АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/180/15 Справа № 187/1056/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі головуючого- судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі- ОСОБА_5
за участю обвинуваченого, стосовно якого винесено обвинувальний вирок- ОСОБА_6
захисника- адвоката ОСОБА_7
потерпілих- ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
представника потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_11
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Перемога Баришевського району Київської області, мешканця м.Дніпропетровська, маючого неповнолітню дитину 1998 року народження та батьків пенсійного віку, працюючого начальником відділу правового забезпечення та економічної безпеки КП «Трамвай» м.Дніпродзержинська, раніше не судимого,-
В С Т А Н О В И Л А:
При розгляді справи судом апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник- адвокат ОСОБА_7 підтримали апеляційні вимоги обвинуваченого, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі, прохали вирок суду змінити, призначити менш суворе покарання та зменшивши розмір відшкодування шкоди, при цьому в останньому слові обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав повністю, зробив заяву про щире каяття та вибачився перед потерпілими, прохав суд врахувати стан його здоров`я, наявність неповнолітньої дитини та знаходження на утриманні пристарілих хворих батьків, а також часткове відшкодування шкоди потерпілим.
Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , а також представник-потерпілих адвокат- ОСОБА_11 прохали залишити апеляцію обвинуваченого без задоволення, а вирок суду першої інстанції- без змін, вказуючи на те, що кримінальне правопорушення потягло за собою тяжкі наслідки, обвинувачений вини не визнавав до останнього слова, матеріальну шкоду відшкодував лише частково, намагався ввести суд та слідство в оману, що вказує на відсутність щирого каяття.
Прокурор, який приймав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції прохав вирок суду першої інстанції залишити без змін, як законний, обґрунтований та справедливий, а апеляцію обвинуваченого- залишити без задоволення, обґрунтовуючи свою заву тим, що обвинувачений не визнавав своєї вини, не відшкодував завдану шкоду, скоїв кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою покарання обставиною.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції винесено обвинувальний вирок за те, що він, 03 липня 2014 року, приблизно о 19 годині 20 хвилин, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Mitsubishi Pagero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить його матері- ОСОБА_18 , рухався по автодорозі «Т-04-12» в Петриківському районі Дніпропетровській області, з боку каналу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в напрямку м.Дніпродзержинська.
В процесі руху водій ОСОБА_6 , не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян та виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, в районі «21км.+400 м.» вищевказаної автодороги на території Петриківського району Дніпропетровської області, перед виїздом на смугу зустрічного руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення передньою частиною свого автомобіля з передньою частиною автомобіля «ВАЗ-2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному з автомобілем обвинуваченого напрямку по своїй смузі руху під керуванням водія ОСОБА_17 в салоні якого, в якості пасажирів, знаходились ОСОБА_19 - на передньому пасажирському сидінні та ОСОБА_10 - на задньому пасажирському сидінні автомобіля.
Водій ОСОБА_6 своїми діями грубо порушив вимоги п. п.1.3, 1.5, 2.3 б), 2.9.а), 10.1 Правил дорожнього руху України, а саме: п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»; п.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п.2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п.2.9 «Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин; п.10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».
Порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події відповідно висновку судової автотехнічної експертизи № 70/27-459 від 04.07.2014 року.
Невиконання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України привело до даної дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої водій автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_17 отримав тілесні ушкодження у вигляді розриву грудного відділу аорти з крововиливами у навколишні тканини, переломів ребер справа 3-6 по середньо ключичній лінії з крововиливами у м`які тканини; перелому щитовидного хряща зліва, крововиливів у м`які тканини шиї зліва та справа, крововиливу у м`які тканини задньої поверхні тулубу; множинних саден голови, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок; синця шиї які відповідно висновку судово-медичного експерта № 71-Е від 28.07.2014 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознаками небезпечності для життя і були безпосередньою причиною його смерті.
Пасажир автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_19 отримала тілесні ушкодження у вигляді: розриву правого вушка серця, переломів ребер справа 1-9 по передній пахвинній та 1-7 по задній пахвинній лініях, розриву пристінкової плеври в областях переломів 3-4 ребер справа по задній пахвинній лінії, переломів ребер зліва 1-6 по передній пахвинній лінії, крововиливів у м`які тканини в областях переломів ребер, закритого перелому лівої плечової кістки у середній третині з крововиливами у м`які тканини; крововиливу у м`які тканини правої поперекової області; множинних саден обличчя, верхніх та нижніх кінцівок; синця шиї які відносяться відповідно висновку судово-медичного експерта № 72-Е від 28.07.2014 року до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознаками небезпечності для життя і стали безпосередньою причиною її смерті.
