АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/704/15 Справа № 199/2535/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю обвинуваченого, стосовно якого винесено обвинувальний вирок та звільнено від відбування покарання на підставі акту амністії- ОСОБА_6
захисника- адвоката ОСОБА_7
представника потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9
представника цивільного відповідача- Дочірнього підприємства Логістична компанія «Ексім-Юніверс»- ОСОБА_10
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Дніпропетровська, раніше не судимого,-
якого визнано винним за ст.286 ч.2 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобом, на підставі п.в) ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» № 1185 від 08.04.2014 року від відбування покарання ОСОБА_6 звільнено, відмовлено у задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 до Дочірнього підприємства Логістична Компанія «Ексім-Юніверс», ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином,-
В С Т А Н О В И Л А:
В запереченні на апеляційну скаргу /а.с.238-241 т.1/ захисник- адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника потерпілого та вирок суду залишити без змін. В своїх доводах сторона захисту вказала, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на норми ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та норми цивільного законодавства. Крім того адвокат вважає, що твердження суду про те, що непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в задоволенні позову- знайшло своє підтвердження матеріалами справи та доказами. Звертає увагу на те, що ніяка шкода на користь потерпілого не підлягає задоволенню, оскільки останній був притягнутим до адміністративної відповідальності за порушення п.п.4.7, 4.11 Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді- попередження; під час знаходження у лікарні останній знаходився у стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, захист вважає, що суд повно та всебічно з дотриманням законодавства виніс справедливе рішення.
В запереченні на апеляційну скаргу представник цивільного відповідача /а.с.2-5 т.3/ просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника потерпілого- адвоката ОСОБА_9 в частині цивільного позову в повному обсязі, а вирок суду залишити без змін. В своє обґрунтовування сторона по справі вказує, що Дочірне підприємство Логістична компанія «Ексім-Юніверс», а саме водій ОСОБА_6 зробив усе можливе для уникнення ДТП так і зменшення її наслідків, тобто надав усю необхідну допомогу потерпілому після отримання ним травм. Представником даного підприємства одразу після даної пригоди потерпілій стороні було відшкодовано 5000 гривень. Крім того представник цивільного відповідача вказує, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув усі докази по справи та виніс вірне рішення, обґрунтувавши його вимогами статей Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та ст.1193 ЦК України. Також представник цивільного відповідача погоджується з твердження суду першої інстанції, що непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в задоволенні позову, на що вказує законодавство та роз`яснення пленуму. Крім того акцентує, що груба необережність потерпілого сприяла виникненню даної події, оскільки потерпілий ОСОБА_8 під час надходження до лікарні перебував у стані алкогольного сп`яніння, як вбачається з відповіді ВРЕВ ДАІ м.Дніпропетровська- останній був притягнутим до адміністративної відповідальності за порушення п.4.7 та п.4.11 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого на нього було накладено адміністративне стягнення у виді попередження.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник- адвокат ОСОБА_7 прохали залишити апеляцію представника потерпілого та цивільного позивача без задоволення, а вирок суду першої інстанції- без змін, вказуючи на те, що останній є законним та обґрунтованим, а потерпілий та його представник не ставили питання про притягнення у якості відповідача страхової компанії, не дивлячись на роз`яснення суду.
Представник цивільного відповідача- Дочірнього підприємства Логістична компанія «Ексім-Юніверс»- ОСОБА_10 прохала вирок суду залишити без змін, а апеляцію представника потерпілого та цивільного позивача без задоволення, обґрунтовуючи свою позицію доводами, викладеними в запереченні на апеляційну скаргу.
Прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції прохала вирок суду залишити без змін, як законний та обґрунтований, а апеляцію представника потерпілого- без задоволення, оскільки дійсно, не дивлячись на вимоги діючого законодавства та роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму ВССУ України, потерпілий та його представник не побажали залучати у якості відповідача страхову компанію, хоча вказане є обов`язковим при розгляді позову про відшкодування шкоди.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції винесено обвинувальний вирок за те, що він, 20 лютого 2014 року приблизно, о 17 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «МАН», реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом марки «Когель», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався по Донецькому шосе з боку вул.Шолохова в напрямку вул.Передової в місті Дніпропетровську.
Грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху ОСОБА_6 , проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та їх змінам, при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_8 , який перетинав проїжджу частину з права наліво по ходу його руху, заходів до негайного зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, в наслідок чого в районі електроопори № 283 скоїв на нього наїзд. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: неповного травматичного відриву правої ступні, рвано-розчавленої обширної рани нижньої третини правої гомілки та ступні з дефектом шкіри, м`яких тканин, розчавленям судинно-нервового пучка, ішемії правої ступні 4-го ступеню з послідуючою ампутацією правої нижньої кінцівки на рівні верхньої та середньої третини, яка ускладнилася некрозом культі гомілки, травматичного шоку 2-го ступеню, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 802-е від 17 березня 2014 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_6 , керуючи вказаним автомобілем порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, невиконання якого, згідно висновку експерта судово-автотехнічної експертизи № 70/27-144 від 13 лютого 2014 року, знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Цим же вироком, з посиланням на вимоги ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі- Закону), згідно якої обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, захисту майнових інтересів страхувальників, п.16) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року за № 4, вимоги ст.1194 ЦК України та ст.21 Закону, відповідно якої на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим, при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу, судом першої інстанції, з огляду на наведене вище, а також непред`явлення вимог потерпілим та його представником у позовній заяві до страховика дочірнього підприємства Логістична компанія «Ексім-Юніверс»- страхової компанії ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», в тому числі при уточненні позовної заяви, за наявності підстав для стягнення завданої шкоди з останньої і стало підставою для відмови в задоволенні позову потерпілому та його представникові.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, представника потерпілого та цивільного позивача, представника цивільного відповідача, колегія суддів приходить до наступного.
