Справа № 627/419/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.04.2015 рокусмт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - ОСОБА_1

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ Харківської області кримінальне провадження по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харків, громадянина України, українки, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не одруженої, на утриманні неповнолітніх дітей не маючої, освіта середня спеціальна, не працюючої, в силу ст.89 КК України раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,-

у с т а н о в и в :
Наприкінці серпня 2014 року, ОСОБА_4 , збираючи металобрухт в с.Пархомівка Краснокутського району Харківської області, неподалік ставка, знайшла 2 металевих предмета ззовні схожі на гранати. Після чого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на придбання, носіння та зберігання вибухової речовини без передбаченого законом дозволу. Достовірно знаючи, що знайдені гранати містять в собі вибухову речовину тротил, ОСОБА_4 помістила їх до кишені, після чого принесла в домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та залишила в кухні. 04.03.2015 року, приблизно об 11 год. 00 хв., під час проведення обшуку вищевказаного домоволодіння, співробітниками міліції було виявлено та вилучено два предмети, які згідно комплексної вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин № 62 від 12.03.2015 року є двома корпусами оборонних осколкових ручних гранат типу Ф-1, які містять вибухову речовину групи бризантних тротил, вагою 50-56 грамів кожна.

Органами досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України, як незаконне придбання, носіння та зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

30 березня 2015 року в кримінальному провадженні № 0000097, між підозрюваною ОСОБА_4 та прокурором прокуратури Краснокутського району Харківської області, була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України. Згідно даної угоди підозрювана ОСОБА_4 визнає свою вину у скоєнні вищевказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України; підозрювана ОСОБА_4 та прокурор дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_4 .. Також сторони дійшли згоди щодо покарання, яке має понести підозрювана, а саме - відповідно до ч.1 ст.263 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України згідно якої звільнити останню від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий термін тривалістю 3 роки. Крім цього даною угодою встановлені відомості щодо розуміння сторонами угоди, наслідків її укладання та затвердження зазначеної угоди.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та пояснила, що саме вона скоїла зазначене кримінальне правопорушення, у вчиненому щиро розкаюється. Також повідомила суду, що угоду вона уклала добровільно і наслідки укладання і затвердження зазначеної угоди для неї зрозумілі. Просила затвердити зазначену угоду.

Суд, заслухавши пояснення обвинуваченої, з`ясувавши думку прокурора, який проти затвердження угоди не заперечував та погодився із мірою покарання, приходить до наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється та визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Суд погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченої ОСОБА_4 за ч.1 ст.263 КК України, як незаконне придбання, носіння та зберігання вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Міра покарання 4 роки позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України згідно якої ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим терміном тривалістю 3 роки, узгоджена між сторонами та відповідає санкції ч.1 ст. 263 КК України.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер підозри, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що дана угода відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та може бути затверджена і на підставі цієї угоди може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать його вимогам, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань, наявні фактичні підстави для визнання винуватості. Крім того судом береться до уваги те, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі підозрюваної.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості від 30.03.2015 року, укладеної між прокурором та підозрюваною по справі.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_4 в ході досудового розслідування не обирався.

Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся. Арешт на майно не накладався.

По справі маються судові витрати за проведення комплексної вибухотехнічної експертизи та експертизи вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу в сумі 2457,60 грн.. Як передбачає ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому слід зазначити, що дана норма закону не передбачає можливості стягнення таких витрат на користь конкретної експертної установи, оскільки витрати на залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України. Таким чином, оскільки матеріали кримінального провадження не містять документального підтвердження витрат держави на проведення експертизи, а калькуляція експертної установи не є таким документом, а лише підставою для проведення державою відповідних витрат, підстави для стягнення з підозрюваного судових витрат на проведення експертизи на час ухвалення вироку відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України,

п о с т а н о в и в :
Затвердити угоду від 30 березня 2015 року про визнання винуватості укладену між прокурором та підозрюваною ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000097 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за якою призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України згідно якої звільнити останню від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий термін тривалістю 3 роки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи КВІ про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Речові докази, а саме:

· паперовий конверт з диском DVD-R, який опечатаний печаткою № 84, що приєднаний до матеріалів кримінального провадження залишити у матеріалах кримінального провадження;

· поліетиленовий пакет, який опечатаний биркою ЕКСП № 62/2015, в якому знаходяться фрагменти корпусів гранат Ф-1 та відкрита паперова коробка з пояснювальною биркою, що знаходиться на зберіганні в камері схову Краснокутського РВ ГУМВС України в Харківській області знищити.

Обвинуваченій та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Краснокутський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1