Справа №591/8119/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/182/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю прокурора - ОСОБА_6

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження № 0005269 від 25 вересня 2014 року за апеляційним скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора прокуратури м. Суми ОСОБА_10 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 30 січня 2015 року відносно

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 08.10.2001 року за ч.1 ст.141, ч. 2 ст.17-140, ст.195 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

- вироком Зарічного районного суду м. Суми від 10.09.2002 року за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 4 років позбавлення волі;

- вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.12.2007 року за ч.3 ст.185, ст.69 КК України до 1 року 8 місяців позбавлення волі;

- вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.06.2010 року за ч.2 ст.289 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- вироком Зарічного районного суду м. Суми від 08.09.2014 року за ч.2 ст.185, ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Суми, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.03.2010 року за ч.2 ст.15 ч.1 ст.186, ч.2 ст.187 КК України до позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна. Звільнений 12.06.2014 року від відбування покарання на підставі ст.84 КК України,

обвинувачених в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора прокуратури м. Суми ОСОБА_10 .

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, ухвалити відносно нього виправдувальний вирок, а перебування його під вартою зарахувати у відбування покарання за попереднім вироком.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, ухвалити відносно ОСОБА_8 виправдувальний вирок, строк утримання його під вартою зарахувати ОСОБА_8 у вібуття призначеного покарання за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 08.09.2014 року у виді 6 місяців арешту.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок змінити та пом`якшити йому призначене покарання, з застосуванням ст.75 КК України.

В поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду скасувати, ухвалити новий вирок, за яким обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнати винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання:

ОСОБА_8 за ч. 2 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання

ОСОБА_7 за ч. 2 ст.185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

За вироком суду, 25 вересня 2014 року близько 01 год. 30 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , шляхом пошкодження центрального замку проникли до автомобіля Lancia Thema д/н НОМЕР_1 , який знаходився на майданчику біля будинку АДРЕСА_4 , звідки, повторно, таємно, з корисливих мотивів викрали належну потерпілій ОСОБА_11 автомагнітолу ALPINE вартістю 1213 грн.

Крім того, 25 вересня 2014 року після 01 год. 30 хв. (більш точний час в ході досудового розслідування встановлено не було), ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, та діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , шляхом зламу замку проникли до автомобіля Рено 19 д/н НОМЕР_2 , який знаходився на майданчику біля будинку АДРЕСА_4 , звідки повторно, таємно, з корисливих мотивів викрали належну потерпілому ОСОБА_12 автомагнітолу Соні, вартістю 250 грн.

Крім того, 25 вересня 2014 року після 01 год. 30 хв. (більш точний час в ході досудового розслідування встановлено не було), ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, та діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , шляхом зламу замку проникли до автомобіля ЗАЗ-1101 "Таврія" д /н НОМЕР_3 , який знаходився біля будинку №21 по вул. Д. Коротченка в м. Суми, звідки повторно, таємно, з корисливих мотивів викрали належну потерпілому ОСОБА_13 автомагнітолу Піонер вартістю 190 грн.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано не відбуту частину покарання у виді одного місяця арешту, призначеного за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 08 вересня 2014 року, та остаточно визначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк два роки 1 місяць.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишено утримання під вартою, строк відбуття покарання рахувати з часу затримання, тобто з 25 вересня 2014 року, включно.

ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 залишено у виді цілодобового домашнього арешту.

Строк відбуття покарання рахувати з часу затримання ОСОБА_7 під час виконання даного вироку, зарахувати в нього час тримання під вартою під час досудового розслідування з 25 вересня 2014 року по 26 вересня 2014 року, включно.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь ОСОБА_11 1213 грн. в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 737 грн. 23 коп.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 737 грн. 23 коп.