Пасажир автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1-го ступеню, крововиливу; перелому латеральної стінки лівої орбіти, перелому кісток лицевого черепу та садна в лобній області ліворуч, синців у лівій параорбітальній області та на нижній повіці правого ока, синця в лівій виличній області, забійної рани підборіддя ліворуч, верхньої губи ліворуч, носову кровотечу, які відносяться відповідно висновку судово-медичного експерта № 3162е від 20.08.2014 року до категорії середнього ступеня тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я потерпілої, строком понад 3 тижня (більш, як 21 день).
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, потерпілих та їх представника, частково дослідивши докази по справі, перевіривши доводи апеляції та матеріали кримінального провадження колегія суддів приходить до наступного.
Висновок суду про доведеність винності обвинуваченого у вчиненні злочину за обставин, встановлених судом, є правильним, оскільки відповідає фактичним обставинам по справі, обґрунтований сукупністю розглянутих в судовому засіданні доказів, які досліджені, належно оцінені судом та детально викладені у вироку.
Визнаючи ОСОБА_6 винним у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесні ушкодження та загибель потерпілих ОСОБА_17 і ОСОБА_19 суд навів у вироку переконливі судження на обґрунтування цього висновку.
Зокрема суд поклав у основу показання самої потерпілої ОСОБА_10 , відповідно яких, остання, 03 липня 2014 року знаходилася на задньому сидінні автомобіля «ВАЗ-2107» під керуванням водія ОСОБА_17 , у якості пасажира на передньому сидінні автомобіля знаходилася дружина потерпілого- ОСОБА_19 , обидва були пристебнуті пасками безпеки, рухалися з лівобережної частини м.Дніпродзержинська в сторону с.Шульгівка на день народження сестри свідка. В якийсь момент ОСОБА_17 характерно висловився, різко почав застосовувати гальмування, так як на їх полосу виїхав автомобіль обвинуваченого і сталося ДТП, після якого знаходилася у лікарні ім.Мечникова м.Дніпропетровська з 03 липня по 19 липня 2014 року. Родичі обвинуваченого відшкодували матеріальну шкоду у розмірі 6000 гривень на придбання ліків, тому прохала стягнути на її користь 2278 гривень 02 копійки матеріальної шкоди, а саме придбання ліків, протезування, а також 250000 гривень у відшкодування моральної шкоди, оскільки перенесла фізичні страждання. Наполягає на максимальному терміну покарання для обвинуваченого.
Вказані свідчення узгоджуються зі свідченнями свідка ОСОБА_20 , який показав суду, що близько 20 години, 03 липня 2014 року був на місці дорожньої пригоди, в районі турбази «Золоті піски» Петриківського району Дніпропетровської області, де знаходився автомобіль «ВАЗ-2107» та автомобіль «Mitsubishi Pagero», останній був на полосі зустрічного руху. В автомобілі «ВАЗ» був померлий чоловік та ще жива жінка, зі слів свідків знав, що ще одну жінку повезли до лікарні. Бачив водія ОСОБА_6 , який був у стані алкогольного сп`яніння, від нього сильно несло алкогольним запахом, знаходився в автомобілі працівників ДАІ, відмовився на пропозицію слідчого від проходження тесту на алкоголь і участі в огляді місця події. Через деякий час ОСОБА_6 відвезли до лікарні, в присутності свідка брали кров на аналіз та опечатували.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_21 , який був понятим при огляді місця ДТП та складанні процесуальних документів, засвідчив як факт його руху на автомобілі «Москвич-2140» зі швидкістю приблизно 80 км/годину та обгін автомобіля свідка джипом чорного кольору на швидкості приблизно 100 км/годину, так і факт дорожньо-транспортної пригоди, яку він побачив через декілька хвилин за поворотом, за участю автомобілів «ВАЗ-2107» та джипа «Mitsubishi Pagero», який раніше обігнав свідка. В автомобілі «ВАЗ-2107» були загиблі чоловік та жінка, остання спочатку була живою, потім померла, ще одну жінку забрала швидка. Водій джипа «Mitsubishi Pagero» ОСОБА_6 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, з роту було чутно сильний запах алкоголю, мова була нечіткою, він заперечував проти медичного огляду лікарями, взяття аналізу на алкоголь, відмовився від участі в огляді місця пригоди, взагалі відмовлявся виходити з машини працівників ДАІ.
Аналогічні свідчення дав суду свідок ОСОБА_22 , який прибув на місце ДТП, яке сталося саме 03 липня 2014 року, на автодорозі в напрямку с.Шульгівка біля турбази «Золоті піски» по дзвінку свого знайомого- ОСОБА_23 , уточнивши при цьому, що був також присутнім при тому, як у ОСОБА_6 в Петриківській лікарні відбирали зразки крові на аналіз.
