Справа № 11a-406, 2007 рік Головуючий у І
інстанції О.Б.Заверуха.
ч.2 ст.309 КК України Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2007 року
квітня 24 дня
колегія суддів Судової
палати у кримінальних
справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого,
судді О.Д.Яременка,

суддів Н.І.
Гнатіва, В.П. Тенюха,

за участю
прокурора І.Р. Гуменної,

засудженої
ОСОБА_1,

розглянула у
відкритому судовому засіданні в м.Львові кримінальну справу за апеляцією
засудженої ОСОБА_1на вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 27
лютого 2007 року.

Цим вироком,

ОСОБА_1,
народжену ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Львові, мешканку АДРЕСА_1, росіянку, громадянку
України, не працюючу, з середньою освітою, не одружену, раніше судиму:
25.01.1995 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч.2 ст.229-6 КК
України на 1 рік позбавлення волі; 21.10.1996 року Франківським районним судом
м.Львова за ч.2 ст.229-6 КК України на два роки позбавлення волі, звільнена від
покарання за амністією 05.09.1997 року; 19.11.1999 року Шевченківським районним
судом м.Львова за ч.2 ст.229-6 КК України на 3 роки позбавлення волі;
01.09.2003 року Франківським районним судом м.Львова за ч.2 ст.309 КК України
на 3 роки позбавлення волі, звільнена за відбуттям покарання 01.04.2006 року,

засуджено за ч.2
ст.309 КК України на два роки позбавлення волі.

Строк
відбування покарання зараховано з часу фактичного затримання, з 28.11.2006
року.

Запобіжний
захід до вступу вироку в законну силу залишено без змін, взяття під варту.

Стягнено
з засудженої в користь НДЕКЦ при УМВСУ у Львівській області 235,36 грн. за
проведення хіміко-криміналістичної експертизи.

Речові докази,
знищено.

ОСОБА_1
визнано винуватою в тому, що вона 28.11.2006 року коло 22 години, у центральній
частині м. Львова купивши у невстановленої слідством особи, незаконно придбала
0,67 гр. наркотичного засобу - опію ацетильованого, котрий незаконно зберігала
для власного споживання без мети збуту, повторно.

Засуджена
в апеляції не оспорюючи кваліфікації своїх дій та не заперечуючи фактичних
обставин справи, порушує питання про пом»якшення покарання з застосуванням
ст.69 КК України. Покликається на те, що суд обираючи покарання та

врахувавши
пом»якшуючі покарання обставини, не взяв до уваги важкість її захворювання на
гепатит Б.С. (цероз печінки), лікування котрого потребує суворої дієти та
висококваліфікованого медичного контролю і лікування котрого неможливо
забезпечити в умовах місць позбавлення волі.

Прокурор,
який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, в запереченні на
апеляцію просить апеляцію залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без
змін, покликаючись на те, що суд при обранні покарання врахував тяжкість
вчиненого злочину, особу винної і її захворювання та щире каяття.

Заслухавши
доповідача, міркування прокурора про безпідставність апеляції та необхідність
залишення вироку без змін, думку засудженої на підтримку апеляції, розглянувши
наведені в апеляції доводи та перевіривши матеріли справи, колегія суддів вважає, що апеляція не підлягає
задоволенню.

Висновок
суду про доведеність вини засудженого ОСОБА_1у вчиненні зазначених у вироку дій
відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та
перевіреними в судовому засіданні доказами і не оспорюється засудженою.

Обираючи
засудженій покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст.ст. 65-66 КК
України врахував тяжкість вчиненого злочину, особу засудженої, її стан здоров»я
і характеристику за місцем проживання, пом»якшуючу покарання обставину, її щире
каяття, обтяжуючу відповідальність обставину, рецедив злочинів та обгрунтовано
обрав покарання в межах санкції статті КК України у вигляді позбавлення волі.

Як
убачається з тексту вироку, суд враховуючи стан здоров»я засудженої покликався
на а.с.77,78.

З витягу
історії хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_1, на котру покликається суд у
вироку і засуджена в апеляції, убачається, що засуджена перебувала на
стаціонарному лікуванні з діагнозом хронічний гепатит В і С з 11.11.2006
року до 16.11.2006 року, отримала лікування та відпущена додому для подальшого
обстеження і лікування в амбулаторних умовах (а.с.71).

Проте,
як убачається з показів засудженої у судовому засіданні, вона не тільки не
продовжила амбулаторного лікування, а придбала наркотик для власного
споживання.

З
довідки слідчого ізолятора, долученої судом за клопотанням засудженої,
убачається, що вона пройшла всі необхідні медичні обстеження в слідчому
ізоляторі, проконсультована лікарями медичної частини і їй встановлено діагноз,
спайкова хвороба. За час перебування в ЛСІ отримувала симптоматичне лікування
амбулаторно (а.с.96 ,97, 101).

Тому
покликання засудженої на неврахування судом при призначенні покарання того, що
вона хворіє на тяжке захворювання гепатитом В,С (цероз печінки), є
необгрунтованим.

При
перевірці матеріалів справи колегія суддів не встановила інших доказів на
підтвердження доводів засудженої та інших обставин, які б давали підстави для
зміни вироку та застосування ст.69 КК України.

Колегія
судців вважає призначене судом покарання таким, що відповідає ступеню тяжкості
вчиненого злочину, даним про особу винної, пом»якшуючим і обтяжуючим покарання
обставинам і є необхідним для її виправлення та запобігання новим злочинам.

Керуючись ст.ст.
366, 377 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляцію
засудженої ОСОБА_1залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного
суду м.Львова від 27 лютого 2007 року про її засудження ч.2 ст.309 КК України,
без змін.

Ухвала
винесена в нарадчій кімнаті в одному примірнику.