АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Провадження № 11-кп/796/1060/2015 Категорія: ч.ч.1, 4 ст. 358 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю прокурора: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002828 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 09 квітня 2015 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мазурівка Могилів-Подільського району Вінницької області, українця, громадянина України, який має середню освіту, одружений, працює монтажником в Колективному підприємстві по будівництву інженерних мереж № 6, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України;

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 09 квітня 2015 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу на суму 850 грн. 00 коп., за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу на суму 680 грн. 00 коп. У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_9 призначено у виді штрафу на суму 850 грн. 00 коп.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_9 , з метою отримання права ветерана війни для безкоштовного проїзду в громадському транспорті, підробив посвідчення «Ветеран праці» з метою подальшого використання та використав його за наступних обставин.

Так, ОСОБА_9 , 24.12.2014 року, у невстановленому місці, з метою підробки посвідчення «Ветеран праці» НОМЕР_1 , яке видане 17.10.2012 року Управлінням соціального захисту та прав населення Вінницької області на ім`я ОСОБА_10 , для подальшого його використання для безкоштовного проїзду у громадському транспорті, вклеїв фотокартку зі своїм зображенням, тим самим підробив посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і яке надає права та звільняє від обов`язків, з метою його використання підроблювачем.

В подальшому 26.12.2014 року, у невстановлений час, ОСОБА_9 , проходячи через контрольний пропускний пункт на станції метро «Святошин» комунального підприємства «Київський метрополітен» в м. Києві, з метою безкоштовного проїзду в громадському транспорті, пред`явив контролеру вказаної станції метро підроблене ним посвідчення «Ветеран праці» АІІІ № 392174, яке видане 17.10.2012 року Управлінням соціального захисту та прав населення Вінницької області на ім`я ОСОБА_10 із вклеєною в нього фотокарткою зі своїм зображенням, тим самим використав завідомо підроблений документ, після чого був затриманий працівником міліції та вказане посвідчення у нього було вилучено працівником міліції.

Не оспорюючи фактичні обставини справи, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання. Визнати ОСОБА_9 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України і призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.; ч. 4 ст. 358 КК України і призначити покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. 00 коп. У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_9 призначити у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 00 коп.

В іншому вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував закону України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до санкції ст. 358 КК України за ч. 1 передбачено покарання у виді штрафу до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років; ч.4 передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Крім того, у резолютивній частині вироку суд призначив покарання у виді штрафу - в гривнях, але відповідно до ст. 53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини ОСОБА_9 та кваліфікацію дій останнього, заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання. Ухвалити ухвалу, відповідно до якої ОСОБА_9 призначити покарання за ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Так, згідно з ч. 2 ст. 53 КК України покарання у виді штрафу призначається судом не у твердій сумі, а в ставках неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, який встановлений законодавством України на момент постановлення вироку.

Таким чином, Святошинський районний суд м. Києва не застосував положення ст. 53 КК України, яка підлягала обов`язковому застосуванню, та призначив ОСОБА_9 покарання у виді штрафу в абсолютних числах (680 грн. та 850 грн.), а не в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, офіційно встановлених законодавством України.

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційних скарг, заслухавши думку прокурора, який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції у відповідності з ч. 3 ст. 349 КПК України, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація вчиненого сторонами кримінального провадження не оспорюються, а тому апеляційним судом не досліджувались і не перевірялись згідно положень ст. 404 КПК України.

У відповідності з ч.1, ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 містять вимоги щодо зміни вироку суду першої інстанції, так як призначене цим вироком покарання обвинуваченому ОСОБА_9 у виді штрафу в твердій грошовій сумі не відповідає положенням ч. 2 ст. 53 КК України, згідно з якими розмір штрафу визначається судом в кількості встановлених законом неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В апеляційних скаргах фактично ставляться вимоги щодо призначення обвинуваченому покарання, яке не призначалось судом першої інстанції, шляхом зміни вироку суду першої інстанції, що не ґрунтується на законі та не відповідає повноваженням апеляційного суду, передбаченим ч. 1 ст. 407 КПК України, оскільки призначення судом апеляційної інстанції нового покарання, яке не призначалось судом першої інстанції, можливе лише за апеляційними скаргами, що містять вимоги про скасування вироку суду першої інстанції та ухвалення нового вироку з призначенням нового покарання.

За таких обставин, вимоги апеляційних скарг прокурора ОСОБА_7 та заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, так як вони погіршують становище обвинуваченого і не відповідають кримінальному процесуальному закону ст. ст. 404, 407 КПК України щодо повноважень суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду міста Києва від 09 квітня 2015 року щодо ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4