У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України

у складі:

головуючого
-судді

Міщенка
С.М.,

суддів

Глоса Л.Ф. і
Кармазіна Ю.М.,

за участю
прокурора

Кравченко
Є.С.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 26 лютого
2008 року кримінальну справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
та апеляційної інстанції, на постанову Приморського районного суду м. Одеси від
28 вересня 2007 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 5 жовтня 2007 року,

в с т а н о в и л а:

постановою Приморського районного суду
м. Одеси від 28 вересня 2007 року задоволено скаргу захисника ОСОБА_1, подану в
інтересах ОСОБА_2, на постанову старшого слідчого прокуратури Одеської області
від 20. 09. 2007 року про порушення кримінальної справи щодо виконуючого
обов'язки начальника відділу по обслуговуванню Одеської залізничної дороги УБОЗ
ГУМВС України на транспорті ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.
368, ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 368 КК України, та відмовлено у порушенні
кримінальної справи щодо нього за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 368,
ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 368 КК України, а
також скасовано постанову старшого слідчого прокуратури Одеської області від 24
вересня 2007 року про відсторонення
ОСОБА_2 від займаної посади.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської
області від 5 жовтня 2007 року цю
постанову районного суду залишено без зміни.

У касаційному
поданні прокурор, який брав
участь у розгляді справи судом першої та апеляційної інстанції, просить
судові рішення скасувати, а матеріали справи направити на новий судовий
розгляд. На його думку, місцевий
та апеляційний суди при прийнятті рішень у даній справі істотно порушили кримінально-процесуальний
закон.

Заслухавши
доповідь судді Верховного Суду України, пояснення прокурора Кравченко Є.С., яка
підтримала касаційне подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи подання, колегія суддів вважає,
що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 236-8
КПК України, розглядаючи скаргу на постанову про порушення справи, суд повинен
перевірити наявність приводів і підстав для винесення зазначеної постанови про
порушення справи, і не вправі розглядати й заздалегідь вирішувати ті питання,
які вирішуються судом при розгляді справи по суті.

Зазначені вимоги закону суд першої
інстанції порушив.

Так,
з постанови старшого слідчого
прокуратури Одеської області від 20 вересня 2007 року про порушення
кримінальної справу за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст.
15 і ч. 3 ст. 368 КК України, щодо
ОСОБА_2 убачається, що приводом для порушення кримінальної справи стала
письмова заява ОСОБА_3 від 20.09.2007 року на ім'я начальника УСБУ в Одеській
області, в якій він вказав, що ОСОБА_2 вимагає у нього хабар в розмірі 30000
доларів США за вирішення питання про продовження проходження ним служби у
відділі по обслуговуванню Одеської залізниці УБОЗ УМВС України на транспорті, а
підставою - встановлені в ході перевірки дані про отримання виконуючим
обов'язки начальника відділу по обслуговуванню Одеської залізниці УБОЗ УМВС
України на транспорті ОСОБА_2 20 вересня
2007 року частини обумовленого хабара в сумі 15000 доларів США.

Скасовуючи
зазначену постанову, суд послався на те, що заява ОСОБА_3 не може бути
достатнім приводом для порушення кримінальної справи, оскільки останнього не
було попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве
повідомлення про вчинення злочину та не відомо хто, саме його ознайомив з
вимогами ст. ст. 383, 384 КК України.

Такий висновок суду не відповідає вимогам ст.
94 КПК України, оскільки цією нормою закону
визначено, що заява окремих громадян є приводом до порушення кримінальної
справи, а вимоги щодо достатності приводу
(на що послався суд) закон не містить.

Як убачається з матеріалів
дослідчої перевірки, письмова заява ОСОБА_3 про
вимагання ОСОБА_2 у нього хабара
в установленому порядку була подана та зареєстрована в УСБУ в Одеській
області 20.09.2007 року. На початку цієї заяви він особисто зазначив про його
ознайомлення з вимогами ст. ст. 383 і 384 КК України, що і скріпив своїм
підписом.

Ст. 95 КПК України не передбачено
конкретної форми попередження заявника про кримінальну відповідальність за
неправдивий донос і змісту його відповідної підписки про це.

Згідно з протоколом судового
засідання, суд взагалі не досліджував зазначеного питання.

