Справа № 11-259/2007
року Головуючий:
в 1-й інстанції: Фанда В.П.
ст. 187, ст. 257 ККУ Доповідач:
ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» квітня
2007 року колегія
суддів судової палати
з кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області
в складі:

головуючого-судді:
Дуфнік Л.М.,

суддів:
Шершуна В.В., Матущака М.С., з
участю прокурора: Божинського та захисника: ОСОБА_5

розглянула
у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за
апеляціями засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на вирок Хмельницького
міськрайонного суду від «02» листопада 2006 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., уродженця та мешканця АДРЕСА_1, гр-на України, з
середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, раніше судимого:

·
14.02.1995 року за ст.ст. 86-1, 140 ч.2, 215-3 ч.2,
17-215 ч.2, 193 ч.3, 145 ч.І КК України (1960 року) до 7 років позбавлення
волі, звільнений 04.02.00 року умовно-достроково;

·
28.07.03 року за ст. 185 ч.5 ККУ до 7 років позбавлення
волі

засуджено за
ст.ст.:

187 ч. 4 КК
України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,
крім житла;

- 257 КК України
до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього

належного йому майна, крім житла.

На підставі ст. 70 ч.І КК України остаточне покарання засудженому визначено
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 9 років
позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна крім житла.

На підставі ст. 70 ч.4 КК України за сукупністю вироків остаточне покарання
призначене шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 9
років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна крім житла.

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., уродженця та мешканця АДРЕСА_2, гр-на України, з
середньо-спеціальною освітою, непрацюючого, одруженого, раніше судимого:

- 28.07.03 року за ст. 185 ч.3 ККУ до 3 років
позбавлення волі

засуджено за
ст.ст.:

187 ч. 4 КК України до 8
років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла;

- 257 КК України до
5 років позбавлення волі з конфіскацією всього

належного йому майна, крім житла.

На підставі ст. 70 ч.І КК України остаточне покарання засудженому визначено
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

На підставі ст. 70 ч.4 КК України за сукупністю вироків остаточне покарання
призначене шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 8
років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 р. н., уродженця та мешканця АДРЕСА_3, гр-на України,
з освітою 6 класів, непрацюючого, одруженого, раніше судимого:

- 28.07.03 року за
ст. 263 ч. 1 ККУ до 2 років 6 місяців позбавлення волі

засуджено за
ст.ст.:

187 ч. 4 КК
України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,
крім житла;

- 257 КК України до
5 років позбавлення волі з конфіскацією всього

належного йому майна, крім житла.

На підставі ст. 70 ч.І КК України остаточне покарання засудженому визначено
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

На підставі ст. 70 ч.4 КК України за сукупністю вироків остаточне покарання
призначене шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 8
років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 р. н., уродженця м. Анжело-Сурженська, Кемеровської
області, Російська Федерація, мешканця АДРЕСА_4, гр-на України, з незакінченою
вищою освітою, непрацюючого, одруженого, раніше судимого:

- 28.07.03 року за
ст. 185 ч.3 ККУ до 3 років 6 місяців позбавлення волі

засуджено за
ст.ст.:

187 ч. 4 КК
України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна,
крім житла;

- 257 КК України до
5 років позбавлення волі з конфіскацією всього

належного йому майна, крім житла.

На підставі ст. 70 ч.І КК України остаточне покарання засудженому визначено
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 8 років
позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

На підставі ст. 70 ч.4 КК України за сукупністю вироків остаточне покарання
призначене шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді 8
років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

Запобіжний захід
відносно кожного засудженого залишено попередній - утримання під вартою.

Строк відбування
покарання постановлено рахувати кожному засудженому з 02 листопада 2006 року.

При цьому постановлено зарахувати до строку відбування покарання ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3. строк з 13 лютого 2002 року по 01 листопада 2006 року;
ОСОБА_4 - з 13 лютого 2002 року по 22 лютого 2002 року та з 2 березня 2002 року
по 01 листопада 2006 року.

Крім цього, постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2
матеріальні збитки в сумі 5462 грн. на користь ТОВ «Гермес».

Згідно вироку суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 довідавшись про перевезення
експедитором ТОВ «Гермес»
значних сум готівки та товару, вирішили створити організовану банду для
заволодіння такими грішми. Для цього вони залучили ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за згодою
останніх.

ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 таким чином об'єднавшись в стійку
організовану групу для нападу на автомобіль товариства з обмеженою
відповідальністю «Гермес»,
розробили спільний план нападу з розподілом ролі кожного учасника,
підшукали зброю, спорядження, транспорт.

Для реалізації цього плану вони встановили маршрут руху автомобіля
товариства, підготували підмінні автомобільні номери, газовий балон, спортивну
біту, змінний одяг з шапками-масками;
ОСОБА_4 надав для вчинення злочину транспортний засіб «Фольсваген-Пасат»,
д/н НОМЕР_1; ОСОБА_3 надав обріз мисливської рушниці, який перебував в його
незаконному володінні.

Намір вчинити розбійний напад 08.02.02 року на орендований товариством «Гермес» автомобіль
ЗІЛ-130, д/н НОМЕР_2 з метою заволодіння грішми товариства ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_2 не довели до кінця з незалежних від їх волі причин.

12.02.02 року водій ОСОБА_6 на автомобілі ЗІЛ-130, д/н НОМЕР_2,
орендованому товариством «Гермес»,
з експедитором ОСОБА_7 виїхали з м. Хмельницького по маршруту слідування.

ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на автомобілі «Фольсваген-Пасат», д/н
НОМЕР_1 супроводжували автомобіль товариства по напрямку його руху між селами
Вишнивчик та Слобідка Смотрицькі, Чемеровецбкого р-ну, Хмельницької обл., поблизу
залізничного мосту влаштували засідку, поміняли на автомобілі «Фольсваген-Пасат»
номерні знаки, одягли шапки-маски.

Близько 17 год., діючи
згідно розробленого плану, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 вчинили
напад на автомобіль ЗІЛ-130 д/н НОМЕР_2, товариства «Гермес» під керуванням
водія ОСОБА_6 та з експедитором ОСОБА_7

Оскільки після пострілів по колесах автомобіль ЗІЛ-130 д/н НОМЕР_2
продовжив рух, то ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2
обігнали його і пострілами з обрізу рушниці змусили водія автомобіля ЗІЛ-130
д/н НОМЕР_2 ОСОБА_6
зупинитися.

Погрожуючи обрізом мисливської рушниці, ОСОБА_4 примусив експедитора
ОСОБА_7 передати їм готівку товариства «Гермес»
в сумі 7200 грн., що на час вчинення злочину в 250 разів перевищувало
неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Заволодівши
даними коштами ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 залишили місце злочину,
поміняли на автомобілі «Фольсваген-Пасат» номерні знаки, переодягнувшись,
розподілили між собою кошти.

Як видно зі змісту апеляцій засуджених ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2,
вони просять вирок змінити, закрити провадження щодо них за ст. 257 КК України,
в зв'язку з відсутністю в їх діях складу злочину, перекваліфікувати їх дії зі
ст. 187 ч.4 на ст. 187 ч.2 КК України і призначити їм за цією статтею покарання
з застосуванням ст. 69 КК України в межах відбутого.

При цьому засуджені посилаються на те, що висновки суду першої інстанції,
викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, а також на
неправильне застосування кримінального закону та істотне порушення
кримінально-процесуального закону.

Апелянти вказують, що сума 7 200 грн. не складає великого розміру, і, крім
того, вони заволоділи значно меншою сумою; дії їх групи не відповідають
визначенню банди і організованої злочинної групи, оскільки вони не були
згуртовані, не мали спільного плану, не знали про наявність у ОСОБА_3 обрізу.

Засуджені посилаються на те, що докази по справі сфальсифіковані, нумерація
аркушів справи не співпадає з описом, а покази потерпілих і свідків суперечливі
і непослідовні, а тому суд не міг посилатись на них у вироку.

ОСОБА_2, крім того, вказує, що судом першої інстанції порушено його право
на захист.

В ході апеляційного розгляду ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 свої
апеляції підтримали частково, заявивши, що повністю визнають свою вину і не
оспорюють фактичні обставини справи і кваліфікацію їхніх дій, однак просять
зменшити їм покарання, застосувавши до них ст. 69 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора про законність та обґрунтованість
вироку, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про часткову підтримку своїх
апеляцій, захисника ОСОБА_5 на підтримку апеляції ОСОБА_4, вивчивши матеріали
справи та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції задоволенню не
підлягають.

