Ухвала

іменем україни

20 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

при секретарі ОСОБА_6,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003454, за обвинуваченням

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця Республіки Грузія, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

за касаційною скаргою прокурора на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а :

Як убачається зі змісту касаційної скарги, прокурор ставить питання про скасування постановлених судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції через істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону. Вважає, що орган досудового слідства правильно обвинувачував ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України, а безпідставна перекваліфікація дій винного на ч. 1 ст. 162 КК України потягла невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м'якості. Повідомляє, що суд апеляційної інстанції ці порушення вимог закону не виправив.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2014 року ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 25 липня 2014 року приблизно о 2 годині, шляхом віджиму вікна проник до АДРЕСА_1, з якої таємно викрав наручний годинник та жіночий браслет, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України та йому призначено покарання штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700 грн.

Вирішені питання про речові докази у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року вирок залишено без зміни.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Суд, розглядаючи кримінальне провадження дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведена вартість викраденого майна на суму 650 грн., у зв'язку з чим перекваліфікував дії винного на ч. 1 ст. 162 КК України. Апеляційний суд, попри доводи апеляцій потерпілого і прокурора, погодився з позицією суду першої інстанції.

На думку колегії суддів такі висновки є передчасними.

Так, відповідно до ст. 22 КПК України провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об'єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов'язків.

Згідно з ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

За ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Як зазначено у ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим у порядку, передбаченому цим Кодексом (ч. 1 ст. 93 КПК України). Оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв'язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 2 ст. 94 КПК України).

Розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Відповідно до ст. 91 КПК України, крім іншого, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

З матеріалів провадження вбачається, що розмір заподіяної шкоди на досудовому слідстві був встановлений за показаннями потерпілого ОСОБА_2, якому ця шкода заподіяна. У судовому засіданні потерпілий підтвердив розмір заподіяної йому матеріальної шкоди.

У вироку суд не визнав цей доказ неналежним, недопустимим або недостовірним, та не спростував будь-яким іншим доказом.

Крім того, як убачається з вироку, маючи необхідні умови для виконання своїх процесуальних обов'язків і здійснення наданих прав, захисник засудженого, заперечуючи вартість викраденого, свою правову позицію не обстоював, будь-яких клопотань до суду не заявляв, жодних документів чи інших доказів на спростування обвинувачення не надав.

Безпідставним є і посилання суду на пункт 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», оскільки цим пунктом передбачено: якщо незаконне проникнення до житла поєднане із вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за ст. 162 КК України. Заявлена потерпілим у кримінальному провадженні вартість викраденого майна, з огляду на досліджені судом докази, не спростована.

Апеляційна інстанція не звернула уваги на ці упущення.

За таких обставин доводи прокурора, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає слушними, а касаційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню. Підлягає скасуванню ухвала апеляційного суду, а справа - направленню на новий апеляційний розгляд, оскільки в апеляційну інстанцію вирок оскаржувався прокурором і потерпілим з тих же підстав та ставилося питання про ухвалення апеляційним судом нового вироку.

При новому апеляційному розгляді справи, суду необхідно звернути увагу на допущені недоліки, усунути їх та прийняти рішення, яке буде відповідати вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5