. Справа № 303/4054/15-к
Провадження № 1-кп/303/412/15
ряд.стат.звіту № 55
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі засідань в м. Мукачево кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000012 від 17.12.2014 року про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, освіта середня-спеціальна, військовослужбовець, одружений, раніше не судимий,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції від 2001 року),-
з участю: прокурора ОСОБА_4
підозрюваного ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:
Підозрюваний ОСОБА_3 23.05.2014 року відповідно до Указу Президента України від 06.05.2014 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 06.05.2014 року № 1240-VІІ та мобілізаційного плану, як військовослужбовець запасу призваний для проходження військової служби Кременецько-Шустським ОРВК Тернопільської області. Відповідно до наказу командира військової частини ПП НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 15.10.2014 року № 3 ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду кухаря господарчого відділення забезпечення військової частини ПП НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби відповідно до ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України рядовий ОСОБА_3 зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок. Проте ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, на особливий період у порушення вищевказаних нормативних актів, через особисту недисциплінованість, з метою ухилитися від проходження військової служби, 09.12.2014 року на військову службу до місця розташування військової частини НОМЕР_1 не з`явився, будучи відсутній на військовій службі без поважних причин по 29.06.2015 року.
Такі дії підозрюваного ОСОБА_3 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції від 2001 року), як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Під час досудового розслідування, 30.06.2015 року між ОСОБА_3 та прокурором укладена угода про визнання винуватості, яка разом з обвинувальним актом направлена до суду.
Відповідно до умов угоди обвинувачений у кримінальному провадженні № 0000012 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції від 2001 року), обвинувачений та прокурор виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції від 2001 року), яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для даного кримінального провадження, про відшкодування завданої шкоди у повному обсязі, а також узгодили призначення покарання підозрюваному за ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції від 2001 року) у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, із застосуванням ст. 75 КК України строком на 1 рік та покладенням обов`язків передбачених п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України.
В підготовчому судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_3 суду пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості розуміє, з наслідками укладення та затвердження угоди обізнаний, характер обвинувачення та його суть йому зрозумілі, обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, з ним узгоджено та є цілком зрозумілим, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, а саме у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), визнав повністю.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 просив затвердити угоду.
Прокурор не заперечував проти затвердження угоди на умовах, викладених у ній.
Розглянувши питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції від 2001 року), який згідно з ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.
Обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття. Обставини, що обтяжують покарання судом не встановлені.
При цьому судом з`ясовано, що підозрюваний цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України. Крім того, суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України.
Дослідивши угоду про визнання винуватості, вислухавши доводи сторін, суд вважає, що укладена між підозрюваним та прокурором угода відповідає вимогам КПК України, дії підозрюваного ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції від 2001 року) кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, підозрюваний може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, узгоджена міра покарання у виді позбавлення волі, яка є необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів із застосуванням ст. 75 КК України, відповідає санкції статті обвинувачення та загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що укладена між прокурором та ОСОБА_3 угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.
Цивільного позову по справі не заявлено.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 368, 370, 374-376, 474, 475 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 30 червня 2015 року між прокурором та підозрюваним ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000012 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції від 2001 року).
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України (в редакції від 2001 року) та призначити йому покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений до апеляційного суду Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 394 КПК України.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через цей суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1