Так, самі засуджені, не заперечуючи факту розбійного нападу 12.02.2002 року
на автомобіль ТОВ «Гермес»
за їх участю, стверджували, що вони діяли не в складі організованої групи,
і тим більше - не в складі банди. Крім того, визнавали, що в ході розбійного
нападу, вони заволоділи коштами ТОВ «Гермес».
Разом з тим, засуджені заперечують суму у 7200 грн., стверджуючи, що
заволоділи меншим розміром грошей.

Цим показам суд першої інстанції дав належну правову оцінку і дійшов
правильного висновку, що засуджені намагаються зменшити ступінь своєї
відповідальності, оскільки їх вина в повному об'ємі інкримінованого їм
обвинувачення -доведена матеріалами справи, показами потерпілих, свідків.

Так, самі засуджені ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 під час досудового слідства в своїх показах в
якості підозрюваних та обвинувачуваних, а також в ході відтворення обстановки
та обставин події повідомили, що знали про наявність у ОСОБА_3 вогнепальної
зброї і були готові до її застосування. При цьому, їх намір здійснити напад
08.02.2002 року не вдався і вони, зберігаючи стійкість свого об'єднання, -
здійснили його 12.02.2002 року. Причому, під час нападу зброю застосовував не
тільки ОСОБА_3, а й ОСОБА_2, якому ОСОБА_3 передав зброю. Засуджені визнавали,
що напад був детально зпланований, і кожен з них знав, що мав робити за тих чи
інших обставин.

Ці ж обставини
підтвердили і потерпілі - ОСОБА_7 та ОСОБА_6, які стверджували як на слідстві,
так і в суді, що напад на них був організований та завчасно запланований. Для
нападу було обрано «глухе» і дуже зручне для нападу місце; їх намагання, не
зупиняючись та продовжуючи рух, уникнути нападу не вдалось, оскільки

нападники застосували вогнепальну зброю - відкрили вогонь по колесам
автомобіля і по кабіні, перекрили дорогу своїм автомобілем, в результаті чого,
вони змушені були зупинитись, а потім під впливом погрози зброєю, віддали
нападникам 7 200 грн., які були вручені їм в ТОВ «Гермес».

Ці ж факти підтверджені протоколом огляду місця події, згідно якого з місця
події вилучено 2 гіпсові знімки слідів шин, декоративний ковпак, шматки паперу
круглої форми (пиж), кільця.

Як видно з протоколу огляду автомобіля, ЗІЛ-130, держномер НОМЕР_2, від
13.02.2002 року в ньому виявлені численні пошкодження кабіни, розбите вітрове
скло, виявлені прокол двох шин, в яких знайдено металеві злитки та пиж і
контейнер. Згідно судово-балістичної експертизи обріз, вилучений у ОСОБА_1 є
гладкоствольной) вогнепальною зброєю, виготовленим із рушниці ТОВ-5М, 16
калібру НОМЕР_3; патрон, вилучений тоді ж, відноситься до набоїв до мисливської
зброї 16 калібру і за своїм змістом відповідає об'єктам, вилученим з коліс
автомобіля потерпілих; 4 гільзи, вилучені у ОСОБА_1 відстрілені з обрізу,
вилученого у нього.

Згідно висновків судово-трасологічної експертизи, сліди шин, вилучених з
місця події - ідентичні за малюнком протектора і шириною шин з шинами, на автомобілі
«Фольксваген-Пасат», держномер НОМЕР_4, власником якого, є ОСОБА_4

Згідно висновків
судово-психіатричних експертиз, всі засуджені визнані осудними.

Факт знаходження у потерпілих на момент нападу 7 200 грн., доведений заявою
ТОВ «Гермес» про
злочин і видатковим касовим ордером № 338/1 від 11.02.2002 року.

Крім того, як видно з протоколу добровільної видачі, ОСОБА_5 видала 1645
грн., отриманих від ОСОБА_4 12.02.2002 року.

Незначні недоліки, допущені органами досудового в ході огляду місця події,
автомобіля, вилучення доказів тощо, на які посилаються апелянти, на думку
колегії суддів, не є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального
закону, оскільки не перешкодили суду повно і всебічно розглянути справу і
постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок. Цим обставинам суд
першої інстанції дав належну оцінку, тому вважати їх такими, що дають
підставами для скасування чи зміни вироку, -неможливо.

