АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/774/1/15 Справа № 185/1147/13- к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
засудженого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, потерпілої ОСОБА_11 , засудженого ОСОБА_10 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2013 року.
Вказаним вироком
ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлограда Дніпропетровської
області, громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України на 11 років позбавлення волі.
Постановлено стягнути з ОСОБА_10 100000 грн. моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_11 .
Вирішено питання про речові докази.
За вироком суду ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину за таких обставин.
06 жовтня 2011 року о 2 годині 30 хвилин, біля магазину «Караван» по вул. Кравченка, 4 в м. Павлограді Дніпропетровської області, між ОСОБА_10 , що перебував у стані алкогольного сп`яніння, і ОСОБА_12 , який був разом зі своїм знайомим ОСОБА_13 , розпочалась розмова із-за того, що ОСОБА_10 не пригостив ОСОБА_13 цигаркою. Дана розмова переросла у сварку між ОСОБА_12 та ОСОБА_10 і для її продовження вони відійшли в сторону від входу в магазин.
В ході сварки у ОСОБА_10 виник злочинний умисел на вбивство останнього і реалізуючи його, бажаючи настання смерті ОСОБА_12 , 06 жовтня 2011 року о 2 годині 40 хвилин ОСОБА_10 умисно завдав ОСОБА_12 один удар рукою в область голови, від чого той впав на асфальтову дорогу.
Після цього, продовжуючи злочинні дії, направлені на умисне вбивство ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , використовуючи свою перевагу, з достатньо великою фізичною силою завдав потерпілому не менше 9 ударів ногами в область голови, а також не менше 6 ударів ногами в область грудей, спричинивши ОСОБА_12 чисельні тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, у тому числі відкриту черепно-мозкову травму з переломом склепіння і основи черепа, від якої 06 жовтня 2011 року о 3 годині 40 хвилин настала смерть ОСОБА_12 .
В апеляції прокурор порушує питання про скасування вироку суду та постановлення свого вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості скоєного злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, яким призначити ОСОБА_10 покарання у вигляді 13 років позбавлення волі. Посилається на те, що суд не врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, а також те, що ОСОБА_10 офіційно ніде не працює, вину в скоєному не визнав, не розкаявся, шкоду не відшкодував.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості скоєного злочину та особі засудженого внаслідок м`якості та призначити ОСОБА_10 покарання у вигляді 13 років позбавлення волі. Вважає, що забрані у кримінальній справі та покладені в основу обвинувального вироку докази у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_10 у вчиненні 06 жовтня 2011 року вбивства. Посилається на те, що при призначенні покарання судом не враховано всі обставини справи, а саме те, що засуджений скоїв злочин в стані алкогольного сп`яніння, свою вину не визнав та не розкаявся в скоєному злочині.
В апеляції адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду щодо ОСОБА_10 , перекваліфікувати дії засудженого на ст. 118 КК України та пом`якшити міру покарання. Заперечуючи правильність встановлених фактичних обставин провадження, захисник вважає, що суд не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про наявність у ОСОБА_10 умислу на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_12 . За твердженням скаржника, засуджений перебував у стані необхідної оборони від протиправних дій потерпілого та ОСОБА_13 , які спровокували конфліктну ситуацію та напали на нього з ножем, хоч його дії і перевищили межі необхідної оборони. Стверджує, що мали місце прояви упередження щодо ОСОБА_10 , як з боку органів досудового слідства, так і суду. Водночас у скарзі зазначає, що призначена судом сума моральної шкоди завищена.
Зі змісту поданої апеляційної скарги засудженого ОСОБА_10 убачається, що він посилається на істотне порушення кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування кримінального закону, однобічність та неповноту судового розгляду, в зв`язку з чим просить вирок скасувати.
В доповненні до апеляційної скарги засуджений не погоджується з кваліфікацією його дій, заперечує свою винність у вчиненні умисного вбивства, оскільки умислу на вбивство не мав, позбавляти ОСОБА_12 життя не бажав, а лише захищався від нападу ОСОБА_12 з ножем та ОСОБА_13 зі штопором. Зазначає, що даний факт підтверджують ряд свідків. Водночас у скарзі, як убачається з її змісту, засуджений посилається на пом`якшуючи захід примусу обставини.
Під час апеляційного розгляду засуджений та його адвокат змінили свою позицію та відповідно до заяви засудженого ОСОБА_10 просили перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання з урахуванням пом`якшуючих захід примусу обставин.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги прокурора, який подав скаргу, і потерпілої ОСОБА_11 та проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_10 , представника потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_9 на підтримку апеляцій прокурора та потерпілої ОСОБА_11 , пояснення засудженого ОСОБА_10 , його адвоката ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , які просили перекваліфікувати дії засудженого з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України, призначити покарання з урахуванням пом`якшуючих захід примусу обставин, а апеляції прокурора та потерпілої залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово засудженого, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора, потерпілої, засудженого і адвоката не підлягають задоволенню з наступних підстав.
У результаті перевірки матеріалів справи встановлено, що висновок суду щодо доведеності винності ОСОБА_10 у вчиненні злочину щодо потерпілого ОСОБА_12 є обгрунтованим.
