Справа № 10-25/07 Головуючий
у І інстанції Клок О.М.
екстрадиція Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Луцьк 19 березня 2007 року

Колегія суддів
судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого - Фідрі
О.М.,

суддів - Опейди
В.О., Пазюка О.С.,

з участю
прокурора - Рудепка
Р.Є.,

розшукуваної
особи - ОСОБА_1, розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті Луцьку апеляцію помічника прокурора міста
Луцька на постанову Луцького міськрайонного суду від 12 березня 2007 року, якою щодо
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, уродженця с.
Карабулак Сунженського району ЧІАРСР, мешканця АДРЕСА_1, росіянина,
інваліда II групи, учасника війни в Афганістані, не одруженого, має
на утриманні малолітню дитину, не судимого відмовлено в обранні запобіжного
заходу у вигляді взяття під варту та обрано запобіжний захід у вигляді підписки
про невиїзд строком на сорок днів, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою
Луцького міськрайонного суду від 12
березня 2007 року за
поданням в.о. начальника Луцького МВ УМВС України у Волинській області,
погодженим з прокурором міста Луцька, відмовлено у задоволенні подання про
обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та обрано запобіжний
захід у вигляді підписки про невиїзд строком на сорок днів стосовно ОСОБА_1,
щодо якого ухвалою Кіровського районного суду міста Ростов-на-Дону Російської
Федерації від 26 жовтня 1995 року змінено
запобіжний захід на взяття під варту та оголошено розшук. Як вбачається з
ухвали суду, ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.
159 Кримінального кодексу Російської Федерації, в судове засідання не
з'являвся, а тому йому було змінено запобіжний захід на більш суворий та
оголошено розшук.

У поданій
апеляції помічник прокурора ставить питання про скасування зазначеної постанови
суду, посилаючись на те, що при вирішення питання про обрання щодо розшукуваної
особи ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту судом порушено
вимоги кримінально-процесуального закону та міжнародного законодавства, які
регулюють питання, пов'язані з обмеженням права на свободу пересування й
особисту недоторканість, зокрема, ст. 16
Європейської конвенції про видачу правопорушників 1957 року,
ратифікованої Законом України від 16
січня 1998 року із
заявами та застереженнями (далі Європейська конвенція), ст.61 Конвенції про
правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних
справах 1993 року,
ратифікованої Законом України від 10
листопада 1994 року.

Вислухавши
доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляцію з викладених у ній
підстав, розшукувану особу, який заперечив доводи апеляції, дослідивши подані
матеріали, колегія судців приходить до висновку, що апеляцію слід залишити без
задоволення.

Відповідно до
п.1 ст.2 Європейської конвенції видача правопорушників здійснюється у зв'язку з
правопорушеннями, які караються за законами запитуючої Сторони та запитуваної
Сторони позбавленням волі або згідно з постановою про утримання під вартою на
максимальний строк не менше одного року чи більш суворим покаранням. Згідно з
п.1 ст. 16 Європейської
конвенції у термінових випадках компетентні органи запитуючої Сторони можуть
звертатися із запитом про тимчасовий арешт розшукуваної особи. Компетентні
органи запитуваної Сторони вирішують це питання відповідно до свого
законодавства.

Зі змісту
подання вбачається, що фактично ставиться питання про надання дозволу на взяття
під варту для забезпечення видачі правопорушника у порядку екстрадиції
відповідно до ст. 16 Європейської
конвенції. Свої вимоги в.о. начальника Луцького МВ УМВС України у Волинській
області мотивує тим, що ОСОБА_1, який є громадянином РФ, обвинувачується у
вчиненні злочину середньої тяжкості на території РФ, може переховуватися від
слідства й суду, та для забезпечення виконання вироку.

2

Судом
встановлено, і це підтверджується матеріалами подання, що ОСОБА_1 з 1995 року
постійно проживає в Україні, у місті Луцьку, має сім'ю, на утриманні є
малолітня дитина, учасник війни в Афганістані, є інвалідом II групи,
не судимий. У даний час він оформляє документи для реєстрації за місцем
проживання. ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні злочину, за який відповідно до
кримінального закону Російської Федерації передбачено покарання у вигляді
позбавлення волі строком понад один рік. Даних про те, що ОСОБА_1 може втекти
до надходження від компетентних органів Російської Федерації вимоги про його
видачу, немає. Крім того, ОСОБА_1 суду пояснив, що у 1995 році у м.
Ростов-на-Дону йому було оголошено вирок, яким його засудили до позбавлення
волі умовно. У матеріалах, доданих до подання, відсутні відомості про судимість
ОСОБА_1, що
вказує на недостовірність даних про необхідність взяття під варту до вирішення
питання про його екстрадицію.

Колегія судців
звертає увагу на те, що подання не відповідає вимогам закону щодо змісту.
Посилання на обрання стосовно розшукуваної особи запобіжного заходу у вигляді
взяття під варту є помилковим. У поданні необхідно вказувати про надання
дозволу на взяття під варту правопорушника для забезпечення його видачі в порядку
екстрадиції правоохоронним органам запитуючої сторони. До подання обов'язково
повинні бути долучені документи, зазначені у п.2 ст. 12 Європейської
конвенції. До початку розгляду подання суду необхідно надати справу та
матеріали перевірки органів прокуратури.

Крім того, не
встановлено громадянство розшукуваної особи. Зі слів ОСОБА_1, він є особою без
громадянства, яка постійно проживає в Україні. З копії паспорта ОСОБА_1
(громадянина СРСР, зразка 1974
року) вбачається, що він 06.07.1996
року тимчасово прописаний за адресою: АДРЕСА_1. Наступним
записом у паспорті термін перебування продовжено до 16.06.2007 року. А
відповідно до п.1 ст. 10 КК України громадяни України та особи без
громадянства, що постійно проживають в Україні, які вчинили злочини поза межами
України, не можуть бути видані іноземній державі для притягнення до
кримінальної відповідальності та віддання до суду.

Згідно з п.5
постанови Пленуму Верховного Суду України від 8 жовтня 2004 року №16 «Про деякі
питання застосування законодавства, яке регулює порядок і строки затримання
(арешту) осіб при вирішенні питань, пов'язаних з їх екстрадицією» при розгляді
питання про арешт розшукуваної особи суд повинен перевірити наявність запиту та
відповідних документів, визначених договором, на підставі якого вирішується
питання про екстрадицію, а також відсутність обставин, що перешкоджають видачі
або передачі.

На момент
розгляду апеляції у розпорядженні суду відсутні дані про те, що компетентним
органом Російської Федерації готується вимога про видачу ОСОБА_1

Згідно з п.4 ст.
16 Європейської
конвенції тимчасовий арешт може бути припинений, якщо впродовж 18 днів після
арешту запитувана Сторона не отримує запиту про видачу правопорушника та відповідні документи. У
будь-якому випадку цей період не може перевищувати
40 днів від дати
здійснення такого арешту. Можливість
тимчасового звільнення не виключається, однак запитувана Сторона вживає
будь-яких заходів, які, на її думку, необхідні для запобігання втечі
розшукуваної особи.

Суд першої
інстанції відповідно до вказаної норми Європейської конвенції обґрунтовано

відмовив у наданні дозволу на взяття під варту ОСОБА_1
для забезпечення його видачі
Російській Федерації в порядку екстрадиції.

3 урахуванням
викладеного апеляція є необґрунтованою, а тому у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. 16 Європейської
конвенції про видачу правопорушників 1957
року, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
помічника прокурора міста Луцька
залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду від 12 березня 2007 року щодо
ОСОБА_1 - без
зміни.