Колегія суддів не бере до уваги твердження апелянтів про недопустимість
зібраних по справі доказів, оскільки суд першої інстанції встановив факт
порушення вимог КПК України в ході обглядів 1.02.2002року господарства ОСОБА_1,
в гаражі АДРЕСА_5 та автозаправочної станції в с Томаківка і визнав їх недопустимість.

Колегія суддів не може погодитись з твердженням апелянтів про фальсифікацію
матеріалів справи, оскільки, як видно з довідки від 13.03.2007 року,
розходження в нумерації аркушів справи в томах №№ 9 та 10 пояснюються
перенесенням аркушів справи з одного тому в інший і належним описом аркушів справи
секретарем судового засідання.

Встановлено також відсутність документів на а.с. 215, 223, 266, 267 тому №
9, однак, оскільки суд на ці докази не посилався і не брав їх до уваги в ході
винесення вироку, а решта матеріалів - наявні в справі і нумерація їх
поновлена, колегія суддів вважає, що ці порушення не є істотними, оскільки не
перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний,
обгрунтований і справедливий вирок.

В зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що вищенаведені факти не можуть
бути підставою для скасуваня або зміни вироку.

Не може бути
взято до уваги і твердження ОСОБА_2 про порушення в ході досудового слідства і
розгляду справи в суді його права на захист. Колегією суддів встановлено, що
ОСОБА_2 обвинувачується за ст. 187 ч.4, ст. 357 КК України, і йому, як в ході
слідства, так і в суді роз'яснено його право на захист, однак від участі
захисника він відмовився.

Оскільки в даній справі фактів, які б давали підстави вважати участь
захисника ОСОБА_2 обов'язковою, згідно ст. 45 КПК України, не встановлено, -
органи досудового слідства та суд першої інстанції обґрунтовано задовольняли
клопотання ОСОБА_2 про самостійний захист своїх інтересів.

Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії засуджених за ст. 257 КК
України, оскільки встановив, що вони діяли в складі стійкої організованої та
озброєної групи, про що свідчить чітка продуманість дій, наявність плану -
отримання інформації про наявність великої суми у експедиторів ТОВ «Гермес», відслідковування
маршруту руху автомобіля, наявність заздалегідь заготовлених шапок-масок,
наперед заготовлених фальшивих номерних знаків для автомобіля, зміни одягу для
учасників нападу, продумування шляху відходу з місця злочину, а також
озброєність банди - наявність у них обрізу, про що було відомо всім членам
банди, а також спортивної дерев'яної біти та газового балончика.

Група була стійкою, оскільки після невдалого нападу 08.02.2002 року, вона
не розпалась і жоден з учасників банди не відмовився від послідуючого напад,
згуртовано вони діяли і в ході нападу.

Оскільки в діях засуджених мається сукупність злочинів - бандитизму і
розбою -їх дії правильно кваліфіковані за ст. 187 ч.4 КК України, так як вони
скоєні організованою групою. Обґрунтовано інкримінувалася засудженим і така
кваліфікуюча ознака, як вчинення розбою у великих розмірах. На момент скоєння
злочину - 12.02.2002 року сума в розмірі 7 200 грн., якою заволоділи засуджені,
склала 423,5 розміри неоподаткованого мінімуму доходів громадян (на той час 17
грн.), а отже згідно п. З примітки до ст. 185 КК України, дана сума складала
великий розмір. В зв'язку з викладеним, і в цій частині апеляція задоволенню не
підлягає.

Міра покарання засудженим обрана з дотриманням вимог ст. 65 КК України - з
врахуванням ступеню тяжкості вчиненого, особи винних та обставин, що
пом'якшують та обтяжують покарання.

При цьому, суд врахував всі обставини, які пом'якшують покарання
засуджених, в тому числі й ті, на які вони посилаються в апеляційних скаргах та
призначив їм покарання ближче до нижньої межі санкцій інкримінованих їм статей.

За таких обставин, враховуючи, що засуджені скоїли особливо тяжкі злочини,
колегія суддів не знаходить підстав для зменшення засудженим покарання та
застосування до них ст. 69 КК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Вирок
Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 листопада 2006
року щодо ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити без змін, а апеляції
засуджених - без задоволення.