Справа № 1- п/ 489/56/13 р.
ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2013 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд. м. Миколаєва в складі:

головуючого по справі судді - Олефір М.В.,

при секретарі судового засідання - Луциній А.М.,

з участю прокурора - Козачини С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця АДРЕСА_1, українця, громадянина України, одруженого, з вищою освітою, фізичної особи - підприємця, раніше не судимого, в злочині передбаченому ст. 172 ч.1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, обіймаючи посаду директора ТОВ «Укрмонолітстрой», на підставі рішення зборів учасників ТОВ «Укрмонолітстрой» від 11 грудня 2006 року та наказу підприємства № 77 К від 11 грудня 2006 року та діючи відповідно до статуту ТОВ «Укрмонолітстрой», прийнятого 04 грудня 2006 року був зобов'язаний забезпечувати загальне керівництво роботою підприємств, призначати та звільняти працівників у відповідності до трудового законодавства, застосовувати до працівників системи морального та матеріального заохочення, виконувати інші дії направлені на керівництво роботою підприємства. Таким чином, з врахуванням наданих йому повноважень ОСОБА_1, являючись посадовою особою вчинив злочин за наступних обставин.

З жовтня 2008 року підприємством ТОВ «Укрмонолітстрой» не здійснювалась господарська діяльність та була відсутня робота для машиністів вежевого крану, тобто відповідно до ст. 34 КЗпП України мав місце простій на підприємстві.

13 жовтня 2008 року директором ТОВ «Укрмонолітстрой» ОСОБА_1 в порушення ст. 26 Закону України «Про відпустки» та ст. 113 КЗпП України прийнято рішення про надання машиністам вежевих кранів відпусток без збереження заробітної плати на строк з 13 жовтня 2008 року, про що видано наказ по підприємству № 87 К, при цьому строк вказаної відпустки в наказі не зазначений.

Відповідно до акту перевірки проведеної Територіальною державною інспекцією праці в Миколаївській області від 07 грудня 2010 року встановлено, що відповідно до наказу директора ТОВ «Укрмонолітстрой» ОСОБА_1 за № 87к від 13 жовтня 2008 року на підставі особистої заяви, з 13 жовтня 2008 року працівникам ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було надано відпустку без збереження заробітної плати. Відповідно до табелів звіту робочого часу за жовтень 2008 року - жовтень 2010 року ОСОБА_2 знаходився у відпустці без збереження заробітної плати з 13 жовтня 2008 року, тобто майже 2 роки. Таким чином, вказаним особам надана відпустка без збереження заробітної плати понад строк, встановлений ст. 26 Закону України «Про відпустки».

При цьому, вивченням заяви працівника про надання відпустки та відповідного наказу, встановлено посилання працівника на економічні труднощі підприємства, в заяві не визначено, на який строк працівник просить надати відпустку без збереження заробітної плати, зазначено лише «до виклику».

В наказі № 87 від 13 жовтня 2008 року також зазначено, що відпустка надається в зв'язку з економічною кризою та закінченням робіт на ділянках, з причин не оплати замовником виконаних робіт», тобто з економічних причин. Зміст наказу про надання відпустки без збереження заробітної плати та заяв працівників із посиланням на економічні труднощі свідчить про те, що забезпечення працівників роботою та стан виплати заробітної плати, директором підприємства покладені в пряму залежність від ризику господарської діяльності ТОВ «Укрмонолітстрой», що не передбачено законодавством та призвело до порушення вимог Закону України «Про відпустки». Вказаний наказ за своїм змістом та результатами, свідчать про простій на підприємстві, передбачений ст. 34 КЗпП України. Фактично зароблена плата за час простою не нараховувалася, що являється порушенням вимог ст. 113 КЗпП України, якою передбачено, що оплата праці за час простою здійснювалась в розмірі не нижче 2/3 посадового окладу. Вказані порушення допущені директором ТОВ «Укрмонолітстрой» ОСОБА_1 також відносно працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які за аналогічних обставин знаходились у відпустках без збереження заробітної плати з жовтня 2008 року по липень 2010 року.

Таким чином, директором ТОВ «Укрмонолітстрой» ОСОБА_1 умисно порушено ст. 26 Закону України «Про відпустки» та ст. 113 КЗпП України, через те, що працівники ТОВ «Укрмонолітстрой» ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 протягом тривалого часу не забезпечені роботою та відповідною оплатою, що призвело до суттєвого порушення їх трудових прав.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у пред'явленому обвинуваченні визнав повністю, суду пояснив, що він працював директором ТОВ «Укрмонолітстрой», в зв'язку з складним економічним становищем підприємства, в порушення вимог чинного законодавства, працівники знаходилися у відпустці без збереження заробітної плати, понад строки встановлені законодавством.

Суд вважає, що вина ОСОБА_1 у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст. 172 ч.1 КК України, крім його власного визнання підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Тому суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_1 органами досудового слідства кваліфіковані вірно по ст. 172 ч.1 КК України, так як він вчинив грубе порушення законодавства про працю.

Вислухавши думку ОСОБА_1, який просив звільнити його від кримінальної відповідальності в зв'язку з закінченням строків давності, думку прокурора, який вважає за необхідне кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 закрити в зв'язку з закінченням строків давності, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження по кримінальній справі та звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_1 з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст. 49 КК України - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 172 ч.1 КК України, яке відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, а строк притягнення особи до кримінальної відповідальності на даний час сплив.

На підставі наведеного та керуючись ст. 49 КК України, ст. п.1 ч.2 ст.284, 372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_1 за ст. 172 ч.1 КК України закрити.

ОСОБА_1 звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. ст.49 ч.1 п. 1 КК України - в зв'язку з закінченням строків давності.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 у вигляді підписки про невиїзд - скасувати.

Ухвалу суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 7 днів з дня її оголошення, у разі неподання апеляційної скарги - після спливу данного строку ухвала суду набере законної сили.

Головуючий по справі суддя: М.В.ОЛЕФІР