Справа №1-172/07
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Октябрський районний суд м. Полтави
у складі:

головуючого -
судді Савченка
А.Г.

при секретарях Бондаренко
СЛ., Ренченко К.В.,

Федорченко Л.В.

підсудного ОСОБА_1.

потерпілих ОСОБА_2
та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Октябрського районного суду у м. Полтаві 29 березня 2007
року кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, уродженця с Валок
Полтавського району Полтавської області, мешканця м. Полтави, АДРЕСА_1, освіта
середня, одруженого, працює водієм маршрутного таксі ПП ОСОБА_4, не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого
ч. 2 ст. 125 КК України,

встановив:

Із постанови про порушення кримінальної справи вбачається, що 30 вересня
2005 року, приблизно о 21 год.
45 хв., підсудний ОСОБА_1, який працює водієм маршрутного таксі і керував
автомобілем «Газель» д.н.з. НОМЕР_1 побив потерпілих ОСОБА_2. та ОСОБА_3. за
те, що вони вимагали повернення здачі за проїзд в маршрутному таксі. При цьому,
зупинивши автомобіль, він насильно намагався витягнути їх з його салону на
вулицю, а оскільки вони не хотіли виконати його незаконну вимогу, то він
застосував щодо них насильницькі дії, внаслідок яких потерпілій ОСОБА_2. були
заподіяні закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, гематома та
садна м»яких тканин обличчя, синці кисті, а потерпілій ОСОБА_3. синці та садна
шкіри верхніх та нижніх кінцівок, забою попереку, тобто легкі тілесні
ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров»я кожній.

В судовому засіданні підсудний вини своєї у вчиненні інкримінованого йому
злочину не визнав та показав, що 30 вересня 2006 року, працюючи на маршруті,
він виїхав з кінцевої зупинки «Інститут зв»язку» приблизно о 22 годині. На
зупинці «5 школа» в автомобіль сіли, поряд з іншими пасажирами і потерпілі, які
зайшли в автомобіль з букетом квітів та передали гроші на оплату проїзду. Коли
він доїхав до зупинки «Сінна», одна з потерпілих почала вимагати повернення
здачі в сумі 50 коп., на що він відповів, що проїзд після 22 години коштує 1
гривню, а не 75 коп., як вони вважали. Після цього потерпілі почали з ним
сваритися і він повернув їм гроші, які вони передали йому за проїзд та
зупинившись на зупинці «Відеотема», запропонував їм вийти з автомобіля. Вони

відмовились.
Тоді він повернув гроші і іншим пасажирам. Із автомобіля вийшли всі, крім
потерпілих та одного пасажира, яких він повіз в зворотному напрямку на зупинку
«5 школа». Там вони теж відмовились виходити і зажадали, щоб він їх віз на
зупинку «Сади-2», що він і зробив, повізши їх безкоштовно, підбираючи по дорозі
інших пасажирів. На зупинці «Алмазний завод» потерпілі вийшли з автомобіля.
Ніякого насильства щодо них він не застосовував і нікого із них не бив. Вважає,
що потерпілі його оговорюють.

Проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах кримінальної справи та
були перевірені в ході судового слідства, критично оцінивши показання
потерпілих, суд приходить до висновку про недоведеність вини підсудного у
вчиненні інкримінованого йому злочину, виходячи з наступного.

Потерпіла ОСОБА_2. в ході судового слідства показала, що
ЗО вересня 2005 року, приблизно о 21 год.
40 хв., на зупинці громадського транспорту «5 школа» вони сіли в маршрутне
таксі під керуванням підсудного ОСОБА_1. і в рахунок оплати передали 2 грн.
Оскільки водій не дав їм здачі 50 коп., вона зажадала, щоб він це зробив. У
відповідь останній кинув їй передані нею гроші і зупинившись на зупинці
«Відеотема», зажадав, щоб вони вийшли з салону автомобіля. Коли вони
відмовились це зробити, він розвернувся, переїхав на інший бік вулиці і
зупинивши автомобіль, почав витягувати їх з салону. Тягнув її за руку і за
ногу, а потім штовхнув назад, від чого вона вдарилась головою об корпус
автомобіля. її доньку він вдарив рукою по обличчю, хватав за плечі, тягнув за
руки і за шию.

Аналогічні показання з приводу обставин вчинення злочину
і механізму заподіяння тілесних ушкоджень їй та потерпілій ОСОБА_2. дала
допитана в ході судового слідства потерпіла ОСОБА_3.