Обґрунтовано суд першої інстанції, як на доказ вини обвинуваченого ОСОБА_6 послався і на свідчення свідка ОСОБА_24 , який показав суду, що 03 липня 2014 року, приблизно о 19 годині керував своїм автомобілем в районі турбаз на автодорозі Петриківського району Дніпропетровської області, бачив ДТП з постраждалими водієм та пасажиркою «ВАЗ-2107», які померли від удару з автомобілем «Mitsubishi Pagero», який виїхав на зустрічну смугу руху. Бачив гальмівний шлях автомобіля «ВАЗ-2107», гальмівного шляху у автомобіля «Mitsubishi Pagero» не було. Водій іномарки ОСОБА_6 - колишній працівник ДАІ, був в стані алкогольного сп`яніння, з роту було чутно запах алкоголю, розмовляючи він ледве тримався на ногах. Працівники ДАІ посадили в салон свого автомобіля і нікого з людей до нього не пускали, щоб не було самосуду, ніяка жінка до нього не підходила і нічого ОСОБА_6 не передавала, потім ОСОБА_6 відвезли до Петриківської лікарні для виявлення алкоголю.
Свідок ОСОБА_23 показав суду, що 03 липня 2014 року приїхав на місце ДТП в район турбази «Золоті піски» на прохання свого знайомого, де побачив два автомобіля «ВАЗ-2017», у якого був гальмівний шлях та «Mitsubishi Pagero», у якого гальмівний шлях був відсутній. В автомобілі «ВАЗ-2107» знаходилися загиблі потерпілі, які були пристебнуті пасками безпеки, жінку, яка вижила, відвезли до лікарні. Водій іномарки ОСОБА_6 , знаходився у патрульному автомобілі ДАІ, був у стані алкогольного сп`яніння, було чутно запах алкоголю, потім приїхала його дружина, але її до автомобіля не пустили.
Свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 дали суду аналогічні свідчення стосовно обставин на місці ДТП 03 липня 2014 року на автодорозі в напрямку с.Шульгівка Петриківського району Дніпропетровської області, при цьому обидва свідки підтвердили як факт знаходження ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння, оскільки у обвинуваченого була нечітка мова, запах з роту, а також нечіткі рухи, так і відмову обвинуваченого від проходження медогляду на місці ДТП і здачу крові обвинуваченим в Петриківській ЦРЛ з її опечатуванням та запломбуванням в присутності свідка ОСОБА_25 .
Свідок ОСОБА_27 підтвердила суду як факт свого перебування на місці ДТП за участю її співмешканця- ОСОБА_6 , так і факт знаходження останнього в машині працівників ДАІ, які до нього нікого не пускали, при цьому повністю спростувала твердження обвинуваченого про ніби-то передачу нею обвинуваченому ліків або води в стакані. Свідок уточнила, що саме захисник ОСОБА_6 просив її підтвердити даний факт передачі нею стакану з рідиною після ДТП обвинуваченому, однак відмовилася підтверджувати вказане, так як такого не було.
Потерпіла ОСОБА_9 , яка є матір`ю загиблої ОСОБА_19 , підтвердила факт загибелі доньки та зятя 03 липня 2014 року, про що дізналася по телефону. Зі сторони обвинуваченого та його родичів жодних заходів щодо відшкодування шкоди вжито не було, тому прохає стягнути з обвинуваченого на її користь 250000 гривень моральної шкоди, оскільки перенесла нервовий стрес та психологічну травму у зв`язку з загибеллю доньки та зятя, втратила нормальний спосіб життя, оформлює опікунство над онукою. Наполягає на максимальному терміну покарання для обвинуваченого.
Свідчення наведених вище потерпілих та свідків повністю узгоджуються як з даними протоколу огляду місця події від 03 липня 2014 року зі схемою та фототаблицею до нього /а.с.117-127 т.1/, відповідно даних якого місцем дорожньо-транспортної пригоди є ділянка «21 км.+400 м.» автошляху «Т-04-12» розташована на території Петриківського району Дніпропетровської області на якій мається горизонтальна лінія розмітки, яка розділяє зустрічні полоси транспорту, на одній з яких мається місце зіткнення автомобілів «Mitsubishi Pagero», реєстраційний номер НОМЕР_1 та «ВАЗ-2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 , які знаходяться у пошкодженому стані, з деформованими передніми частинами, при цьому автомобіль «Mitsubishi Pagero» знаходиться на зустрічній полосі руху, на поверхні дорожнього покриття наявні лише гальмівні сліди автомобіля «ВАЗ-2107», так і з даними протоколу огляду трупів ОСОБА_19 і ОСОБА_17 від 03 липня 2014 року з фототаблицями до них /а.с.128-134 т.1 та а.с.135-140 т.1/, відповідно даних яких на місці пригоди виявлені трупи вказаних потерпілих з численними тілесними пошкодженнями.