Доводи в апеляціях засудженого ОСОБА_10 та його адвоката ОСОБА_7 про те, що досудове слідство та судовий розгляд у справі проведені необ`єктивно й упереджено, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та грунтуються тільки на суперечливих показаннях свідка ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також свідка ОСОБА_15 , які останній давав на досудовому слідстві під впливом працівників міліції, є необгрунтованими.
Як встановлено перевіркою матеріалів кримінальної справи, досудове слідство і судовий розгляд у справі проведені з дотриманням вимог кримінально-процесуального законодавства, а викладені у вироку висновки про винність ОСОБА_10 у вчиненні злочину, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально наведеними у вироку доказами.
Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , судового-медичного експерта ОСОБА_23 .
Так, свідок ОСОБА_17 на досудовому слідстві та в судовому засіданні докладно розповіла про час, місце і обставини, за яких було вбито потерпілого ОСОБА_12 біля магазину "Караван", в якому вона працювала продавцем.
За показаннями цього свідка коли у неї в магазині спочатку ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , а пізніше ОСОБА_10 разом з ОСОБА_15 купили пиво та вийшли на вулицю, ОСОБА_10 попросив ОСОБА_12 відійти в сторону, після чого вона відразу побачила, як ОСОБА_10 наніс ОСОБА_12 удар рукою в область обличчя, від якого останній впав і ОСОБА_10 наніс йому ще декілька ударів по голові та тулубу. Вона підходила до ОСОБА_10 та просила його не бити ОСОБА_12 , але ОСОБА_10 її відштовхнув. Вона не чула, щоб ОСОБА_12 та ОСОБА_13 погрожували підсудному, не бачила, щоб ОСОБА_12 наносив удари ОСОБА_10 та ножа в його руках.
Це саме вона стверджувала під час проведення відтворення обстановки й обставин події, зазначивши, хто саме був на місці злочину та механізм нанесення ударів ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_12 .
Суд, згідно з матеріалами справи та вироком, ретельно перевірив показання свідка ОСОБА_17 і в результаті їх ретельного дослідження у сукупності з іншими доказами, зібраними у справі, дав їм належну оцінку й обгрунтовано визнав достовірними.
Посилання засудженого ОСОБА_10 на пояснення ОСОБА_17 , які маються в матеріалах справи на а.с. 25 т. 1 про те, що вона не бачила бійки і хто побив ОСОБА_12 не знає, відповідно до ст. 65 КК України не є доказом в кримінальній справі, тому не можуть бути взяті до уваги.
При пред`явленні ОСОБА_10 для впізнання ОСОБА_17 впевнено вказала на нього, як на особу, яка наносила удари ОСОБА_12 .
За таких обставин піддавати сумніву зазначені у вироку показання свідка ОСОБА_17 відносно ОСОБА_10 немає підстав. Тому виходячи з наведеного доводи засудженого про недостовірність показань ОСОБА_17 відносно обставин вбивства ОСОБА_12 є безпідставними.
Про достовірність показань свідка ОСОБА_17 щодо причетності ОСОБА_10 до вбивства ОСОБА_12 , а отже, про доведеність вини ОСОБА_10 у цьому злочині, свідчать і показання свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_15 , які вони давали на стадії досудового слідства.
Зокрема, під час досудового слідства, а також при відтворенні обстановки й обставин події в присутності понятих свідок ОСОБА_15 виклав дані щодо конкретних обставин вчиненого ОСОБА_10 вбивства ОСОБА_12 . Крім того, під час досудового слідства свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_15 , а свідок ОСОБА_24 і під час первісного допиту в судовому засіданні, не вказували на ту обставину, що ОСОБА_12 замахувався ножем на підсудного.
Крім того, зазначені свідчення в основному збігаються з показаннями свідка ОСОБА_17 щодо обставин вбивства ОСОБА_12 .
Доводи в апеляції засудженого ОСОБА_10 про те, що свої показання під час досудового слідства свідок ОСОБА_15 давав під тиском на нього з боку працівників міліції перевірялися судом, але не підтвердилися і були визнані безпідставними, про що свідчить постанова прокуратури м. Павлограда від 04 березня 2012 року про відмову в порушенні кримінальної справи щодо слідчих СВ Павлоградського МВ МУМВС України в Дніпропетровській області за відсутністю в діянні осіб складу злочину за результатами розгляду заяви ОСОБА_15 про застосування до нього працівниками міліції недозволених методів ведення досудового слідства.
Виходячи з наведеного ставити під сумнів первинні показання свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_15 щодо обставин, встановлених судом та детально наведених у вироку, вбивства ОСОБА_12 або вважати, що ці особи з тих чи інших міркувань обмовляли засудженого, колегія суддів вважає, що суд підстав не мав.
Слід визнати необгрунтованими й доводи у скаргах засудженого та його адвоката щодо безпідставного ставлення під сумнів показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 . Колегія суддів вважає, що суд обгрунтовано відкинув показання ОСОБА_25 та ОСОБА_26 в тій частині, що вони були очевидцями скоєного злочину, оскільки ніхто з допитаних в судовому засіданні свідків-очевидців злочину - ОСОБА_17 , ОСОБА_24 та ОСОБА_15 не повідомляли про те, що на час скоєння злочину там знаходились ще й ОСОБА_27 та ОСОБА_28 . Крім того, під час досудового слідства зазначені особи не були допитані в якості свідків.