Питання речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 мотивує тим, що:

-його вина у вчиненні інкримінованого злочину матеріалами кримінального провадження не доведена і суд взагалі зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи;

-суд невірно встановив послідовність крадіжок з автомобілів, взявши до уваги покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , не звернувши уваги на те, що у ОСОБА_7 на той момент, коли вказані особи його застали в автомобілі ОСОБА_11 , вже було в пакеті дві магнітоли, які він зняв з автомобілів у ОСОБА_12 та ОСОБА_13 ;

-зазначає, що його не було, коли свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 виявили в автомобілі ОСОБА_11 . ОСОБА_7 , а він підійшов пізніше, після того, як йому зателефонував ОСОБА_7 і розповів про все, що сталося, на врегулювання конфлікту, за пропозицією ОСОБА_16 він йому віддав 100 грн., а ОСОБА_7 залишив зняту автомагнітолу і вони пішли, де ділася автомагнітола ОСОБА_11 не зрозуміло;

-свідки не могли бачити другу особу на пасажирському сидінні із-за того, що ОСОБА_7 речі з бардачка клав на переднє сидіння і те що речі там знаходились підтвердила потерпіла;

-вказує, що після затримання, він залишавя в міліції, а захисника до нього допустили майже через добу після затримання, при цьому, за відсутності захисника, працівники міліції намагалися його примусити дати неправдиві свідчення проти Супруна, погрожуючи тим, що він з ним піде як співучасник, крім того, свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в міліції надавали неправдиві покази щодо нього, а тому він відмовився від надання пояснень під час досудового слідства;

-існує неспівпадіння в часі скоєння злочину, як вказували свідки, вони приїхали у двір де відбулися події, після 02:00 год. ночі, дзвінок на 102 був о 02.22 год., а за обвинуваченням крадіжка в автомобілі ОСОБА_11 сталася о 01.30 год.;

-зазначає, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 були в стані алкогольного сп`яніння і могли самі забрати автомагнітолу ОСОБА_11 , а на нього та ОСОБА_7 заявити, як на тих, хто цю крадіжку вчинив;

-вказує, що показами допитаних потерпілих та свідків підтверджується лише факт скоєння крадіжок, проте, ніяк не підтверджується, що саме він їх вчиняв.

Вимоги своєї апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_9 мотивує тим, що:

- через неповноту розгляду, судом зроблені висновки, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а саме, визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, побудовано на недопустимих доказах;

- послідовність подій, встановлена судом не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вказували на те, що автомагнітоли вже були при крадіжці у ОСОБА_11 і сам ОСОБА_7 зазначав, що крадіжки у ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . ОСОБА_8 не вчиняв;

- не встановлено, де ділася магнітола, яка, начебто викладена у ОСОБА_11 , оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 пояснювали, що вони її не брали і вона залишилась в автомобілі в присутності ОСОБА_14 та ОСОБА_15 і яким вони ще додатково, як компенсацію завданої шкоди потерпілій ОСОБА_11 , надали 100 грн.;

- правдивість показів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 викликає сумнів в частині одночасного перебування їх на місці пригоди, оскільки ОСОБА_14 спочатку казав, що він був один, а потім зателефонував ОСОБА_15 , який пізніше приїхав, потім ОСОБА_14 казав, що вони були разом, крім того, під час допиту в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 , ОСОБА_15 з залу суду не видалявся, і під час його допиту змінив свої покази в частині часу зустрічі з ОСОБА_14 ;

- вказує на порушення слідчих дій, під час огляду місця події та вилучення речей, про що були складені протоколи, в ході яких були присутні ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а ОСОБА_16 ще й був заявником про вчинення кримінального правопорушення, проте суд визнав вказаних осіб незацікавленими, а докази, з цим пов`язані - допустимими, крім того, потерпілі не можуть буди пойнятими, проте, під час огляду автомобіля ОСОБА_11 , одним з пойнятих був потерпілий ОСОБА_18 , а коли оглядали автомобіль Скакодбу пойнятою була ОСОБА_11

- вказує, що після того як ОСОБА_19 та ОСОБА_20 пішли додому, авто магнітола з автомобіля ОСОБА_11 залишалася в автомобілі, проте, її так і не знайшли і місце її знаходження не відомо, автомобіль потерпілої залишався незамкнутим, а ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , як свідки, не забезпечили його належного зберігання і де поділася автомагнітола ОСОБА_11 не змогли пояснити;

- оглянуто декілька автомобілів з пошкодженими замками, про те жодних ідентифікуючих ознак про ці авто не наведено. Не проводилось дослідження на предмет належності рукавичок обвинуваченим;

- зазначає, що ОСОБА_20 після затримання працівниками міліції до його приходу, залишався в міліції і йому пропонували надати неправдиві свідчення щодо ОСОБА_19 , а вразі відмови він буде як співучасник крадіжки;

- ОСОБА_20 , знаючи, що покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 будуть неправдивими, відмовився від надання показів під час досудового слідства та в суді, і лише після дослідження всіх доказів по кримінальному провадженню, погодився надавати пояснення.

