АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого, щодо якого
ухвалено виправдувальний вирок ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 08.04.2014 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 850 гривень,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

______________________________________________________
Справа №11-кп/796/626/2015 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_1
Стороною обвинувачення ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він 16 травня 2012 року приблизно в 19 год. 30 хв., за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, знаходячись в приміщенні лотерейного клубу «Євролот», розташованого по пр. Перемоги, 100-д в м. Києві, повторно відкрито викрав чуже майно, яке належить ТОВ «Євролот» та ОСОБА_9 .

Так, ОСОБА_7 16 травня 2012 року приблизно в 19 год., маючи прямий умисел на відкрите викрадення чужого майна, під приводом проведення акції протесту в приміщенні лотерейного клубу «Євролот», розташованого по пр. Перемоги, 100-д в м. Києвi, за заздалегідь умовленій домовленості зустрівся біля супермаркету «Сiльпо», розташованого по пр. Перемоги, 89 в м. Києвi, з невстановленими слідством особами.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 разом з невстановленими слідством особами прослідували до приміщення лотерейного клубу «Євролот», розташованого по пр. Перемоги, 100-д в м. Києві, де, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, проникли до приміщення каси, де з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, відкрито викрали належні ОСОБА_9 гроші в сумі 200 гривень, а також належні ТОВ «Євролот» гроші в сумі 16 957 гривень.
Відкрито викравши чуже майно, яке належить громадянину ОСОБА_9 та ТОВ «Євролот», ОСОБА_7 та невстановлені слідством особи з місця вчинення злочину втекли, розпорядившись в подальшому відкрито викраденим майном на власний розсуд.

Такі дії ОСОБА_10 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Суд, оцінивши надані сторонами докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до висновку про ненадання стороною обвинувачення достатніх та допустимих доказів на доведення участі ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та виправдав його у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України.

На вказаний вирок суду прокурор у провадженні подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, встановленим в ході судового слідства, просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд, приймаючи рішення про виправдування ОСОБА_7 з посиланням на його показання, що він приймав участь у проведенні громадської акції щодо показового закриття залу ігрових автоматів ТОВ «Євролот», проте до його приміщення не заходив, при цьому категорично заперечив свою причетність до відкритого викрадення майна потерпілих ОСОБА_9 та ТОВ «Євролот», не дав належної оцінки показанням потерпілого ОСОБА_9 , в яких він упевнено підтвердив факт перебування ОСОБА_7 в приміщенні ТОВ «Євролот» під час вчинення грабежу та знищення майна, яке належить ТОВ «Євролот».

Також зазначає, що не дивлячись на те, що ОСОБА_7 своєї вини не визнає, його вина у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Так, приймаючи рішення про визнання недопустимими доказів, зібраних в ході досудового слідства, а саме, протоколів вилучення та виїмки флеш-накопичувача пам`яті «USB» «SanDisk» 4 Gb та двох дисків для лазерних систем зчитування DVD-R з відеозаписами подій, які відбувались 16.05.2012 року в приміщенні ТОВ «Євролот», та похідних від них доказів, зокрема - висновку судово-портретної експертизи, з підстав проведення цих слідчих дій не слідчим, а оперуповноваженим ВКР Святошинського РУ ГУ МВС України, в порушення вимог ч. 2 ст. 118 КПК України (1960 року), суд не взяв до уваги те, що відповідно до ч. 3 ст. 114 КПК України (1960 року) слідчий по розслідуваних ним справах вправі давати органам дізнання доручення і вказівки про провадження розшукових та слідчих дій і вимагати від органів дізнання допомоги при провадженні окремих слідчих дій, які для органів дізнання є обов`язковими, що не обумовлюється межами міста або району, де проводяться слідчі дії.
Крім того, як вказує апелянт, дослідивши у судовому засіданні за участі сторін кримінального провадження всі запропоновані відеозаписи фіксації подій, які відбувалися 16.05.2012 року в приміщенні ТОВ «Євролот», можливо особисто впевнитися, що, по статурі, одягу, рисам обличчя, особою, яка проникла в приміщення каси ТОВ «Євролот», був саме ОСОБА_7 .