Колегія суддів зазначає, що факт нанесення ударів руками та ногами в область голови та грудей ОСОБА_12 не заперечується і самим засудженим, однак з підстав необхідної оборони, а не як йому інкриміновано, - за ч. 1 ст. 115 КК України.
Як зазначено у роз`ясненнях, наведених в пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах проти життя та здоров`я особи" від 07 лютого 2003 року № 2, для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема врахувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.)
Розглянувши проведені у кримінальній справі судово-медичні експертизи, суд установив причину смерті ОСОБА_12 та ступінь тяжкості заподіяних останньому тілесних ушкоджень. Посилаючись на ці об`єктивні дослідження, суд з`ясував, що потерпілому було нанесено щонайменше 9 ударів ногами в область голови і не менше 6 ударів ногами в область грудей, смерть ОСОБА_12 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломом склепіння і основи черепа. Дані тілесні ушкодження були спричинені в дуже короткий проміжок часу і не могли утворитися в результаті падіння з висоти власного росту. Прийнявши до уваги дані в експертних висновках щодо кількості та характеру виявлених при дослідженні трупа потерпілого тілесних ушкоджень, а також зваживши на відповідні роз`яснення експерта ОСОБА_29 в ході судового слідства, зіставивши їх з іншими доказами суд установив спрямованість умислу на настання смерті потерпілого.
Отже, висновки суду є обгрунтованими і тому твердження засудженого та його захисника в апеляціях про те, що вбивство ОСОБА_12 було вчинено при перевищенні меж необхідної оборони, або як вони заявляли під час апеляційного розгляду на відсутність прямого умислу на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_12 , є непереконливими і спростовуються вищезазначеними доказами.
Вмотивована судом доведеність вини ОСОБА_10 в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_12 за обставин, описаних у вироку, свідчить про правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України. Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого як на ст. 118, так і на ст. 121 КК України не вбачається.
Слід визнати необгрунтованими й доводи в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_10 про неповноту та однобічність досудового розслідування та судового слідства.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_10 в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_12 , відповідає доказам, які були предметом дослідження в судовому засіданні та які суд поклав в основу обвинувального вироку. Свої висновки, із якими погоджується колегія суддів, із цього питання суд належним чином мотивував. В апеляціях засудженого та його адвоката не наведено не досліджених судом доказів, якими б спростовувались висновки суду за обговорюваними твердженнями.
Проявів упередження щодо ОСОБА_10 , як з боку органів досудового слідства, так і суду, вивченням матеріалів справи не виявлено. Та обставина, що досудове слідство та суд по-іншому оцінюють докази, зокрема, показання потерпілої, свідків, протоколи проведення відтворення обстановки та обставин події, висновки судово-медичних експертиз, порівняно з оцінкою їх засудженим та його адвокатом, не свідчить про необ`єктивність органів досудового слідства і суду, на що є посилання в апеляціях засудженого та його адвоката.
Що стосується посилань адвоката на те, що суд у вироку безпідставно стверджує про скоєння ОСОБА_10 злочину у стані алкогольного сп`яніння через відсутність у справі висновку експертизи, такі доводи також є безпідставними, оскільки, як вбачається з протоколу судового засідання, ОСОБА_10 в судовому засіданні 19 липня 2013 року показував, що 06 жовтня 2011 року за короткий час до сварки з ОСОБА_30 випив пива. Крім того, на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях першої й апеляційної інстанцій, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку злочину.
Суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Вивченням матеріалів справи не виявлено суттєвих порушень вимог кримінально-процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Що ж стосується тверджень прокурора та потерпілої в апеляціях про невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, вони є непереконливими.
Призначене ОСОБА_10 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і воно є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів. Призначаючи покарання засудженому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та всі обставини справи.
Призначаючи покарання ОСОБА_10 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував особу винного, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, повністю відшкодував потерпілій завдану шкоду. Обставин, що пом`якшують покарання, суд не встановив. Обставиною, що обтяжує покарання, суд обгрунтовано визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Істотних порушень судом вимог кримінально-процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону колегією суддів не встановлено.
Крім того, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру стягнутої з засудженого моральної шкоди на користь потерпілої, оскільки адвокатом не наведено обгрунтованих підстав для такого зменшення, тоді як визначений судом розмір цієї шкоди відповідає моральним стражданням потерпілої і засадам виваженості, розумності та справедливості.
Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляції прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, потерпілої ОСОБА_11 , засудженого ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2013 року щодо ОСОБА_10 залишити без зміни.

Відповідно до ст. 386 КПК 1960 року на рішення судів першої і апеляційної інстанцій можуть бути подані касаційні скарги протягом трьох місяців з моменту набрання ними законної сили з дня розгляду апеляції апеляційним судом, а засудженим ОСОБА_10 , який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді

______________ ______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4