Вказане узгоджується з даними протоколу огляду від 11 липня 2014 року з фототаблицями до нього, а саме автомобіля «Mitsubishi Pagero», державний номер НОМЕР_1 , відповідно даних якого у вказаному автомобілі вилучені подушки безпеки з передніх сидінь, які спрацювали і на яких, відповідно до даних висновку судово-імунологічної експертизи № 735 від 14 серпня 2014 року, не виключена наявність поту саме ОСОБА_6 .
Висновком проведеної по справі автотехнічної експертизи № 70/29-518 від 19 серпня 2014 року з фототаблицею до неї /а.с.198-204 т.1/ підтверджено, що місцезіткнення автомобілів «Mitsubishi Pagero», реєстраційний номер НОМЕР_1 та «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходилося на смузі руху транспортних засобів у бік каналу «Дніпро-Донбас» і мало місце контактування передніми частинами вказаних автомобілів, при котрому їх повздовжні вісі розташовувалися під кутом близько 180 градусів.
Висновком же проведеної по справі автотехнічної експертизи № 70/27-459 від 04 липня 2014 року /а.с.195-196 т.1/, на яку обґрунтовано, як на доказ вини обвинуваченого послався суд першої інстанції у своєму вироку, підтверджено, що технічна можливість уникнути зіткненню з автомобілем «ВАЗ-2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 для водія автомобіля «Mitsubishi Pagero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 визначалась виконанням вимог п.10.1 ПДР України, дії водія ОСОБА_6 не відповідали вимогам вказаного пункту ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 71-Е від 28 липня 2014 року /а.с.183-186 т.1/ витікає, що смерть потерпілого ОСОБА_17 настала від закритої травми органів грудної клітини, яка супроводжувалась розривом грудного відділу аорти та ускладнилась розвитком гострої крововтрати, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння та є наслідком травматичної дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, можливо рульове колесо, що свідчить про те, що потерпілий міг знаходитися за кермом транспортного засобу.
Як витікає з висновку судово-медичної експертизи № 72-Е від 28 липня 2014 року/а.с.187-190 т.1/, смерть потерпілої ОСОБА_19 настала від закритої травми органів грудної клітини, яка супроводжувалась розривом серця та ускладнилась розвитком гострої крововтрати відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння та є наслідком травматичної дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, можливо об виступаючі частини легкового автомобіля за умов ДТП, що свідчить про те, що потерпіла могла знаходитися на передньому пасажирському сидінні транспортного засобу.
Висновком судово-медичної експертизи № 3162е від 20 серпня 2014 року /а.с.190-194 т.1/ підтверджено, що у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1-го ступеню, крововиливу, перелому латеральної стінки лівої орбіти, перелому кісток лицевого черепу та садна в лобній області ліворуч, синців у лівій параорбітальній області та на нижній повіці правого ока, синця в лівій виличній області, забійної рани підборіддя ліворуч, верхньої губи ліворуч, носової кровотечі, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я потерпілої, строком понад три тижні (більш, як 21 день), спричинені від дії тупих твердих предметів, або ударі об такі, що діяли зі значною силою, якими могли бути і виступаючі частини автомобіля при ДТП.
Всі вказані висновки судово-медичних експертів підтверджують виникнення тілесних пошкоджень у потерпілих саме при дорожньо-транспортній пригоді і повністю відповідають як обставинам та способу їх отримання, зазначеному свідками та потерпілими, так і обставинам, зафіксованим у протоколах слідчих дій, наведених вище, що дає підстави колегії суддів вважати свідчення вказаних свідків та потерпілих в частині обставин дорожньо-транспортної пригоди достовірними.
Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно оцінив сукупність наведених доказів і правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ст.286 ч.3 КК України- порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження і загибель кількох осіб.