Також на думку прокурора, суд безпідставно не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_11 , до якого були застосовані заходи забезпечення безпеки, як свідка, котрий суду пояснив, що саме ОСОБА_7 та ОСОБА_12 запропонували заволодіти коштами ТОВ «Євролот» під час проведення акції щодо закриття гральних автоматів, а в подальшому, після проведення акції, ОСОБА_7 запропонував йому частину грошей, які були викрадені з каси ТОВ «Євролот», від чого він відмовився, та під час перегляду відеозапису у судовому засіданні він впевнено впізнав ОСОБА_7 , який знаходився в приміщенні ТОВ «Євролот» під час проведення акції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а також заперечення сторони захисту; дослідивши, за клопотанням прокурора в порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, протокол огляду та вилучення від 16 травня 2012 року, доручення слідчого СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_13 та відеозапис подій, які відбувались в приміщенні ТОВ «Євролот» 16 травня 2012 року, що міститься на флеш-накопичувачі пам`яті «USB» «SanDisk» 4 Gb; провівши судові дебати; заслухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. А саме, рішення має бути ухвалене згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

За змістом ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 17 КПК Україниніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч. 4 даного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.

Як убачається з обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000798 від 03 грудня 2012 року, змінено прокурором під час судового розгляду в порядку ст. 338 КПК України, ОСОБА_7 звинувачувався у тому, що 16 травня 2012 року приблизно о 19 год. 30 хв. він за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, знаходячись в приміщенні лотерейного клубу ТОВ «Євролот», розташованого по пр. Перемоги, 100-д в м. Києвi, повторно відкрито викрав чуже майно гроші в сумі 200 грн., що належать ОСОБА_9 , та гроші в сумі 16957 грн., що належать ТОВ «Євролот», тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

З матеріалів кримінального провадження, вбачається, що судом першої інстанції було повно, всебічно і об`єктивно досліджено обставини провадження та на підставі сукупності правильно оцінених доказів з точки зору достатності для ухвалення обвинувального вироку, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, зроблено висновок про недоведеність обвинувачення про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, що є підставою для його виправдання за цим законом про кримінальну відповідальність.
З таким висновком суду погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.
Так, відповідно до показань обвинуваченого ОСОБА_7 , наданих в судовому засіданні в суді першої інстанції, останній 16 травня 2012 року разом з гуртом громадських активістів проводили акцію по закриттю залу ігрових автоматів ТОВ «Євролот», що розташований по АДРЕСА_3 , на якій також були присутні журналісти телеканалів, яким пропонувалося фіксувати події. При цьому, він повинен був лише зібрати журналістів, інформувати їх про діяльність залів ігрових автоматів та надавати коментарі. Тому, прибувши до залу ігрових автоматів ТОВ «Євролот», окремі учасники заходу протесту, в присутності журналістів, вдалися до ушкодження майна - ігрових автоматів з метою зашкодити їх подальшому використанню, а він в цьому участі не приймав та знаходився біля приміщення залу ігрових автоматів ТОВ «Євролот» і до нього не заходив. При цьому, категорично заперечив свою причетність до відкритого викрадення майна ОСОБА_9 та ТОВ «Євролот» і наполягав на своїй повній необізнаності з обставинами їх вчинення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність належних та допустимих даних, які б могли спростувати версію обвинуваченого ОСОБА_7 про його непричетність до вчинення відкритого викрадення майна ОСОБА_9 та ТОВ «Євролот».
Доводи ж апеляційної скарги прокурора про підтвердження факту перебування ОСОБА_7 в приміщенні ТОВ «Євролот» під час вчинення грабежу та знищення майна, яке належить ТОВ «Євролот», потерпілим ОСОБА_9 , за відсутності інших беззаперечних доказів, які б вказували на такі обставини, колегія суддів до уваги не приймає.

Згідно даних відеозапису подій, що міститься на флеш-накопичувачі пам`яті «USB» «SanDisk» 4 Gb, дослідженому під час апеляційного розгляду, видно, що особи, які проникли та перебували в приміщенні каси, мали на обличчях медичні маски та шарфи (т. 1 а.п. 120).

Зазначену обставину в суді підтвердив і потерпілий ОСОБА_9 , але щодо участі ОСОБА_7 у незаконних діях, котрі відбувались в приміщенні ТОВ «Євролот», останній зауважив, що в приміщенні Товариства він бачив особу, яка була в такій жилетці, що була й на ОСОБА_7 , та чув його голос, коли він керував іншими особами, що перебували в приміщенні.

Водночас ОСОБА_9 показав, що він безпосередньо не бачив, що відбувалось в приміщенні каси та підсобці, тобто місці вчинення злочину відкритого викрадення грошей, належних, як потерпілому ОСОБА_9 , так і ТОВ «Євролот».

А тому, колегія суддів не вважає, що такі показання потерпілого ОСОБА_9 є доказом винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, а твердження ОСОБА_9 про перебування ОСОБА_7 в приміщенні Товариства є лише його припущенням, котре об`єктивно не підтверджується жодним доказом.

Водночас, і досліджений в суді апеляційної інстанції відеозапис подій, що міститься на флеш-накопичувачі пам`яті «USB» «SanDisk» 4 Gb, не підтверджує посилань прокурора в апеляційній скарзі про вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину.

