В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.03.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ужгород Закарпатської області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, одружений, маючий на утриманні 1 малолітню дитину, раніше не судимий, маючий середньо-спеціальну освіту, сержант з матеріального забезпечення 2 гірсько-піхотної роти військової частини НОМЕР_1 , сержант контрактної служби.

за ст. 407 ч. 3 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Угода про визнання винуватості досягнута до судового засідання .

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що з 25 липня 2008 року сержант ОСОБА_4 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ). Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.20.13 року №254 ОСОБА_4 призначений на посаду сержанта з матеріального технічного забезпечення 2 гірсько-піхотної роти в/ч НОМЕР_1 .

Під час проходження військової служби у відповідності до.ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України сержант ОСОБА_4 зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги,, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій Військовий обов`язок.

Проте, сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, усупереч наведених вимог Статуту, не маючи наміру назавжди ухилитись від проходження військової служби, після вихідних днів 04.08.2014 року вчасно без поважних за місцем проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )не з`явився та маючи об`єктивні можливості прибути до військової частини продовжував незаконно ухилятись від проходження військової служби по 24.09.2014 року, перебуваючи весь вказаний період поза її розташуванням та проводячи час на власний розсуд.

Таким чином, сержант ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , не маючи наміру назавжди ухилитись від проходження військової служби, після вихідних днів 04.08.2014 року до місця проходження служби військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) не з`явився без поважних причин та маючи об`єктивні можливості прибути до військової частини, незаконно перебував поза її розташуванням, проводячи час Па власний, розсуд, по 24.09.2014 року, чим скоїв нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 407 КК України.

Підсудний ОСОБА_4 вину у вчиненому правопорушенні визнав , щиро розкаявся.

Враховуючи, що підсудний ОСОБА_4 та Старший прокурор військової прокуратури Ужгородського гарнізону уклали угоду про визнання винуватості , яку подали до суду та в судовому засіданні підтримали таку, підписали її , причому ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненому кримінальному правопорушенні за вищевказаних обставин. Разом з тим, між ними також досягнута домовленість про те, що ОСОБА_4 зобов`язується також в майбутньому вжити заходів щодо недопущення вчинення аналогічних правопорушень , а також домовленість про призначення покарання ОСОБА_4 за скоєнням кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. З КК України застосувати положення ст.69 КК України, перейшовши до іншого,: більш м`якого виду основного покарання, незазначеного в санкції ст.407 ч.З , КК України та призначити йому покарання у вигляді службового обмеження на строк 1 рік, з відрахуванням із суми його грошового забезпечення в дохід держави протягом вказаного строку 10 (десяти) відсотків.

На підставі ст. ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді службового обмеження На строк два роки, з відрахуванням із суми його грошового забезпечення в дохід держави протягом вказаного строку 10 (десяти) відсотків.

На підставі наведеного, суд розглянув справу на підставі ст 473, ч.5 ст.474 КпКУ.

ОСОБА_4 заявив, що наслідки угоди він розуміє цілком.

Суд переконався у добровільності укладення угоди і що угода не є наслідком застосування насильства , примусу погроз , обіцянок , дії будь- яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

Узгоджені сторонами вид та міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі підсудного.

За наведених обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368,370,474,475 КпК України, суд, -

Засудив :

Угоду про визнання винуватості від 16.03.2015 року укладену між Старшим прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону майор юстиції ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_4 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч.З КК України -затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 407 ч. З КК України враховуючи положення ст.69 КК України, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, незазначеного в санкції ст.407 ч.3 КК України та призначити йому покарання у вигляді службового обмеження на строк 1 рік, з відрахуванням із суми його грошового забезпечення в дохід держави протягом вказаного строку 10 (десяти) відсотків.

На підставі ст. ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді службового обмеження на строк 2 / два/ роки, з відрахуванням із суми його грошового забезпечення в дохід держави протягом вказаного строку 10 (десяти) відсотків.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1