Колегія суддів вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та зібраним доказам, наведеним у вироку, і як наслідок- такими що не можуть бути прийнятими до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що при керуванні ним транспортним засобом у вказаний в обвинуваченні час та місці останньому стало зле через біль у лівій ділянці ребер, почав гальмувати, далі нічого не пам`ятає, після чого відчув удар, і на мить втратив свідомість, вірогідніше всього потерпілий в`їхав в його автомобіль, який зупинився. Вказане ж бо повністю суперечить як свідченням потерпілої ОСОБА_10 , яка послідовно стверджувала про те, що знаходячись на задньому сидінні автомобіля «ВАЗ-2107» під керуванням ОСОБА_17 в якийсь момент руху почула, як водій ОСОБА_17 характерно висловився та різко почав застосовувати гальмування, оскільки на їхню полосу руху саме виїхав автомобіль обвинуваченого, після чого й сталося ДТП, так і протоколом огляду місця події від 03 липня 2014 року зі схемою та фототаблицею до нього /а.с.117-127 т.1/, відповідно даних якого на місці дорожньо-транспортної пригоди мається місце зіткнення автомобілів «Mitsubishi Pagero», реєстраційний номер НОМЕР_1 та «ВАЗ-2107» реєстраційний номер НОМЕР_2 , які знаходяться у пошкодженому стані, з деформованими передніми частинами, при цьому автомобіль «Mitsubishi Pagero»знаходиться на зустрічній полосі руху, а на поверхні дорожнього покриття наявні лише гальмівні сліди автомобіля «ВАЗ-2107». Вказане, з урахуванням висновку проведеної по справі автотехнічної експертизи № 70/27-459 від 04 липня 2014 року /а.с.195-196 т.1/, відповідно даних якої технічна можливість уникнути зіткненню з автомобілем «ВАЗ-2107», для водія автомобіля «Mitsubishi Pagero», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 визначалась виконанням вимог п.10.1 ПДР України, його дії не відповідали вимогам вказаного пункту ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП, висновку автотехнічної експертизи № 70/28-517 від 19 серпня 2014 року, згідно якої експертним оглядом автомобіля «Mitsubishi Pagero», а саме його робочої гальмової системи та рульового керування встановлено працездатний стан останніх, а також висновку автотехнічної експертизи № 70/29-518 від 19 серпня 2014 року з фототаблицею до нього /а.с.198-204 т.1/, згідно якого місце зіткнення вказаних вище автомобілів знаходилося на смузі руху транспортних засобів у бік каналу «Дніпро-Донбас» і мало місце контактування передніми частинами вказаних автомобілів, при котрому їх повздовжні вісі розташовувалися під кутом близько 180 градусів та відсутністю будь-яких даних про гальмівний шлях автомобіля «Mitsubishi Pagero», незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, а також звернень останнього, з огляду на наявність на місці події спеціальної служби швидкої допомоги, до працівників вказаної служби, послідуючі послідовні дії обвинуваченого, на думку колегії вказують на надуманість вказаної версії обвинуваченого ОСОБА_6 який, посилаючись на вказані ним обставини діяв саме з суб`єктивних міркувань свого захисту і яку останній сам і спростував, визнавши свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення у повному обсязі, вказавши про це у останньому слові.
Безпідставними в цьому сенсі є й твердження сторони захисту про неповноту проведеного досудового розслідування та судового слідства через необґрунтовану відмову суду першої інстанції у виклику в судове засідання експерта автотехніка та проведенні комплексної судово-медичної експертизи, на розгляд яких, як вважає сторона захисту, слід було поставити питання про застосування ременів безпеки потерпілими, можливі наслідки для потерпілих в разі застосування останніх та відповідальність водія ОСОБА_17 , з урахуванням допущених на думку захисту порушень правил дорожнього руху, за наслідки, які настали, оскільки відповідно до висновку проведеної по справі автотехнічної експертизи № 70/27-459 від 04 липня 2014 року /а.с.195-196 т.1/ при заданому механізмі дорожньо-транспортної пригоди технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Pagero» односторонніми діями водія автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_17 не визначалась і в його діях не вбачається невідповідностей вимогам п.12.3 ПДР України, які з технічної точки зору могли б знаходитися в причинному зв`язку з настанням даної події, що ж стосується наслідків вказаної дорожньо-транспортної пригоди з точки зору медичних досліджень, останні детально викладені у висновках судово-медичних експертиз, про що суд зазначив у вироку, тому будь-які припущення, висловлені стороною захисту без їх обґрунтування не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, правом же на повторне заявлення клопотання про призначення будь-яких експертиз обвинувачений та його захисник не скористалися як при подачі апеляції, так і в суді апеляційної інстанції при проведенні часткового судового слідства.
Такими, що не ґрунтуються на вимогах закону вважає колегія суддів і твердження обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляції про неповноту проведеного судового слідства з посиланням на відмову в задоволенні клопотання стороні захисту в допиті свідка ОСОБА_13 , який виїздив на місце дорожньо-транспортної пригоди у складі працівників органу МНС та долучення до матеріалів кримінального провадження фотознімків з місця ДТП, які вказували на те, що потерпілі не були пристебнуті пасками безпеки, оскільки вказані обставини були предметом дослідження в суді першої інстанції, відповідно до свідчень потерпілої ОСОБА_10 , яка безпосередньо знаходилася в автомобілі, водій автомобіля ОСОБА_17 та пасажир- ОСОБА_19 , на момент ДТП були пристебнуті пасками безпеки, що підтвердив і свідок ОСОБА_23 , сумніватися в об`єктивності вказаних свідків, одна з яких з самого початку була учасником події, а інший прибув на місце пригоди до появи спеціальних служб, у суду підстав не було, крім того про виклик свідка ОСОБА_13 та наявність фотознімків сторона захисту не заявляла в період досудового розслідування /а.с.36 т.2/, доступ до вказаних матеріалів не був наданий стороні обвинувачення в порядку вимог ст.290 КПК України, тому відмова в задоволенні цього клопотання захисту, на думку колегії, не позбавляє доказової сили наведених у вироку в цій частині доказів та не ставить під сумнів висновки суду про доведеність вини обвинуваченого.
