АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Чернівці «19» лютого 2008р. колегія суддів
судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Чернівецької області у
складі:

Головуючого Тарбинського
В.Г.

Суддів Колотило
О.О., Давнього В.П.

за
участю прокурора Слюсарюк
Р.Л.

та
адвоката ОСОБА_1

перекладача ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями засудженого
ОСОБА_3, ОСОБА_4, захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого
ОСОБА_4 на вирок Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12
листопада 2007 року,

яким
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, румуна,
неодруженого, проживаючого в АДРЕСА_1, маючого на утриманні одну неповнолітню
дитину, працюючого по найму, раніше судимого 24.12.1997 року Глибоцьким
районним судом по ст. 140 ч.2,
101ч.3 КК України на 5 років позбавлення волі; 05.052.2002 року
Глибоцьким районним судом по ст. 185 ч.2,
304 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; 01.04.2003 року
Глибоцьким районним судом за ст. 185 ч.3 КК України на 4 роки позбавлення
волі,

засуджено
за ст. 289 ч.2 КК України і призначено
покарання у вигляді п'яти років позбавлення волі.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
громадянина України, румуна, уродженеця смт. Красноїльськ,
жителя АДРЕСА_2, не одруженого, не працюючого,

Справа
№11-48/2008 р. Головуючий
у І інстанції Перепелюк І.Б.

Категорія ст.
289 ч.2 КК України Доповідач
Давній В.П.

2

раніше судимий
25.05.006 року

Сторожинецьким
районним судом по ст. 185 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення
волі, на підставі ст. 75
КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, якщо протягом одного року не вчинить нового
злочину,

засуджено
за ст. 289 ч.2 КК України та призначено
покарання у вигляді п'яти років позбавлення волі.

На
підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту
міру покарання за вироком Сторожинецького районного суду від 25.05.2006 року та
остаточно призначено ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків у вигляді п'яти
років і трьох місяців позбавлення волі.

Строк відбування
покарання засудженим ураховано з 11.04.2007 року.

Міру
запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено тримання під
вартою.

Згідно
вироку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 засуджені за те,
що вони 14 жовтня 2006 року приблизно о 22 годині 30 хвилин в с. Нижні Петрівці Сторожинецького району за
попередньою змовою між собою,
перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, зайшли на подвір'я ОСОБА_5, звідки умисно, шляхом вільного доступу, без дозволу ОСОБА_5 3аволоділи автомобілем
ВАЗ 2106 д.н. НОМЕР_1 бежевого кольору вартістю 15150 грн. Даний автомобіль
виштовхали з подвір'я на дорогу, та за
допомогою ключа, який знаходився в
автомобілі запустили двигун та поїхали в смт.
Красноїльськ. По дорозі не впорались з керуванням та потрапили в ДТП і пошкодили
автомобіль.

На
вказаний вирок адвокатом ОСОБА_1 була подана апеляційна скарга в інтересах
засудженого ОСОБА_4, в якій, вирок районного суду вважає занадто суворим, посилаючись на те, що суд визначаючи міру покарання не врахував
вимоги ст. ст.
65, 66, 69,
103 КК України. Просить вирок районного суду змінити, застосувати вимоги ст.
69, 103 КК України та призначити
ОСОБА_4 більш м'яке покарання, ніж
передбачене ст. 289 ч.2 КК України.

Засуджений
ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить вирок районного суду змінити, оскільки йому не було відомо про те, що ОСОБА_5 не дозволив взяти ОСОБА_3
автомобіль.

Засуджений
ОСОБА_3, в своїй апеляційній скарзі не
оскаржуючи доведеність своєї вини у скоєнні злочину, незгідний з вироком суду посилаючись на
те, що районним судом при призначенні
покарання не був взятий до уваги той факт,
що він повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, у нього на утримання є неповнолітня дитина і
він є єдиним годувальником у родині, крім
цього, судом не взято до уваги те, що потерпілий є його рідний батько і просив
суд його суворо не карати.

В
доповненні до апеляції ОСОБА_3 вважає,
що районний суд призначив йому занадто сувору міру покарання, однак не звернув увагу на ті факти які б

3

могли
істотно пом'якшити його відповідальність,
а саме те, що він щиро розкаявся
у вчиненому, активно сприяв у розкритті
злочину, давав правдиві покази по
обставинам скоєння злочину.

Заслухавши
доповідача, засуджених, адвоката ОСОБА_1 які підтримали апеляційні
скарги, думку прокурора, про залишення вироку суду в силі як законного
і обґрунтованого, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Вина
засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у незаконному заволодінні транспортним
засобом, яке вчинене за попередньою
змовою групою осіб при обставинах наведених у вироку суду, повністю доведена дослідженими в судовому
засіданні доказами, яким суд дав
правильну юридичну оцінку.

Крім
повного визнання засудженими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 своєї вини у скоєнні
інкримінованого їм злочину, їх винність
повністю підтверджується іншими доказами по справі. Зокрема показання
потерпілого ОСОБА_5, його заявою про
скоєння злочину, з якої вбачається, що в ніч на 15.10.2006 року невідома особа
заволоділа його автомобілем ВАЗ 2106,
показами свідка ОСОБА_6,
протоколами огляду та відтворення обстановки та обставин місця події
фото таблицями до них де зафіксовані покази ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з приводу того
яким чином було вчинено злочин.

Посилання
засудженого ОСОБА_4 в апеляції на те, що
йому не було відомо про те, що
потерпілий ОСОБА_5 не давав дозволу ОСОБА_3 взяти автомобіль є надуманими, оскільки,
з показів даних ОСОБА_4 на досудовому слідстві в якості обвинуваченого
(а.с. 111) та під час судового слідства
(а.с. 243) вбачається, що ОСОБА_3 запропонував йому взяти у
потерпілого автомобіль та поїхати в смт.
Краснїльск, на що ОСОБА_4
відповів, що боїться, однак,
ОСОБА_3 йому сказав, що ОСОБА_5
про це не дізнається.

При
таких обставинах, колегія суддів
вважає, що винуватість ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 у скоєно злочині доведена повністю,
а їх дії за ст. 289 ч.2 КК України кваліфіковані правильно.

Що
стосується міри покарання, то суд, при її призначенні у відповідності до
вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості
вчиненого злочину, особи винних та
обставини які пом'якшують та обтяжують покарання.

Посилання
засудженого ОСОБА_3 в апеляції на те, що
суд призначивши йому покарання не врахував всіх пом'якшуючих обставини є
безпідставними, оскільки, при призначенні йому покарання районний суд
врахував дані про його особу, визнання
ним своєї вини, його щире каяття, позитивну характеристику по місцю проживання.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, районний
суд врахував його щире каяття визнання своєї вини, дані про його особу, те, що
він є неповнолітнім, з багатодітної та
малозабезпеченої сім'ї, позитивно
характеризується по місцю проживання.

Крім
цього судом було враховано, що злочин
вчинений групою осіб, засуджені раніше
судимі за корисливі злочини, а тому на
думку колегії суддів районний суд прийшов до переконливого висновку про
те, що їх виправлення не

4

можливе без
ізоляції від суспільства і призначив покарання яке є достатнім і необхідним для
їх перевиховання та попередження нових злочинів.

Не
знаходячи підстав для зміни чи скасування вироку, колегія суддів, керуючись
ст. ст. 365, 366 КПК України, -

УХВАЛИЛА:

Вирок
Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 листопада 2007 року
щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4, залишити без
змін, а апеляційні скарги засуджених
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, захисника ОСОБА_1 в
інтересах засудженого ОСОБА_4 - без задоволення.