АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 6 березня 2015 року у кримінальному провадженні №0007161 щодо обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хомутець Миргородського району Полтавської області, українця, громадянина України, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 189 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

За вказаним вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 6 березня 2015 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 189 КК України за яким призначено покарання у вигляді 1 року обмеження На підставі 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_6 , просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із його невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням на 2 роки та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

На обґрунтування такої позиції вказує, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано, що вчинені ОСОБА_6 відноситься до злочинів тяжкої та середньої тяжкості, вчинені з особливою зухвалістю, спричинено матеріальної шкоди. А тому на думку прокурора, призначене судом першої інстанції покарання є необґрунтованим і не достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчинення злочинів в майбутньому.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи її необґрунтованою.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у вимаганні передачі чужого майна з погрозою обмеження прав потерпілого, за наступних обставин.
10 березня 2014 року ОСОБА_6 використовуючи власну поштову скриньку надіслав на електронну адресу керівництва Компанії «Рапала Шімано Іст Юороуп Оу» лист з погрозами про завдання міліонних збитків зазначеній компанії шляхом розповсюдження відомостей про неякісну продукцію вказаної компанії у всесвітній мережі Інтернет, при цьому вимагаючи сплатити йому грошові кошти у сумі 60000 Євро.
В подальшому ОСОБА_6 5 травня 2014 року зустрівся з представником зазначеної Компанії директором ДП «ВСМ Вотер Куін Україна» ОСОБА_9 та озвучив раніше висловлені ним погрози і підтвердив авторство листів з погрозами вчиненням неправомірних дій, що призведе до значних втрат та обмежень прав Компанії, які останній сприйняв як реальні, що можуть скомпрометувати ділову репутацію та призведуть до значних матеріальних збитків, у зв`язку з чим звернувся до правоохоронних органів з заявою про вимагання ОСОБА_6 у Компанії грошових коштів в сумі 60000 Євро.

22 вересня 2014 року близько 14 години 00 хвилин ОСОБА_6 перебуваючи в кафе «Желток», що на вул. Русанівська набережна, 8/2 в м. Києві отримав від представника Компанії «Рапала Шімано Іст Юороуп Оу» ОСОБА_9 частину грошових коштів у сумі 10000 гривень, після чого був затриманий працівниками міліції.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вимаганні передачі чужого майна з погрозою обмеження прав потерпілого є обґрунтованими відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені зібраними по справі, дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами в їх сукупності, яким надана належна оцінка та ніким не оскаржуються, а тому апеляційним судом у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою, всебічно, об`єктивно, неупереджено дослідив надані сторонами докази, в тому числі й пояснення обвинуваченого, повно та правильно виклав доводи ОСОБА_6 у вироку, проаналізував їх у сукупності з іншими наданими у справі доказами, дав належну оцінку зібраним доказам і на цих підставах прийшов до висновку про вчинення за описаних у вироку обставин ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 189 КК України, переконливо вмотивував і обґрунтував прийняте рішення.

Будь-яких порушень вимог КПК України, які б були безумовними підставами для скасування вироку в цій частині та направлення справи на додаткове розслідування чи на новий судовий розгляд, колегією суддів не встановлено.

Всупереч твердженням в апеляційній скарзі прокурора покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченого, є необхідним і достатніх для його виправлення і перевиховання.

Так, з урахуванням ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, згідно із ст. 12 КК України, як злочину середньої тяжкості, відсутності обставин, які обтяжують покарання, наявності щирого каяття, як обставини, яка пом`якшує покарання, суд першої інстанції правильно призначив обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, та, врахувавши характеристику ОСОБА_6 , його притягнення до кримінальної відповідальності вперше, обґрунтовано призначив ОСОБА_6 покарання не у максимальних межах санкції ч.1 ст. 189 КК України.

А тому колегія суддів не убачає підстав для визнання призначеного судом ОСОБА_6 покарання за своїм видом явно несправедливим через м`якість і, відповідно, для призначення більш суворого виду покарання.

При цьому посилання в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні про вчинення ОСОБА_10 тяжкого та середньої тяжкості, є необґрунтованим, оскільки суперечать пред`явленому і встановленим по справі фактичним обставинам, які не оспорюються прокурором, за якими ОСОБА_6 вчинив один злочин, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості.

Крім того, не зважаючи на те, що суд першої інстанції, хоча і не визнав інші встановлені по справі обставини, щодо ОСОБА_6 такими, які пом`якшують його покарання, однак дослідив та обґрунтовано врахував, що він до кримінальної відповідальності притягається вперше, не негативних характеристик, а оцінюючи можливість його звільнення від відбування покарання, суд першої врахував його особу, яка крім іншого є особою пенсійного віку, та конкретні обставини справи, і дійшов вірного висновку про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, а саме з іспитовим строком на 1 рік, однак зі здійсненням за ним нагляду та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Наведені обставини в їх сукупності давали суду першої інстанції усі підстави для висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, і звільняючи його від відбування покарання зі здійсненням над ним нагляду та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування кримінального закону.

З уваги на викладене, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні відсутні, а вирок суду підлягає залишенню без зміни.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 6 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора, - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

ЄУНС - 755/30014/14-к
№ апеляційного провадження 11кп/796/882/2015
Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_11
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1