Необґрунтованими колегія суддів вважає доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що в момент зіткнення автомобілів останній не знаходився в стані алкогольного сп`яніння, оскільки вказана заява була предметом детального з`ясування у суді першої та апеляційної інстанції, в останньому- при проведенні часткового судового слідства і як вірно зазначив суд у своєму вироку, з чим погоджується і судова колегія, вказані твердження обвинуваченого спростовуються як свідченнями свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , які в судовому засіданні суду першої інстанції детально описували ознаки, за якими визначилися зі станом алкогольного сп`яніння обвинуваченого, підтвердили факт відмови обвинуваченого ОСОБА_6 на пропозицію працівників міліції пройти медосвідування на місці ДТП шляхом продування трубки контролю, так і наявними у матеріалах кримінального провадження та дослідженими у суді як першої, так і апеляційної інстанції, в останньому- при проведенні часткового судового слідства «Висновком результатів медичного огляду» ОСОБА_6 від 03 липня 2014 року в оригіналі /а.с.141 т.1/, відповідно даних якого обвинувачений на вказану дату та час- 22 годину 55 хвилин дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння; довідки Петриківської ЦРЛ у Дніпропетровській області /а.с.149 т.1/, згідно якої у ОСОБА_6 03 липня 2014 року взята кров на аналіз у дві пробірки-«вакутаймер» та відправлена до обласного наркологічного диспансеру, а також висновком судово-токсикологічної експертизи № 5088 від 06 серпня 2014 року /а.с.161-163 т.1/, відповідно даних якої при судово-токсикологічному дослідженню газо-хроматографічним методом доставленої крові ОСОБА_6 виявлений етиловий спирт у концентрації 1,64%, що відноситься до середнього ступеню алкогольного сп`яніння.
Не може колегія суддів прийняти до уваги і твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що перед керуванням транспортним засобом останній не вживав спиртні напої, а лише після дорожньо-транспортної пригоди вжив якісь ліки з водою, ніби-то передані йому його цивільною дружиною- ОСОБА_27 , оскільки вказані твердження були детально перевірені судом першої інстанції при розгляді справи, в тому числі і шляхом допиту свідка ОСОБА_27 , яка повністю спростувала твердження обвинуваченого про передачу нею ОСОБА_6 ліків або води в стакані, уточнивши, що саме попередній захисник обвинуваченого просив її підтвердити даний факт передачі нею стакану з рідиною після ДТП обвинуваченому, однак відмовилася підтверджувати вказане, так як такого не було.
Безпідставними колегія суддів вважає посилання обвинуваченого на порушення, допущені працівниками медичного закладу та правоохоронного органу відомчих інструкцій при відібранні зразків його крові, оскільки будучи допитаним у суді першої інстанції сам обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував факту добровільного надання ним вказаних зразків лікарю у присутності понятих, що підтвердили і свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_25 та ОСОБА_20 , в присутності яких вказані зразки були відібрані, опечатані, поміщені в спеціальні пробірки-«вакутаймери». Крім того, відповідно до ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 липня 2014 року /а.с.154 т.1/ вказаний зразок крові ОСОБА_6 за № 8193 /а.с.157 т.1/ було вилучено на підставі протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 31 липня 2014 року /а.с.155-156 т.1/ та направлено для проведення судово-токсикологічної експертизи /а.с.159 т.1/, згідно даних якої, а саме дослідницької частини /а.с.162 т.1/ вказаний зразок надійшов у опечатаному паперовою етикеткою файлі з підписами понятих, слідчого, лаборанта та самого обвинуваченого ОСОБА_6 , при цьому цілісність останнього та упаковки пробірки порушена не була, що вказує як на дослідження зразка крові саме обвинуваченого ОСОБА_6 , так і на достовірність та допустимість доказів, на які послався суд першої інстанції у своєму вироку, обґрунтовуючи встановлення такого факту, як знаходження ОСОБА_6 у момент скоєння ДТП у стані алкогольного сп`яніння.
Деякі ж розбіжності між даними концентрації етилового спирту, викладеними у довідці наркологічного диспансеру- 1,82% /а.с.151 т.1/ та у висновку судово-токсикологічної експертизи № 5088 від 06 серпня 2014 року-1,64 % /а.с.161-163 т.1/ колегія суддів відносить на рахунок специфіки методів проведення досліджень, а саме у першому випадку- методом хіміко-токсикологічного аналізу, у другому- газо-хроматографічним методом, вважаючи встановленою, наявність у крові обвинуваченого ОСОБА_6 етилового спирту саме у концентрації 1,64%, відповідно даних висновку судово-токсикологічної експертизи № 5088 від 06 серпня 2014 року, що відноситься до категорії середнього ступеню алкогольного сп`яніння, як даних, які свідчать на користь обвинуваченого.
