому було повідомлено про підозру у вчиненні названого злочину.
Далі слідує виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, після чого робиться висновок, що обвинувачений своїми умисними протиправними діями вчинив певний злочин із зазначенням статті, тим самим слідчий вчинив правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і частину статті закону України про кримінальну відповідальність.
При цьому, ні слідчим, ні прокурором не було зазначено в чому саме обвинувачується обвинувачений ОСОБА_4 , тобто, після викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та зазначення правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і частину статті закону України про кримінальну відповідальність потрібно сформулювати, що обвинувачений обвинувачується: у тому, що, і викласти суть обвинувачення, чого зроблено не було, що в свою чергу є грубим порушенням вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України і у відповідності з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК України є підставою для скасування вироку суду.
У відповідності з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.
Керуючись ст. ст. 314, 315 КПК України, суд, -
Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.204 КК України повернути прокурору прокуратури Сумської області із-за невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.
Ухвала суду в може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1