Отже висновок суду, що заява
ОСОБА_3 не може бути достатнім приводом для порушення кримінальної справи,
оскільки останнього не було попереджено про кримінальну відповідальність, є
необґрунтованим.

Із змісту постанови слідчого від 29 серпня 2007 року убачається, що
підставою до порушення кримінальної справи стали матеріали дослідчої перевірки за
заявою ОСОБА_3. У цих матеріалах містяться докладні пояснення
заявника про обставини вимагання та одержання
ОСОБА_3 хабара; пояснення понятих ОСОБА_4 і ОСОБА_5, у присутності яких у приміщенні УСБУ в
Одеській області було оглянуто, позначено
та передано ОСОБА_3 15000 доларів США, а згодом ці самі грошові
кошти були виявлені й вилучені в службовому кабінеті ОСОБА_2, де останнього й було затримано; про проведення цих дій складено відповідні
протоколи.

Проте суд, в порушення вимог
закону, замість перевірки зазначених
підстав до порушення кримінальної справи щодо ОСОБА_2, вдався до оцінки
доказів, що може бути лише при провадженні досудового слідства після порушення
кримінальної справи або при її розгляді по суті.

Зокрема,
суд зробив висновок про відсутність в матеріалах справи даних, що ОСОБА_2 в силу свого службового
становища міг вирішити питання щодо подальшого проходження служби працівниками
міліції у відділі, який він очолював. Проігнорувавши наявні в матеріалах
перевірки пояснення ОСОБА_3 про давання хабара (15000 доларів США він за
вказівкою ОСОБА_2 поклав на стіл, а останній прикрив їх пачкою документів і
саме в цьому місці вони були виявлені співробітниками СБУ), дійшов упередженого висновку про те, що дані,
які містяться в протоколі огляду місця події від 20.09.2007 року, свідчать, що
ОСОБА_2 грошових коштів не отримував.

Крім того, відкидаючи дані, що містяться в
аудіо запису розмови ОСОБА_2 з ОСОБА_3 від 19.09.2007 року, з тих підстав, що
співробітниками УСБУ в Одеській області не було отримано дозволу суду на
проведення цього оперативно-розшукового заходу, пов'язаного з обмеженням прав і
свобод ОСОБА_2, суд не взяв до уваги пояснення ОСОБА_3 про те, що цей запис
своєї розмови з ОСОБА_2 він здійснив за власною ініціативою і передав його до
правоохоронного органу для перевірки достовірності його пояснень про обставини
вимагання останнім у нього хабара. За таких обставин суд не мав підстав
стверджувати, що даний запис було здійснено в порушення вимог закону, зокрема
ст.8 Закону України “Про оперативно-розшукову діяльність”.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про
відсутність в діях ОСОБА_2 ознак злочинів, передбачених ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст.
15 і ч. 3 ст. 368 КК України.

Таким чином,
суд, в порушення вимог ст. 236-8 КПК України, заздалегідь вирішив ті питання, які
вирішуються судом при розгляді справи по суті.

У зв'язку з цим колегія суддів
вважає, що дане рішення місцевого суду є неправильним і необґрунтованим.

Апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляції прокурора, не звернув увагу
на допущені помилки і постановив незаконне рішення, яке, як і постанова
місцевого суду, підлягають скасуванню.

При новому розгляді місцевому суду
необхідно дотримати вимог ст. 236-8 КПК України, перевірити доводи скарги і
прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 394-396 КПК
України, колегія суддів

ухвалила:

задовольнити касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої
та апеляційної інстанції.

Постанову Приморського районного суду
м. Одеси від 28 вересня 2007 року, якою скасовано постанову старшого слідчого
прокуратури Одеської області від 20. 09. 2007 року про порушення кримінальної
справи щодо виконуючого обов'язки начальника відділу по обслуговуванню Одеської
залізничної дороги УБОЗ ГУМВС України на транспорті ОСОБА_2 за ознаками
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368, ч. 2 ст. 15 і ч. 3 ст. 368 КК України, та ухвалу Апеляційного суду Одеської області
від 5 жовтня 2007 року, якою це рішення суду першої інстанції залишено без
зміни, - скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у той же
місцевий суд.

Судді:

Міщенко С.М. Кармазін Ю.М. Глос Л.Ф.