Виходячи з наведеного вище колегія суддів вважає надуманими твердження обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляції про неповноту проведеного досудового і судового слідства, яка відобразилася, на думку обвинуваченого в безпідставній відмові з боку суду про виклик в судове засідання лікаря ОСОБА_15 , який надав на запит сторони захисту лише дублікат акту медичного огляду від 03 липня 2014 року /а.с.107 т.1/, а не його оригінал та експерта-токсиколога ОСОБА_16 , оскільки результати освідування були викладені лікарем саме у «Висновку результатів медичного огляду» ОСОБА_6 від 03 липня 2014 року /а.с.141 т.1/, на який, як на доказ вини і послався суд першої інстанції і дані якого повністю узгоджуються зі свідченнями наведених вище свідків та висновком судово-токсикологічної експертизи /а.с.161-163 т.1/, за висновки якої експерт ОСОБА_16 несе кримінальну відповідальність, і які, своїй сукупності, не викликають сумнівів, з точки зору їх достовірності, належності та допустимості та вказують на той факт, що у момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 знаходився у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеню тяжкості.
Не є обґрунтованими й твердження сторони захисту про недопустимість такого доказу, як висновок судово-токсикологічної експертизи № 5088 від 06 серпня 2014 року /а.с.161-163 т.1/ з тих підстав, що відповідно до висновку імунологічної експертизи № 427-к від 07 серпня 2014 року /а.с.18-19 т.1/ група крові ОСОБА_6 не встановлена через гнильні зміни, оскільки предметом експертиз були різні дослідження, на дослідження були направлені різні пробірки-«вакутаймери» зі зразками крові ОСОБА_6 , а крім того вказаний висновок судово-токсикологічної експертизи повністю узгоджується з наведеними вище доказами, які суд першої інстанції обґрунтовано поклав у основу обвинувального вироку.
З цих же підстав не може колегія суддів погодитися і з твердженням обвинуваченого про неповноту досудового та судового слідства через відмову суду першої інстанції викликати в судове засідання експерта імунолога ОСОБА_28 , оскільки судово-імунологічна експертиза, на яку посилається обвинувачений взагалі не була покладена судом у основу вироку, а її результати не мають жодного доказового значення для встановлення обставин наявності чи відсутності у обвинуваченого ОСОБА_6 стану алкогольного сп`яніння.
Безпідставними є й твердження обвинуваченого у своїй апеляції про упередженість головуючого по справі в суді першої інстанції, яка відмовила в задоволенні клопотань обвинуваченого та сторони захисту, оскільки з цих підстав обвинуваченим заявлялося клопотання про відвід головуючого по справі, яке в першому випадку було вирішене відповідно до вимог ст.75 КПК України та ч.1 ст.81 КПК України /а.с.32 т.2/, у другому випадку- відповідно до вимог ч.4 ст.81 КПК України /а.с.50 т.2/.
Що ж стосується обраної обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання, то колегія суддів виходить з наступного.
Як витікає з вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, зазначене у вироку, суд першої інстанції хоча й послався на скоєння обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії тяжких та дані про особу винного, а саме на той факт, що останній є особою, яка раніше не притягалася до кримінальної відповідальності, по місцю роботи і проживання характеризується позитивно, а також вказав обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого- скоєння кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілих, однак, фактично встановивши в судовому засіданні, безпідставно не зазначив таку обставину, яка характеризує особу ОСОБА_6 , як наявність у нього неповнолітньої дитини /а.с.73 т.1/, а крім того й такі обставини, як наявність у обвинуваченого хворих престарілих батьків /а.с.241-242 т.1/, стан здоров`я самого обвинуваченого /а.с.237-238 т.1, а.с.158 т.2/ та часткове відшкодування матеріальної шкоди /а.с.40-41 т.1, а.с.179 т.2/, дані про які були предметом дослідження в тому числі і в суді апеляційної інстанції і які, з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим у суді апеляційної інстанції у своєму останньому слові колегія суддів вважає за можливе віднести до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 .
Тому враховуючи тяжкість скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке хоча й відноситься до категорії тяжких, однак вчиненого з необережності, обставини, що обтяжує покарання, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, усвідомлення обвинуваченим протиправності своєї поведінки з урахуванням повного визнання своєї вини, каяття та вибачення перед потерпілими в останньому слові, в своїй сукупності і дає підстави колегії судів вважати вказане тими обставинами, які впливають на висновки суду щодо призначення покарання та дають підстави суду апеляційної інстанції вважати призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції основне покарання таким, яке не є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження скоєння ним нових злочинів, тобто є явно несправедливим через свою суворість і, з урахуванням мети покарання, особи винного та обставин справи, прийти до висновку про зменшення основного виду призначеного ОСОБА_6 покарання.