Вимоги своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 мотивує тим, що:

-він щиро розкаявся, а зазначених обставин та стану його здоров`я, як пом`якшуючі обставини, суд не врахував;

-суд, прийнявши до уваги покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а не взявши до уваги його покази, зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, насправді, крадіжки магнітол вчиняв він сам, без ОСОБА_8 , і після того, як його впіймали ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в автомобілі ОСОБА_11 , крадіжок він вже не вчиняв;

-вказує, що покази ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про те, що вони під`їхали на машині перед тим, як він заліз до автомобіля ОСОБА_11 не відповідають дійсності;

-зазначає, що коли його ОСОБА_14 та ОСОБА_15 впіймали в автомобілі потерпілої ОСОБА_11 , то запропонували йому залишити викрадене в автомобілі та піти з цього місця, що він і зробив, окрім цього, ОСОБА_14 запропонував йому на відшкодування завданих збитків залишити 100 грн., оскільки в нього грошей не було, він зателефонував ОСОБА_8 , який приніс гроші, віддав ОСОБА_14 та ОСОБА_15 і вони після цього пішли додому;

- він зібрав гроші на відшкодування завданих збитків ОСОБА_11 , які вона заявила в цивільному позові, а інші потерпілі цивільних вимог не заявляли, також вказує, що він має ряд тяжких захворювань, а в умовах позбавлення волі йому буде важко лікуватися.

Вимоги своєї апеляційної скарги прокурор мотивує тим, що:

-вирок суду є незаконним і підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок м`якості;

-суд, встановивши обставину, що пом`якшує покарання наявність тяжких хвороб у обвинувачених, не врахував, що ОСОБА_8 не визнав вину, а ОСОБА_7 визнав вину частково, вказані особи раніше притягувались до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, проте, належних висновків для себе не зробили і повторно вчинили правопорушення середньої тяжкості.

На апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_8 подав заперечення, в яких вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги прокурора, просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь головуючого судді про обставини справи та зміст поданих апеляційних скарг, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 які просили задовольнити вимог їх апеляційних скарг та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, та заслухавши прокурора, яка підтримала вимоги поданої прокурором апеляційної скарги та заперечувала щодо задоволення апеляційних скарг обвинувачених та захисника ОСОБА_9 , провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Їх дії за ч.2 ст. 185 КК України кваліфіковано правильно.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 щодо недоведеності вини останнього у вчиненні вищезазначених правопорушень, неповноти судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам даного кримінального провадження, на думку колегії суддів, є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Судом першої інстанції, в цілому, була надана належна оцінка всім добутим по кримінальному провадженню доказам.

Так, судом вірно покладено в основу вироку показання свідка ОСОБА_14 , який був очевидцем обставин і який під час розгляду справи в суді, надав показання про те, що в той день він зі своїм товаришем ОСОБА_15 близько 01 год. біля під`їзду №6 по вул. Інтернаціоналістів б. 22, знаходилися у його автомобілі і помітили, як дві особи намагаються залізти до автомобіля знайомої їм ОСОБА_11 . Свідок вказав, що на водійське місце після відкриття автомобіля сів чоловік, якого він впізнав в судовому засіданні, чітко вказавши на ОСОБА_8 , а другий сів на пасажирське місце і це був ОСОБА_7 , якого свідок також впізнав в судовому засіданні. Після того, як вказані особи сіли в автомобіль, він побачив на них рукавички білого кольору і те, що ці особи в автомобілі щось роблять. Він вийшов зі своєї машини і підійшов до автомобіля ОСОБА_11 з проханням до ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вийти з автомобіля. Коли останні вийшли з автомобіля, при цьому ОСОБА_7 в руках тримав не пустий пакет чорного кольору, але що в ньому було він не бачив, було зрозумілим, що вони з автомобіля щось викрали, запропонував їм залишити ці речі та покласти хоча б якісь гроші на відшкодування завданої шкоди. На що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 погодились, ОСОБА_7 повернувся в автомобіль ОСОБА_11 , а чи поклав він туди щось, він не побачив, а особисто в руки йому нічого вони не віддавали. Після цього, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 пішли, а вже коли в сусідніх дворах почала спрацьовувати автомобільна сигналізація, така нахабність з їх боку його обурила ОСОБА_14 і він з ОСОБА_15 викликав працівників правоохоронних органів, які затримали ОСОБА_8 та ОСОБА_7 під час вчинення ними крадіжок з інших автомобілів.