Твердження ж прокурора щодо очевидної відповідності, зафіксованої на всіх відеозаписах події, особи, яка 16 травня 2012 року проникла в приміщення каси ТОВ «Євролот», по статурі, одягу, рисам обличчя, саме особі ОСОБА_7 , є неприйнятними, оскільки іншими матеріалами кримінального провадження не підтверджуються.

Разом з тим, за висновком судово-портретної експертизи №258/ікт від 29 вересня 2014 року, на вирішення якої було поставлено питання: чи одна й та ж особа, а саме: ОСОБА_7 , зображена на фототаблиці та запису, зафіксованому відеореєстратором в приміщенні лотерейного клубу «Євролот» по пр. Перемоги, 100-д в м. Києві, зображення особи, стосовно якої поставлено питання, непридатні для проведення ідентифікаційного дослідження, тому порівняльне дослідження не проводилось та поставлене питання, в ході проведеного дослідження, не вирішувалось (т. 4 а.п. 27-33).
При цьому, відповідно до висновку судово-портретної експертизи №68/ікт від 14 лютого 2013 року, на одному з наданих на дослідження дисків для лазерних систем зчитування (ДЛСЗ №2) у файлах відеозапису в папці «VIDEO_TS» та на фототаблицях з зображенням ОСОБА_7 ймовірно зображена одна й та сама особа (т. 1 а.п. 61-77). Однак, відповідно до дослідницької частини цієї експертизи, експертами досліджувались флеш-накопичувач «USB» «SanDisk» та 2 диски для лазерних систем зчитування формату «DVD-R», що містять відеорепортажі події з телеканалів «СТБ» та «ТРК «Україна» та які для зручності опису та подальшого проведення дослідження були умовно позначені як ДЛСЗ №№ 1,2, а відібране зображення кадрового захвату обличчя ОСОБА_7 із папки «VIDEO_TS» на ДЛСЗ №2, яке досліджувалося експертами, відібрано з відео-файлу, що містить відеозапис подій за межами приміщення ТОВ «Євролот», обставини перебування поза межами якого не оспорює і сам ОСОБА_7 .

Тому за відсутності інших належних доказів, які б підтверджували факт проникнення та перебування ОСОБА_7 в приміщенні каси ТОВ «Євролот», посилання прокурора на протилежне є безпідставними.

Також, дослідивши під час апеляційного розгляду рішення слідчого СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_13 , відповідно до якого слідчий в порядку ст. 114 КПК України (1960 року) доручив працівникам ВКР Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві встановити наявність відеокамер спостереження в приміщенні ТОВ «Євролот», розташованого по пр. Перемоги, 100-д в м. Києві, а також протокол огляду та вилучення від 16 травня 2012 року, згідно якого оперуповноваженим ВКР Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_14 , в присутності понятих, у ОСОБА_15 в Святошинському РУ, вилучено електроний носій - флеш-пам`ять «SanDisk», ємністю 4 GB, червоно-чорного кольору, на якому міститься відеозапис з камер відеоспостереження в ТОВ «Євролот» по пр. Перемоги, 100-д в м. Києві 16.05.2012 року (т. 3 а.п. 44, т. 1 а.п. 109), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання даного протоколу недопустимим доказом, з огляду на наступне.

Хоча, відповідно до вимог ч. 3 ст. 114 КПК України (1960 року), слідчий по розслідуваних ним справах і вправі давати органам дізнання доручення і вказівки про провадження розшукних та слідчих дій і вимагати від органів дізнання допомоги при провадженні окремих слідчих дій, які для органів дізнання є обов`язковими, і не є порушенням вимог ч. 2 ст. 118 КПК України (1960 року), проведення в даному випадку на підставі доручення слідчого вилучення флеш-пам`ять «SanDisk», ємністю 4 GB, червоно-чорного кольору, на якому міститься відеозапис з камер відеоспостереження, саме оперуповноваженим, проте наявність такого доручення слідчого ОСОБА_13 на момент проведення огляду та вилучення викликає певні сумніви, оскільки доручення слідчого не містить не лише дати його складання, а й даних про його реєстрацію у відповідному органі дізнання, на що звертала увагу при апеляційному розгляді і сторона захисту, та, згідно матеріалів провадження, наданий прокурором лише після клопотання захисту про визнання протоколу огляду та вилучення та похідних від нього доказів недопустимими доказами (т. 3 а.п. 4-6), а тому наявність законних підстав для проведення відповідної слідчої дії оперуповноваженим, всупереч тверджень прокурора, не є безспірним.