Висновок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_6 у скоєнні злочину, за який він засуджений, за обставин, встановлених судом, є правильним, оскільки відповідає фактичним обставинам по справі, обґрунтований сукупністю розглянутих в судовому засіданні доказів, які досліджені, належно оцінені судом та детально викладені у вироку. Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України- порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , обрана міра покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керувати транспортними та підстави звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку з амністією на підставі п.в) ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, учасниками судового провадження не оскаржуються, тому, відповідно до вимог ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Що стосується апеляції представника потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди то колегія суддів виходить з наступного.
Так, згідно з вимогами ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до вимог абзацу 7 п.2) ч.3 та абзацу 6 п.2) ч.4 ст.374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються як підстави для задоволення цивільного позову, так і рішення про цивільній позов.
Тобто відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.
Вказані вимоги судом першої інстанції були дотримані у повному обсязі.
Так, відмовляючи потерпілому ОСОБА_8 у задоволенні, в тому числі уточнених позовних вимог /а.с.19-22 т.1, а.с.113 т.1/ про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, суд першої інстанції обґрунтовано послався на вимоги ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року (тут та далі- Закону) зі змінами та доповненнями, діючими на момент вирішення справи, відповідно до якої обов`язкове страхування цивільної відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових прав страхувальників.
Навівши положення ст.21 вказаного Закону, відповідно до якої на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, і врахувавши те, що при пред`явленні позовних вимог про відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має виключно, в порядку, передбаченому ст.33 ЦПК України, з дотриманням вимог ст.11 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застосувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу, з огляду на зміст ст.1194 ЦК України, згідно якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому лише різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) та зміст вимог ч.22.1 ст.22 Закону, з яких витікає, що при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів своєї відповідальності, відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, а питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, на підставі все тих же вимог ст.1194 ЦК України, вирішується залежно від висловленої нею згоди, суд першої інстанції правильно, з посиланням на роз`яснення, які містяться в п.16) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року за № 4, зазначив, що непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в задоволенні позову до завдавача шкоди у відповідному розмірі.
Таким чином, прийшовши до висновку у своєму вироку /зв.а.с.216-217 т.1/ про те, що цивільно-правова відповідальність Дочірнього підприємства Логістична Компанія «Ексім-Юніверс» на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідно до полісу № АС/5422310 від 05 вересня 2013 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач, в тому числі уточнюючи позов, маючи при розгляді справи представника- адвоката, до страхової компанії ПрАТ «АСК «Інго Україна» не звертався, позов до останньої не пред`являв, не вважав за необхідне залучити дану страхову компанію до участі у справі, згоди на відшкодування шкоди самим Дочірнім підприємством Логістична компанія «Ексім-Юніверс», відповідальність якої застрахована, позивачем отримано не було, суд першої інстанції, вирішуючи позов прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_8 , детально роз`яснивши позивачу та його представникові право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, після усунення умов, що стали підставою для відмови у позові в даному провадженні.
З вказаним вище погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, не вбачає підстав для зміни вироку суду першої інстанції у вказаній частині як з наведених вище підстав, так в тому числі й з огляду на те, що суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження та докази, які не досліджувалися судом першої інстанції лише за клопотанням учасників судового провадження, жодна зі сторін, в тому числі й представник потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції клопотання про дослідження обставин та доказів не заявили, не ставив питання про це вказаний представник і у своїй апеляційній скарзі, відповідно ж до п.19) ч.1 ст.7 КПК України, ч.2, ч.3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, тому в даному випадку, вважає за необхідне, згідно вимог п.1) ч.1 ст.407 КПК України вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 лютого 2015 року залишити без змін, а апеляцію представника потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , в якій останній ставить питання про зміну вказаного вироку та стягнення моральної шкоди на користь позивача- залишити без задоволення, роз`яснивши потерпілому та його представнику право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, після усунення умов, що стали підставою для відмови у позові.
Яких-би то не було даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено, не вказує на такі порушення і представник потерпілого та цивільного позивача у своїй апеляції.
На підставі наведеного вище, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, п.1) ч.1 ст.407 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу представника потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 на вказаний вирок- залишити без задоволення.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали буде оголошений 20 квітня 2015 року о 16 годині.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4