Показання свідка ОСОБА_14 узгоджуються з показаннями, наданими під час розгляду справи в суді ОСОБА_15 та іншими свідками, які були допитані, а саме: працівниками правоохоронних органів ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які проводили затримання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Підстав недовіряти показанням вказаних свідків судом не встановлено, оскільки відсутні будь-які дані щодо наявності у них особистої зацікавленості по даному кримінальному провадженню.

Доводи ОСОБА_8 на те, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 могли самі забрати автомагнітолу ОСОБА_11 , не є такими що заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами.

Неточності в показаннях вказаних свідків (в частині часу скоєння кримінального правопорушення), на які посилаються обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник в апеляційних скаргах, є наслідком їх суб`єктивного сприйняття обставин справи свідками, і при наявності інших добутих по справі доказів в цілому не впливають на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини даного кримінального правопорушення та законність прийнятого судом рішення, оскільки жодним чином не спростовують причетність обвинувачених до вчинення вказаних кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції невірно встановив послідовність вчинених злочинів, спростовуються показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , наданими під час судового засідання від 24 листопада 2014 року, що підтверджується відповідним звукозаписом, з яких вбачається що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 спочатку вчинили крадіжку з автомобіля ОСОБА_11 , а вже після цього вчинили крадіжки автомагнітол з автомобілів потерпілого ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .. Вказані свідки не є зацікавленими особами і у колегії суддів відсутні підстави не довіряти їх показанням, які повністю узгоджуються з іншими добутими по справі доказами.

Крім цього, доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що у ОСОБА_7 на той момент, коли вказані особи його застали в автомобілі ОСОБА_11 , вже були в пакеті дві магнітоли, які він зняв з автомобілів у ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , колегія суддів не може прийняти до уваги, так як зазначені обставини не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, оскільки відсутні дані про те, що на той час перевірявся вміст цього пакету.

З вказаного звукозапису також вбачається, що під час допиту свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_14 судом порушень, як зазначає в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , допущено не було. До залу суду вказані свідки запрошувалися по черзі: спочатку був допитаний свідок ОСОБА_15 , а потім до залу запросила свідка ОСОБА_14 .. При цьому, проведення перехресного допиту після зазначених обставин, не суперечить положенням КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_14 по даному кримінальному провадженню являється заявником, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з витягу з ЄРДР, відомості про вчиненні кримінальні правопорушення - крадіжки майна були внесені за заявами самих потерпілих ОСОБА_23 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 (т.1 а.п.16-17) і ці обставини обґрунтовано були прийняті до уваги судом першої інстанції. Дійсно з матеріалів справи вбачається, що саме ОСОБА_14 повідомив про вчинене кримінальне правопорушення, про те відсутні дані про те, що він писав заяву чи будь-яким іншим чином зацікавлений у результатах кримінального провадження.

Також безпідставними, на думку колегії, є доводи захисника ОСОБА_9 про те, що було допущено порушення слідчих дій, під час огляду місця події та вилучення речей, про що були складені протоколи (т.1 180-188), в ході яких були присутні ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , оскільки залучення вказаних осіб до зазначеної слідчої дії не суперечить положенням ч.7 ст. 223 КПК України, якою передбачено, що понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження. Так, вказані особи не є потерпілими по справі. Також відсутні будь-які дані про їх заінтересованість у результатах кримінального провадження.

