Номер провадження: 11-кп/785/763/15
Номер справи місцевого суду: 495/3167/14-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 21.01.2015 р. по кримінальному провадженню №0002252 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Горностаївка, Ленінського р-ну, АРК, гр. України, не працюючий, з середньою освітою, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 02.12.2011 р. Білгород-Дністровським міськрайсудом Одеської обл. за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі;

- 10.05.2012 р. Білгород-Дністровським міськрайсудом Одеської обл. за ст.ст.289 ч.2, 69 КК України до 2 років 7 місяців позбавлення волі, ухвалою Торезького міськсуду Донецької області від 19.11.2013р. звільнений умовно-достроково на 8 міс. 25 днів;

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 125 КК України,

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Білгород-Дністровський, Одеської обл., гр. України, не працюючий, не одружений, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий:

- 24.11.2003 р. Білгород-Дністровським міськрайсудом Одеської обл. за ч. 5 ст. 185, ст. 15, ч. 5 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.ст. 69, 70 КК України до 2 років 2 місяців обмеження волі;

- 26.07.2013 р. Білгород-Дністровським міськрайсудом Одеської обл. за ст. 69, ч. 3 ст. 185 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі, 01.11.2013 р. звільнений по закінченню строку відбування покарання;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

встановив:
Вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 125, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання:- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт;

- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту ОСОБА_7 частину покарання, призначеного вироком Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області від 10.05.2012 р. у виді 1 місяця позбавлення волі та остаточно визначено до відбування ОСОБА_7 покарання у виді 3 років та 1 місяць позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 відраховано з дня його фактичного затримання, тобто з 03.10.2015 р.

ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк в 2 роки та 6 місяців, а також покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до КВІ; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу КВІ; повідомляти КВІ про зміну місця проживання та навчання.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислено з моменту проголошення вироку.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 18.02.2014 р. приблизно о 18 год. 30 хв. він, знаходячись на загальному подвір`ї по АДРЕСА_4 , діючи з прямим умислом та корисливою метою, шляхом вільного доступу, таємно викрав газовий балон, б/в вартістю 300 гривень з редуктором, б/в, вартістю 50 гривень, який належить ОСОБА_9 , після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, обернувши його на свою користь, тим самим спричинивши майнової шкоди потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 350 гривень.

Окрім того, 21.02.2014 р. приблизно о 17 год., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, біля будинку АДРЕСА_5 , по мотивам особистих неприязних відносин, шляхом нанесення удару кулаком в голову спричинив ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження.

Окрім того, 09.03.2014 р. приблизно о 21 год. 30 хв., в парку Перемоги м. Білгород-Дністровський Одеської області, з мотивів особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_11 , удари кулаками обох рук в голову, внаслідок чого остання впала, після чого ОСОБА_7 схопив обома руками ОСОБА_11 за шию, в результаті чого ОСОБА_11 отримала легкі тілесні ушкодження.

Окрім того, 27.07.2014 р. приблизно о 17 год. 30 хв., ОСОБА_7 вступивши у злочинну змову з ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, з метою викрадення чужого майна через незачинені вхідні двері проникли до приватного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , де у картонну коробку склали майно ОСОБА_12 , а саме: насадки для кухонного комбайна марки Елемберг на загальну суму 220 гривень, однак, свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна до кінця не довели з причин, що не залежали від їх волі, оскільки були затримані на місці злочину господарем будинку ОСОБА_13 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи кваліфікацію своїх дій, вказав, що вирок суду є суворим, несправедливим та не відповідає ступені тяжкості вчинених ним злочинів, оскільки судом не було враховано, що в ході досудового розслідування та в судовому засіданні він визнав свою провину у вчиненні інкримінованих йому злочинів повністю, добровільно розповів про обставини їх вчинення та щиросердно розкаявся у вчиненому, тому просив застосувати до нього ст. 69 КК України. Вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 який підтримав доводи апеляційної скарги, та просив зменшити йому строк покарання, прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним в інкримінованих йому злочинах, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежив дослідження доказів допитом обвинувачених, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень та за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України як замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаний з проникненням до житла, вчинений повторно.

Апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вимог обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього положень ст. 69 КК України, так як це є правом, а не обов`язком суду, яке він може реалізувати виходячи з обставин вчинення конкретного злочину та особи винуватого.

Разом з тим, на спростування доводів обвинуваченого ОСОБА_7 , з мотивувальної частини вироку суду вбачається, що судом при призначенні йому покарання було враховано в якості обставин, що пом`якшують покарання те, що він щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочинів (т. 2, а.п. 55).

Однак, не дивлячись на наявність пом`якшуючих покарання обставин, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України є обставиною, що обтяжує покарання, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (т.1, а.п.125-127, 128-131), не працевлаштований, негативно характеризується (т. 1, а.п. 138), вчинив нові злочини через 3 місяці після його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попередній корисливий злочин (т. 1, а.п. 136-137), що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та неможливість застосування до нього положень ст. 69 КК України.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що суд 1-ої інстанції вірно застосував ст. 65 КК України, врахував обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , його негативну характеристику, та правильно призначив йому покарання, що відповідає тяжкості вчинених ним злочинів та його особі, тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а ч. 2 цієї ж статті встановлює, що … якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У відповідності до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, з матеріалів провадження видно, що при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд 1-ої інстанції врахував в якості обставин, що пом`якшують їх покарання, щире каяття у вчиненому злочині та активне сприяння у його розкритті, а також врахував особи обвинувачених, зокрема те, що вони негативно характеризуються, раніше притягувались до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, призначаючи обвинуваченим покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, суд 1-ої інстанції допустив нерозмірність і за одне й теж діяння призначив ОСОБА_7 покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, а ОСОБА_8 покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі.

При цьому, суд 1-ої інстанції не врахував те, що ОСОБА_7 вчинив два епізоди крадіжки чужого майна, з яких одна в період умовно-дострокового звільнення. У той же час ОСОБА_8 вчинив замах на одну крадіжку чужого майна.

За таких обставин, призначене судом 1-ої інстанції ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України суворіше, ніж ОСОБА_7 , суперечить принципам співрозмірності та справедливості та за своїм розміром не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок своєї суворості, тому підлягає зменшенню, а вирок суду 1-ої інстанції, як наслідок, підлягає зміні в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2015 року залишити без задоволення.

Вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2015 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 125 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України змінити.

ОСОБА_8 вважати засудженим за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала вступає в силу з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання нею законної сили, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, у той же строк з моменту отримання її копії.

Судді апеляційного суду Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4