Справа № 201/9837/15-к
Провадження № - 1кп/201/348/2015
ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження № 0002151 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина Україна, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,

В кримінальному провадженні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

потерпіла ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи раніше неодноразово судимим, останній раз 19.06.2013 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська до обмеження волі строком 1 рік, на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 2 роки, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).
Так, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2008 року (виконавчий лист від 20.06.2008 року № 2-1986) встановлено стягувати з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_5 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500, 00 гривень, на утримання дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 20 лютого 2008 року і до повноліття дитини.
ОСОБА_3 , будучи ознайомлений з рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з нього аліментів, при цьому попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 164 КК України, достовірно знаючи про відкрите виконавче провадження № 9182852 від 23.09.2008 року у ДВС Жовтневого району м. Дніпропетровська, будучи працездатним, злісно ухиляючись від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), починаючи з вересня 2014 року, аліменти на утримання свого неповнолітнього сина не виплачував, матеріальної та іншої допомоги не надавав. На виклики та попередження державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби від 23.10.2014 року, 16.04.2015 року, 22.01.2015 року про необхідність погашення заборгованості по сплаті аліментів не реагував. На облік в Жовтневому районному центрі зайнятості у м. Дніпропетровську не став, свідомо знаючи про можливість отримання дотацій від держави і можливість за їх рахунок виплачувати аліменти, чим злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів (аліментів), внаслідок чого у нього виникла заборгованість по аліментах в розмірі: за вересень 2014 року - 500 гривень 00 копійок, за жовтень 2014 року - 500 гривень 00 копійок, за листопад 2014 року - 500 гривень 00 копійок, за грудень 2014 року - 500 гривень 00 копійок, за січень 2015 року - 500 гривень 00 копійок, за лютий 2015 року - 500 гривень 00 копійок, за березень 2015 року - 500 гривень 00 копійок, за квітень 2015 року - 500 гривень 00 копійок, за травень 2015 року - 500 гривень 00 копійок, за червень 2015 року - 83 гривні 33 копійки. В результаті чого станом на 05.06.2015 року у ОСОБА_3 виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі, що сукупно складає суму понад 6 місяців відповідних платежів, а саме 4 583 гривні 33 копійки.
Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 164 КК України, а саме, злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений ст. 164 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав у повному обсязі, у скоєному розкаявся та надав показання, які повністю підтверджують обставини, викладені в обвинувальному акті.

Незважаючи на визнання свої вини ОСОБА_3 , його винність у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України підтверджується доказами, наданими сторонами кримінального провадження і дослідженими в судовому засіданні, а саме:

Копією вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 р. згідно якого ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, призначено покараня у вигляді одного року обмеження волі та звільненно від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком два роки.
З довідок управління пенсійного фонду України в Жовтневому районі та Жовтневого районного центру зайнятості, вбачається, що обвинувачений офіційно не працевлаштований та на облік у центрі зайнятості не став.
З вимог від 23.10.2014 р., 22.01.2015 р. та з попередження від 16.04.2015 р. вбачається, що ОСОБА_3 викликався до державного виконавця Жовтневого відділу Державної виконавчої служби та попереджався про необхідність погашення заборгованості по сплаті аліментів, однак на виклики та попередження не реагував.
З довідки-розрахунку від 05.06.2015 р. вбачається, що у обвинуваченого за виконавчим листом № 2-1986 від 20.06.2008 року рахується заборгованість по аліментах в розмірі: за вересень 2014 року - 500 гривень 00 копійок, за жовтень 2014 року - 500 гривень 00 копійок, за листопад 2014 року - 500 гривень 00 копійок, за грудень 2014 року - 500 гривень 00 копійок, за січень 2015 року - 500 гривень 00 копійок, за лютий 2015 року - 500 гривень 00 копійок, за березень 2015 року - 500 гривень 00 копійок, за квітень 2015 року - 500 гривень 00 копійок, за травень 2015 року - 500 гривень 00 копійок, за червень 2015 року - 83 гривні 33 копійки. В результаті чого станом на 05.06.2015 року у ОСОБА_3 виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі, що сукупно складає суму понад 6 місяців відповідних платежів, а саме 4 583 гривні 33 копійки.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі інші обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.
Всі вищеперелічені докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, а також в сукупності з показаннями обвинуваченого, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку про доведеність вини обвинуваченого у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений ст. 164 КК України і його дії органом досудового слідства правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 164 КК України.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, вчинив злочин під час іспитового строку.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66, КК України, є визнання своєї вини, а обставин, що обтяжують його покарання відповідно до ст. 67 КК України, в судовому засіданні не встановлено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових злочинів, обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді обмеження волі, так як призначення менш суворого виду покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 164 КК України буде недостатньо для його виправлення та попередження в подальшому вчинення аналогічного кримінального правопорушення.

Підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.

Враховуючи, що ОСОБА_3 був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 року до одного року обмеження волі, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання за ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2013 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом часткового приєднання до призначеного цим вироком покарання, 1 місяця обмеження волі невідбутого покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровськ від 19.06.2013 року, визначивши остаточно до відбування два роки один місяць обмеження волі.

Строк відбування покарання відраховувати з моменту затримання ОСОБА_3 після набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1