Ухвала

іменем україни

04 лютого 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

За вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 07 серпня 2014 року, з урахуванням змін, внесених ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 27 жовтня 2014 року, визнано винуватим та засуджено

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Жовтий Яр Татарбунарського району Одеської області, раніше неодноразово судимого, останнього разу 05 лютого 2009 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців, звільненого 17 січня 2014 року за відбуттям строку покарання,

- за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без конфіскації майна.

Вирішено питання про долю речових доказів та про судові витрати.

За вироком суду ОСОБА_1 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 06 липня 2014 року близько 04 год., знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, діючи повторно, шляхом вільного доступу проник до подвір'я домоволодіння по АДРЕСА_1 та таємно незаконно заволодів транспортним засобом - автомобілем «ВАЗ-2107» (реєстраційний номер НОМЕР_1), який належав ОСОБА_2

У касаційній скарзі прокурор указує на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_1 злочину та даним про його особу внаслідок м'якості. На думку прокурора, судом при призначенні покарання ОСОБА_1 неповною мірою враховано тяжкість вчиненого злочину, наявність незнятої та непогашеної судимості, обставину, що обтяжує покарання - стан алкогольного сп'яніння. Прокурор посилається на те, що суд, на його думку, не мотивував своє рішення про визнання пом'якшуючими такі обставини як: добровільне відшкодування потерпілому збитків та наявність у ОСОБА_1 неповнолітньої дитини. Порушує питання про скасування оскаржуваного судового рішення та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Прокурором не оскаржуються доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 289 КК України, у касаційній скарзі не наведено доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування або зміни постановлених судових рішень щодо останнього.

Відповідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається із ухвали, суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, які є аналогічними доводам касаційної скарги, та частково задовольнивши вимоги прокурора, вищевказаних вимог кримінального закону дотримався.

Зокрема, як убачається із ухвали, суд апеляційної інстанції при зміні вироку суду першої інстанції у частині призначеного ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі, урахував дані про особу засудженого, зокрема, те, що він раніше судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, при цьому скарг на нього не надходило, тяжкість вчиненого злочину, обставини, що пом'якшують покарання, а саме: визнання винуватості та щире каяття ОСОБА_1 у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння органам досудового розслідування у його розкритті, добровільне відшкодування потерпілому завданих збитків та відсутність претензій з боку останнього, наявність неповнолітньої дитини, обставини, що обтяжують покарання: вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння та рецидив злочину.

Суд касаційної інстанції погоджується із обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо можливості призначення ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна у зв'язку з тим, що обставини, які пом'якшують покарання у своїй сукупності є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_1 конкретного злочину, та вважає безпідставними доводи прокурора щодо м'якості призначеного покарання та невмотивованості ухвали Апеляційного суду Одеської області у цій частині. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

На думку колегії суддів, покарання, призначене ОСОБА_1 є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У касаційній скарзі прокурора не наведено інших доводів, які б свідчили про незаконність або необґрунтованість оскаржуваного судового рішення щодо ОСОБА_1 та спростовували б вищевикладені висновки суду.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 27 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5