Єдиний унікальний номер 722/1042/15-к
Номер провадження 1-в/722/170/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 липня 2015 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
представника виправної колонії: ОСОБА_4
представника медичної

частини СВК-67: ОСОБА_5

та засудженого: ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Сокирянської виправної колонії №67 відділу ДПтС України в Чернівецькій області клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,
ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_6 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з клопотанням, в якому просив звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.
Обґрунтовуючи подане клопотання вказував, що під час відбування покарання дотримується вимог режиму, працював на підприємстві колонії, має трьох дітей, які потребують його допомоги. Просив звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.
Прокурор ОСОБА_3 та представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, оскільки вважають, що засуджений ОСОБА_6 на даний час своєю поведінкою не довів свого виправлення, а тому клопотання останнього є передчасним.

Голова спостережної комісії ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності. Вирішення клопотання залишив на погляд суду.

Заслухавши доводи учасників процесу, пояснення в.о. начальника медичної частини ОСОБА_5 , дослідивши письмові документи додані до клопотання, матеріали особової справи та медичну картку засудженого, суд вважає, що клопотання ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в тому числі повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є правом, а не обов`язком суду.

Частиною 3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, зокрема не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 засуджений вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.10.2013 року, зміненого ухвалою колегії суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Київської області від 04.02.2014 року за ст. 121 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 відраховано з 20.05.2013 року.

Ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 10.06.2014 року, на підставі ст. 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року, невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_6 скорочено наполовину.
Станом на час розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_6 відбув 2 (два) роки 1 (один) місяць 20 (двадцять) днів позбавлення волі, тобто більше двох третин строку покарання, призначеного судом.
Згідно ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

З огляду на викладене, суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових умов, а саме сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, що у своїй сукупності може свідчити про доведення засудженим свого виправлення.
Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року, під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого ОСОБА_6 судом встановлено наступні обставини.

Засуджений ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі перебуває з 20.05.2013 року.
Під час перебування в слідчому ізоляторі м. Київ, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Не заохочувався.
До Сокирянської виправної колонії №67 засуджений ОСОБА_6 прибув 26.03.2014 року.
Згідно довідки про заохочення і стягнення засудженого, ОСОБА_6 за період відбування покарання в установі до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав.
Згідно довідки виданої відділом організації та нормування праці СВК №67 №473 від 01.07.2015 року, засуджений ОСОБА_6 з моменту прибуття до установи і до вересня 2014 року на підприємстві установи не працював. З вересня 2014 року по листопад 2014 року включно, був працевлаштований в якості різноробочого деревообробного цеху. З грудня 2014 року і по червень 2015 року включно на підприємстві установи не працював.
Із змісту характеристики засудженого ОСОБА_6 затвердженої начальником СВК №67 відділу ДПтС України в Чернівецькій області від 02.07.2015 року встановлено, що ОСОБА_6 роботи з самообслуговування та з благоустрою установи виконання покарань виконує неохоче та під контролем. У січні 2015 року у зв`язку з погіршеним станом здоров`я був етапований до лікувального закладу Державної пенітенціарної служби України. 05.04.2015 року повторно прибув до СВК №67 відділу ДПтС України в Чернівецькій області для подальшого відбування покарання. Заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні відвідує, проте належних висновків для себе не робить. Не виявляє бажання приймати участь в програмах диференційованого виховного впливу. Участі в роботі самодіяльних організацій не приймає. По відношенню до представників адміністрації колонії стриманий, тактовний. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дружні стосунки підтримує з засудженими різної спрямованості. Не підтримує зв`язки з рідними з власної ініціативи. У скоєному злочині розкаявся частково.
Відповідно до атестаційних листів засудженого, за період з 17.01.2014 року по 08.01.2015 року встановлено, що станом на 08.01.2015 року, атестаційною комісією визначено оцінку ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 як «не став на шлях виправлення».
Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, характеризуючі дані про особу засудженого, суд вважає, що як поведінка, так і ставлення до праці засудженого ОСОБА_6 під час відбування покарання не були сумлінними, в особистості ОСОБА_6 не відбулося достатніх позитивних змін, які б створили у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а тому останній, на думку суду, на даний час в повній мірі не довів свого виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Доводи засудженого ОСОБА_6 з приводу неможливості ним працювати за станом здоров`я, спростовуються поясненнями в.о. начальника медичної частини ОСОБА_5 , а також дослідженою медичною карткою засудженого, відповідно до яких, засуджений ОСОБА_6 є працездатним та може залучатися до робіт, не пов`язаних з сильним фізичним навантаженням.

Керуючись ст.81 КК України, ст.6 КВК України, ст.ст.537-539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернівецької області протягом 7-ми діб з дня її постановлення, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: