Справа № 11-а-307 Головуючий
в суді 1 інстанції
Категорія - ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач
10 квітня 2007 року Судова колегія апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:
Головуючого судді
Суддів - КАДЕГРОБ
за участю прокурора -
відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді апеляцію потерпілого ОСОБА_1. на
вирок Олександрійського міськрайонного суду
від 25 січня 2007
року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.
Олександрії Кіровоградської області, українець, не працюючий, раніше не судимий

Та

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м.
Олександрії Кіровоградської області, українець, не одружений, раніше не судимий

Засуджені:

·
за ст. 186
ч.2 КК України до 4 років
позбавлення волі кожний;

·
за ст. 296
ч.2 КК України до 3 років
позбавлення волі кожний.

На підставі ст. 70 КК
України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно ОСОБА_2. та
ОСОБА_3. призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років кожному.

На підставі ст. 75 КК
України від відбуття покарання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнені з випробуванням
строком на 2 роки
кожному.

На підставі ст. 76
КК України на них покладені обов'язки :
не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу
кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої
системи про зміну місця проживання та роботи, періодично з'являтися для
реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

2

Вироком суду
ОСОБА_2 та ОСОБА_3визнані винними та засуджені за те, що вони 20 квітня 2006 року в місті
Олександрії Кіровоградської області, діючи за попередньою змовою групою осіб,
скоїли відкриті викрадення чужого майна, поєднані з насильством, яке не є небезпечним
для життя та здоров'я спочатку потерпілого ОСОБА_4, а в подальшому - повторно
ОСОБА_1..

Окрім того, вони
ж, діючи в групі осіб, скоїли хуліганство, тобто грубе порушення громадського
порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою
зухвалістю.

В своїй апеляції
потерпілий ОСОБА_1 ставить питання про скасування вироку суду та поверненні
справи на новий розгляд, оскільки, на його думку, дії підсудних слід
кваліфікувати за ст. 187
ч.2 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з
насильством, що є небезпечним для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу.
Окрім того, призначене засудженим покарання, на думку потерпілого, не
відповідає тяжкості скоєного злочину та особі засуджених, тобто, є надто м'яким.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора, який вважав вирок суду 1 інстанції
законним та обґрунтованим, потерпілого ОСОБА_1, який підтримав подану апеляцію
та просив її задовольнити, дослідивши матеріали кримінальної справи та доводи
апеляції, судова колегія доходить до слідуючих висновків.

Так, винність
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в скоєні інкримінованих їм злочинів, на думку колегії
суддів, підтверджується зібраними по справі доказами, а саме: показами самих
засуджених, які послідовно розповідали про факти нападу ними на потерпілих
ОСОБА_4 та ОСОБА_1., показами потерпілих, даними протоколу огляду місця події
та висновком судово-медичної експертизи і у своїй сукупності сумнівів у судової
колегії не викликає.

Кваліфікацію
скоєного засудженими за ст. 186
ч.2 КК України - по
епізоду нападу на потерпілого ОСОБА_4, та по епізоду нападу на потерпілого
ОСОБА_1: ОСОБА_2 - за ст. 186 ч.2 КК України,
та обох засуджених - за ст. 296 ч.2 КК України
колегія суддів вважає об'єктивною та такою, що відповідає дослідженим судом
доказам.

Як вбачається з
матеріалів кримінальної справи, дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по епізоду нападу на
потерпілого ОСОБА_1 починалися виключно як порушення громадського порядку з
мотивів явної неповаги до суспільства. Сам потерпілий пояснював, що його збив з
ніг ОСОБА_3 вже потім до нього приєднався ОСОБА_2, який бився з ОСОБА_3,
намагаючись його, тобто, потерпілого, захистити. При цьому жоден з них не
висловлював намір заволодіти його, потерпілого, майном. В подальшому, після
закінчення нападу, ОСОБА_2, побачивши випавший на землю мобільний телефон
потерпілого, забрав його собі.

Таким чином,
колегія суддів вважає, що суд 1
інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про необхідність кваліфікувати
дії ОСОБА_2 в цьому епізоду за ст. 186
ч.2 КК України, оскільки в судовому засіданні дійсно не було доведено, що
підсудні напали на потерпілого та застосовували до нього насильство саме з
метою заволодіння майном останнього.

За таких обставин апеляція потерпілого ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню.

3

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 362-365 КПК України,
судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію потерпілого ОСОБА_1
залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду від 25 січня 2007 року відносно
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - без
змін.

СУДДІ

Згідно з оригіналом: Суддя апеляційного суду

В.І,Осетров