Ті обставини, що під час кримінального провадження не було встановлено місцезнаходження магнітоли належної потерпілій ОСОБА_11 , на що посилаються у своїх апеляційних скаргах обвинувачені та захисник, на думку колегії суддів не впливає на законність прийнятого рішення судом першої інстанції, оскільки факт викрадення зазначеної магнітоли ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за обставин зазначених у вироку, повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження і сам ОСОБА_7 не заперечує своєї причетності до даної крадіжки.

Доводи ОСОБА_8 про те, що свідки не могли бачити другу особу на пасажирському сидінні в автомобілі ОСОБА_11 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 речі з бардачка клав на переднє сидіння і те що речі там знаходились підтвердила потерпіла, жодним чином не спростовує причетності ОСОБА_8 до вказаного правопорушення, та не є безумовною підставою для його виправдання за наявності того, що його причетність до вказаного кримінального правопорушення підтверджується показаннями незацікавлених свідків. При цьому, з показань свідка ОСОБА_14 вбачається, що після розмови ОСОБА_7 повертався до автомобіля.

Також доводи захисника ОСОБА_9 , щодо наявності сумніву у правдивості показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в частині одночасного перебування їх на місці пригоди, та невідповідності показань ОСОБА_14 в цій частині в судовому засіданні та при складенні протоколу проведення слідчого експерименту від 22.10.2014 року, на думку колегії суддів в цілому не впливає на правильність вирішення питання щодо причетності до вчинення правопорушення в тому числі і ОСОБА_8 , оскільки показання ОСОБА_14 про те, що на місці вчинення правопорушення він бачив ОСОБА_8 є незмінними та узгоджуються з іншими доказами по справі.

Що стосується доводів захисника про те, що - оглянуто декілька автомобілів з пошкодженими замками, про те жодних ідентифікуючих ознак про ці авто не наведено, а також те, що не проводилось дослідження на предмет належності рукавичок обвинуваченим, то на думку колегії, зазначені доводи не спростовують причетності обвинувачених до вчинення крадіжок з автомобілів за обставин зазначених у вироку. Так, при складанні протоколу огляду (т.1 а.п. 180-188) крім інших пошкоджених автомобілів, було зазначено автомобіль Рено 19 д/н НОМЕР_2 належний потерпілому ОСОБА_12 та автомобіль ЗАЗ-1101 "Таврія" д /н НОМЕР_3 належний потерпілому ОСОБА_13 .. Свою причетність до крадіжки автомагнітол з вказаних автомобілів не заперечує сам ОСОБА_7 , що також узгоджується з іншими доказами по справі. А ті обставини, що не проводилось дослідження на предмет належності рукавичок, то про наявність зазначених рукавичок на місці затримання вказують всі свідки по справі і крім цього дані рукавички зафіксовані на фото таблицях до протоколу та оглянуті (т.1 а.п. 180-188, 191-196).

Посилання в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на те, що було порушено право обвинуваченого під час допиту на досудовому розслідуванні, оскільки захисник у обвинуваченого з`явився майже через добу після затримання, колегія суддів вважає такими що не заслуговують на увагу, оскільки сам ОСОБА_8 вказував на те, що він відмовився від надання пояснень. Крім того, такі обставини ніяким чином не впливають на законність судового рішення, оскільки відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Щодо доводів апеляційних скарг захисника ОСОБА_9 та ОСОБА_8 з приводу незаконних дій працівників міліції відносно останнього, які його примушували надавати неправдиві свідчення стосовно ОСОБА_7 з погрозою, якщо він цього не зробить, то піде по справі як співучасник, то такі твердження не знайшли свого підтвердження і в матеріалах кримінального провадження відсутні будь які скарги щодо неправомірних дій під час досудового розслідування. В той час як сам ОСОБА_7 не заперечує своєї причетності до вчинення зазначених крадіжок.

