№ 5 - 1893 ск 15
Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_6,
суддів:ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянула в судовому засіданні 7 квітня 2015 року в м. Києві касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2015 року.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2015 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Красноуральск, Свердловської області, Російської Федерації, громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1, раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2002 року за ч. 4 ст. 187 КК України на 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого, звільненого 7 жовтня 2011 року умовно-достроково на строк 3 місяці 1 день,

засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України на 3 роки позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2015 року вирок місцевого суду залишено без змін.

За вироком суду, ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 10 листопада 2014 року незаконно придбав, перевіз до свого місця проживання, а саме АДРЕСА_1, та зберігав без передбаченого законом дозволу гранату РГД-5 та запал до неї. 9 грудня 2014 року, приблизно о 23 год. 40 хв. перебуваючи в приміщенні магазину «АТБ Маркет» погрожував охоронцю магазина застосуванням вказаної гранати.

У касаційній скарзі захисник порушує питання про зміну судових рішень у зв'язку невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок суворості. При цьому посилається на те, що суди не врахували у повній мірі особу засудженого, в результаті чого призначили занадто суворе покарання. Просить застосувати до засудженого положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доводи касаційної скарги захисника про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, на думку колегії суддів, є непереконливими.

Як убачається з наданих суду касаційної інстанції копій судових рішень, при призначені засудженому покарання суди врахували ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дані про особу засудженого.

Так, обґрунтовуючи висновок щодо виду і міри покарання ОСОБА_5 та призначаючи йому покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, суди виходили з того, що засуджений вчинив тяжкий злочин, раніше неодноразово судимий, офіційно не працює, характеризується задовільно, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Також судами враховано конкретні обставини справи. Обставинами, що пом'якшують покарання засудженому, визнано щире каяття та те, що засуджений має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Обставиною, що обтяжує покарання засудженому, визнано рецидив злочинів.

Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, у тому числі на які захисник посилається у касаційній скарзі, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання засудженого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства та призначив покарання, у мінімальній межі санкції ч. 1 ст. 263 КК України.

На думку колегії суддів, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, вимог статей 65-67 КК України не порушив, оскільки призначене йому покарання відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого злочину, всім обставинам справи і є необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, як це передбачено ст. 65 КК України.

Підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим через його суворість, про що зазначає захисник у касаційній скарзі, не вбачається, як і не вбачається підстав для його пом'якшення.

При розгляді апеляції захисника, суд апеляційної інстанції перевірив доводи скарги, аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі, належним чином вмотивував своє рішення. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8