Внаслідок вказаного вище обвинуваченому ОСОБА_6 слід зменшити розмір основного покарання у виді позбавлення волі, змінивши, на підставі вимог п.1) ч.1 ст.408 КПК України, ч.2 ст.409 КПК України, ст.414 КПК України вирок Петриківськго районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_6 , призначивши основне покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі, однак у меншому розмірі, з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів.
Що стосується вирішення цивільного позову потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 колегія суддів виходить з наступного.
Так, згідно з вимогами ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до вимог абзацу 7 п.2) ч.3 та абзацу 6 п.2) ч.4 ст.374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються як підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільній позов.
Тобто відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, або про покладення на засудженого обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.
Крім того, відповідно з положеннями ст.1166 ЦК України шкода, заподіяна майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка його заподіяла.
Згідно ж з вимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка його заподіяла, при наявності вини вказаної особи.
Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції, на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, врахувавши при цьому як відсутність полісу цивільної відповідальності у обвинуваченого ОСОБА_6 , який користувався вказаним автомобілем на законних підставах, так і його відсутності у власника автомобіля «Mitsubishi Pagero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить матері обвинуваченого- ОСОБА_18 , встановивши причинний зв`язок між скоєним злочином та шкодою, яка настала, а також характер та розмір шкоди, врахувавши душевні страждання потерпілої, яка втратила доньку- потерпілу ОСОБА_19 і залишилися єдиним опікуном неповнолітньої онуки- ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також як ступінь участі обвинуваченого у її заподіянні, так і його матеріальний стан, відношення останнього до наслідків злочину, який не бажав смерті потерпілої ОСОБА_19 , давши відповідну оцінку вказаним обставинам, навівши розрахунки сум, які підлягають стягненню /а.с.90 т.2/, вирішив цивільний позов потерпілої відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону та ст.1167 ЦК України, внаслідок чого колегія не бачить підстав для зміни вироку та задоволенні апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 в частині зменшення суми відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_9 .
Разом з тим, згідно з положеннями п.3) ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню.
Судом першої інстанції встановлений як факт та обставини заподіяння потерпілій ОСОБА_8 , яка є сестрою загиблого потерпілого ОСОБА_17 моральної шкоди, так і те, що вона спричинена з вини обвинуваченого.
Що стосується відшкодування матеріальної шкоди, завданої потерпілій ОСОБА_10 обвинуваченим ОСОБА_6 , то суд першої суд першої інстанції, на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, встановивши причинний зв`язок між скоєним злочином та шкодою, яка настала, а також характер та розмір шкоди, а також як ступінь участі обвинуваченого у її заподіянні, так і його матеріальний стан, відношення останнього до наслідків злочину, давши відповідну оцінку вказаним обставинам, навівши розрахунки сум, які підлягають стягненню /а.с.90 т.2/, вирішив цивільний позов потерпілої відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону та ст.1166 ЦК України, однак враховуючи кошти, які були виплачені родичами обвинуваченого потерпілій ОСОБА_10 в період розгляду справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1612 гривень (одну тисячу шістсот дванадцять) гривень /а.с.179-180 т.2/ колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_10 , встановивши останній в сумі 666 (шістсот шістдесят шість) гривень 02 (дві) копійки, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди на суму 1612 гривень потерпілій слід відмовити, як необґрунтовано заявлених.
Таким чином, з урахуванням наведеного вище, вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року відносно ОСОБА_6 і в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , а також матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_10 підлягає зміні, в решті вирок суду першої інстанції слід залишити без зін.
Яких-би то не було даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді порушення істотних вимог норм кримінального процесуального закону, котрі б тягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено.
На підставі наведеного вище, керуючись ст.376 ч.2 КПК України, ст.404 КПК України, п.2) ч.1 ст.407 КПК України, п.1), п.3) ч.1 ст.408 КПК України, ст.409 КПК України, ст.414 КПК України, ст.418 КПК України, ст.419 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначення основного покарання засудженому- змінити.
Вважати засудженим ОСОБА_6 за ст.286 ч.3 КК України до ДЕВ`ЯТИ років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на ТРИ роки.
Змінити обвинувальний вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 , зменшивши розмір стягнень на користь останньої, стягнувши з засудженого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 666 (шістсот шістдесят шість) гривень 02 (дві) копійки у відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди на суму 1612 гривень потерпілій відмовити.
В решті вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.
Апеляцію обвинуваченого ОСОБА_6 на вказаний вирок- задовольнити частково.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим ОСОБА_6 , який утримується під вартою- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4