Разом з тим, складений оперуповноваженим Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_14 протокол огляду та вилучення, не відповідає вимогам ст.ст. 85, 195 КПК України (1960 року), оскільки не містить підстави для проведення цих дій; часу початку та закінчення їх проведення, а також не зазначено в ньому інших істотних для справи обставин, які б з достовірністю давали можливість встановити, що особа, у якої вилучено електронний носій, має відношення до ТОВ «Євролот»; технічні прилади, з яких «знято» інформацію, що зафіксована камерами відеоспостереження ТОВ «Євролот» та міститься на вилученому електронному носії, з огляду на те, що відеореєстратор, на якому зберігалися записи з камер відеоспостереження ТОВ «Євролот», під час проведення огляду місця події - приміщення ТОВ «Євролот», що за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 100-д, 16 травня 2012 року в період часу з 20 год. до 23 год. 50 хв. був вилучений та опечатаний, відповідно до даних протоколу огляду місця події від 16 травня 2012 року (т. 1 а.п. 13-39).

Таким чином, оскільки протокол огляду та вилучення електронного носія - флеш-пам`яті «SanDisk», ємністю 4 GB, червоно-чорного кольору, на якому міститься відеозапис з камер відеоспостереження в ТОВ «Євролот» по пр. Перемоги, 100-д в м. Києві 16 травня 2012 року, складено без дотримання вимог ст.ст. 85, 195 КПК України (1960 року), то є правильним і висновок суду першої інстанції про недопустимість вказаного протоколу огляду та вилучення від 16 травня 2012 року та похідних від нього доказів - протоколу огляду предметів та перегляду змісту носія інформації від 17 травня 2012 року (т. 1 а.п. 33-38), постанови про визнання та прилучення до справи речових доказів від 17 травня 2012 року (т. 1 а.п. 119) та відповідного речового доказу (т. 1 а.п. 120).
Аналогічно стосується і протоколів виїмок ДВД-дисків з відеорепортажами події телеканалів «ТРК «Україна» та «СТБ», складених 17 та 18 травня 2012 року відповідно та без дотримання вимог ст.ст. 85, 183, 188 КПК України, і похідних від них доказів - постанов про визнання та прилучення до справи речових доказів від 19 травня 2012 року (т.1 а.п. 39, 40) та самих речових доказів - ДВД-дисків ТРК «Україна» та телекомпанії «СТБ» (т. 1 а.п. 120), які до того ж і не доводять вчинення саме ОСОБА_7 відкритого викрадення майна потерпілих ОСОБА_9 та ТОВ «Євролот».

Щодо тверджень прокурора про те, що доказом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину є показання свідка ОСОБА_16 , яким суд дав неправильну оцінку та безпідставно не взяв до уваги, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

З метою перевірки зазначених доводів прокурора, судом апеляційної інстанції було задоволено його клопотання про допит при апеляційному розгляді свідка ОСОБА_11 , проте його явку в судове засідання прокурором забезпечено не було, а вжиті судом заходи для його виклику виявилися безрезультатними, оскільки на виклики до суду ОСОБА_11 не з`являся, а рішення суду про примусовий привід свідка ОСОБА_11 у судові засідання залишилися невиконаними. За таких обставин, колегією суддів прийнято рішення про відмову у повторному виклику та допиті свідка ОСОБА_11 безпосередньо в суді апеляційної інстанції та продовження апеляційного розгляду на підставі наявних в матеріалах кримінального провадження даних.

З матеріалів кримінального провадження та змісту вироку суду вбачається, що свідок ОСОБА_11 двічі допитувався в суді першої інстанції.

При цьому первинно ОСОБА_11 допитувався в суді 26 липня 2013 року за клопотанням сторони захисту, а вже в судовому засіданні 10 січня 2014 року він був допитаний за клопотанням прокурора, як свідок сторони обвинувачення, до якого застосовані заходи безпеки.

Приймаючи до уваги, що свідок ОСОБА_11 неодноразово змінював свої показання в суді та, зокрема, повідомляючи при його додатковому допиті 10 січня 2014 року лише щодо пропозиції ОСОБА_12 під час проведення громадської акції вчинити пограбування каси грального закладу, з якою погодився ОСОБА_7 , та подальшої пропозиції останніх щодо отримання ним частини викрадених ними з каси ТОВ «Євролот» грошей, але такі обставини категорично заперечив в суді свідок ОСОБА_12 , при цьому безпосереднім очевидцем вчинення ОСОБА_7 злочину ОСОБА_11 не був, а іншими доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні, ці обставини не підтверджуються, то судом першої інстанції обґрунтовано не було прийнято до уваги показання свідка ОСОБА_11 про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні пограбування.

Таким чином, виходячи з положень ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, відповідно до яких обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, на противагу твердженням в апеляційній скарзі прокурора, прийшов до вірного висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та необхідність його виправдання за цим законом про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3