Аналізуючи показання потерпілих про обставини і механізм
заподіяння їм тілесних ушкоджень, суд приходить до висновку про їх
суперечливість іншим доказам по справі.

Зокрема, згідно висновку експерта № 296 від 5 лютого 2007
року потерпілій ОСОБА_2. були заподіяні закрита черепно-мозкова травма, струс
головного мозку, гематома та садна м»яких тканин обличчя, синці кисті, які
утворилися від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими
могли бути пальці рук людини, стиснуті в кулак, нога людини у взутті, або
предмети з подібною характеристикою, а потерпілій ОСОБА_3. згідно висновку
експерта № 297 від цієї ж дати синці та садна шкіри верхніх та нижніх кінцівок,
забою попереку, які утворилися від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою
поверхнею, якими могли бути пальці рук людини, стиснуті в кулак, нога людини у взутті,
або предмети з подібною характеристикою, тобто легкі тілесні ушкодження, що
спричинили короткочасний розлад здоров»я кожній із потерпілих.

Як видно з наведених висновків ці тілесні ушкодження могли бути заподіяні
внаслідок нанесення ударів предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, якими
могли бути пальці рук, стиснуті в кулак, ноги людини у взутті тощо. Разом з тим
з показань потерпілих, які іншими доказами не підтверджуються, слідує, що
підсудний кулаками їх не бив, а лише тягнув та штовхав. Виходячи з цього суд
вважає, що коли б потерпілим і були заподіяні тілесні ушкодження зазначеного
ступеню тяжкості за вказаних ними обставин, то умисний характер їх заподіяння
виключається, оскільки умисел передбачає усвідомлення суспільно небезпечного характеру
діяння, передбачення суспільно небезпечних наслідків та бажання або свідомого
припущення їх настання, що в даному випадку не мало місця.

Такий висновок суду ґрунтується також на показаннях
свідків ОСОБА_5. та ОСОБА_6.

Із показань свідка ОСОБА_5. слідує, що в той вечір він
вийшов з своєї квартири о 22 годині і направився на зупинку громадського
транспорту «5 школа». На цій зупинці він разом з потерпілими сів в маршрутне
таксі під керуванням підсудного. Зразу ж оплатив вартість проїзду, передавши 1 грн.
водієві, оскільки вже було більше 22 годин і водій про це об»явив. Потерпіла
ОСОБА_2. в рахунок оплати за проїзд передала 2 грн. і зажадала здачі 50 коп.,
оскільки, як вона говорила, ще не було 22 годин. Проїхавши до зупинки
«Відеотема», водій розвернув автомобіль в зворотному напрямку, зупинив його і
попросив всіх пасажирів вийти, повернувши кожному заплачену ними вартість
проїзду. Потерпілі з автомобіля не вийшли і продовжували сваритись з водієм
автомобіля, який поїхав в зворотному напрямку. Підсудний потерпілих з
автомобіля не витягував і не намагався цього зробити.

Свідок ОСОБА_6. дав
аналогічні наведеним вище показання, доповнивши їх тим, що коли його як
пасажира маршрутного таксі разом з іншими підсудний висадив на зупинці
«Відеотема», а сам поїхав в зворотному напрямку, він продовжував там стояти в
очікуванні іншого маршрутного таксі. Однак приблизно через 7 хвилин цей
автомобіль повернувся і в ньому продовжували знаходитись потерпілі. Він також
сів в цей автомобіль і поїхав далі. Потерпілі вийшли на зупинці «Мотель». До
потерпілих підсудний фізичної сили не застосовував.

Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд
сумнівається у об»єктивності показань потерпілих, оскільки вони не
підтверджуються іншими доказами по справі. При цьому суд виходить з положень ч.
З ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на
припущеннях і що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її
користь.

Суд перевірив усі докази, надані сторонами, і вичерпав
усі можливості по збиранню нових доказів по справі.

За таких обставин суд приходить до висновку про
необхідність виправдання підсудногоОСОБА_1 за недоведеністю його участі у
вчиненні злочину.

В задоволенні заявлених потерпілими позовів про стягнення
з підсудного збитків заподіяних злочином суд вважає необхідним відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 321, 323, 324
та ч.4 ст. 327 КПК України, суд,

засудив:

ОСОБА_1 визнати невинним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і виправдати його за недоведеністю участі
у вчиненні злочину.

Відмовити у
задоволенні цивільних позовів потерпілих.

Вирок може бути оскаржено в апеляційний суд Полтавської області через
Октябрський районний суд протягом 15 діб з дня його проголошення.