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі обвинувачених та захисника ОСОБА_9 на те, що крадіжки з автомобілів ОСОБА_7 вчиняв один без участі ОСОБА_8 , колегія суддів вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки ОСОБА_8 разом з ОСОБА_7 були викриті свідками ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , а після цього ще й затримані фактично на місці вчинення інших кримінальних правопорушень, що обґрунтовано було враховано судом першої інстанції при винесенні вироку, і що повністю спростовує зазначені доводи апеляційних скарг в цій частині. Крім цього, про те, що ОСОБА_7 вчиняв кримінальні правопорушення не один, свідчить і наявність гумових рукавичок при ОСОБА_24 .

При цьому, суд першої інстанції критично віднісся до вказаних доводів і розцінив їх як обраний обвинуваченими спосіб захисту з метою пом`якшення відповідальності обвинуваченого ОСОБА_7 та уникнення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінальної відповідальності, про що зазначив у вироці.

На думку колегії суддів, саме така позиція була обрана обвинуваченими також у зв`язку з тим, що від відбування останнього покарання ОСОБА_7 був звільнений за станом здоров`я, на що він має надію розраховувати і в майбутньому.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що під час проведення огляду місця події мало місце порушення, оскільки в якості пойнятих виступали потерпілі, а саме ОСОБА_11 була присутня при огляді автомобіля ОСОБА_23 , а ОСОБА_23 був пойнятим при огляді автомобіля ОСОБА_11 (т.1 а.п. 201-207; 209-214), а тому, протоколи огляду місця події з урахуванням положень ч.7 ст. 223 та п.1 ч.2; ч.3 ст.87 КПК України, не можна вважати допустимими доказами.

Про те, інформація яка вбачається зі змісту вказаних протоколів, а саме те, що в зазначених автомобілях потерпілих відсутні магнітоли, ніким не заперечується і підтверджується іншими зібраними по справі доказами, показаннями потерпілих, свідків в тому числі і показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому визнання недопустимими доказами зазначених протоколів огляду, жодним чином не впливає на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинувачених, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та законність вироку суду першої інстанції, та не є безумовною підставою для зміни чи скасування судового рішення.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що він щиро розкаявся, а цього, як пом`якшуючу обставину, суд не врахував, є безпідставними, так як свою вину ОСОБА_7 визнав частково, заперечуючи вчинення кримінальних правопорушень за обставин викладених у вироку за попередньою змовою групою осіб, тому відсутні підстави для визнання цієї обставини пом`якшуючою. Що стосується стану його здоров`я, то вказана обставина врахована судом як пом`якшуюча при винесенні вироку.

Безпідставними, на думку колегії, є також доводи апеляційної скарги прокурора в тій частині, що суд, встановивши обставину, що пом`якшує покарання наявність тяжких хвороб у обвинувачених, не врахував, що ОСОБА_8 не визнав вину, а ОСОБА_7 визнав вину частково, вказані особи раніше притягувались до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, проте, належних висновків для себе не зробили і повторно вчинили правопорушення середньої тяжкості.

Так, зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_8 не визнав вину, а ОСОБА_7 визнав вину частково, про те зазначені обставини з урахуванням положень ст.67 КК України не є такими, що обтяжують покарання. Визнання чи невизнання вини є правом обвинувачених. Повторність вчинення вказаних кримінальних правопорушень, також не може враховуватись як обставина, що обтяжує покарання, оскільки є кваліфікуючою ознакою, що відповідно враховується при призначенні покарання.

В той же час, судом першої інстанції при призначенні покарання, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винних, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, за наявності у санкції ч.2 ст. 185 КК України більш м`яких видів покарань (арешту та обмеження волі) було визначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, а тому відсутні підстави для висновку про те, що вирок суду є незаконним і підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок м`якості.

Суд першої інстанції дослідив усі обставини кримінального провадження, в цілому належно оцінив перевірені докази, встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та правильно кваліфікував злочинні дії обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України і з такими висновками погоджується колегія суддів.

Обґрунтованих доводів, які б свідчили про наявність підстав для зміни чи скасування вироку суду, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора прокуратури м. Суми ОСОБА_10 , не містять.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора прокуратури м. Суми ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Зарічного районного суду м. Суми від 30 січня 2015 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3-х місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4