Сквирський районний суд Київської
Справа № 376/2790/13-к
Провадження № 1-кп/376/165/2013
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" грудня 2013 р.
Сквирський районний суд Київської
області

у складі: головуючого судді -
Віговського С.І.,

за участю прокурора - Гайданки
А.І.,

обвинуваченого - ОСОБА_1

захисника - ОСОБА_2

при секретарі судових засідань
- Кропивлянській С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Сквира кримінальне
провадження № 0000596 по
обвинуваченню:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та
жителя АДРЕСА_1, українця, громадянина
України, з базовою загальною середньою
освітою, неодруженого, непрацюючого,
раніше судимого 15.04.2013 року Сквирським
районним судом Київської області по
ст.ст. 185 ч.3 КК України до трьох років
позбавлення волі, звільненого на
підставі 75 КК України від відбування
покарання з іспитовим строком на один
рік,

у виненні кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 126 ч.1
КК України,-

встановив:

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_1, 16 липня
2013 року, близько 10 години ранку,
перебуваючи в стані алкогольного
сп'яніння та знаходячись на проїзній
частині по вул. Гагаріна в м. Сквира
Київської області навпроти території
приватного домоволодіння № 43, на
ґрунті раптово виниклих неприязних
відносин, які були спричинені
непорозуміннями щодо місця
знаходження особистого майна
потерпілого ОСОБА_4, виражаючи неповагу
до похилого віку останнього і
користуючись тим, що потерпілий не
зможе протистояти його діям, умисно
наніс один удар кулаком правої руки по
обличчю та один удар правою ногою по
тілу потерпілого ОСОБА_4 Внаслідок
нанесених ударів потерпілий ОСОБА_4
будь-яких тілесних ушкоджень не
отримав, але йому завдано фізичного
болю.

Обвинувачений ОСОБА_1 вину свою у
скоєнні кримінального правопорушення,
передбаченого ст. 126 ч.1 КК України,
визнав повністю і суду підтвердив
обставини вчинення ним кримінального
правопорушення, що зазначені вище.

Поскільки обвинувачений вину у
вчиненні кримінального правопорушення
визнав повністю та погодився на
скорочений порядок дослідження
доказів по справі, наслідки йому були
роз'яснені та зрозумілі, за згодою
інших учасників судового провадження,
судом відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК
України визнано недоцільним
дослідження доказів щодо тих обставин,
які ніким не оспорюються.

Діяння обвинуваченого ОСОБА_1 суд
кваліфікує за ст. 126 ч.1 КК України, як
умисне завдання побоїв, які завдали
фізичного болю і не спричинили
тілесних ушкоджень.

Крім того, зібрані в ході досудового
розслідування та досліджені в ході
судового розгляду докази
підтверджують, що ОСОБА_1 вчинив
кримінальне правопорушення,
передбачене ст. 126 ч.1 КК України в стані
обмеженої осудності.

Зокрема, згідно акту амбулаторної
комісійної комплексної судової
психолого- психіатричної експертизи №
509 від 19 листопада 2013 року, ОСОБА_1
страждав під час скоєння
інкримінованих йому дій і страждає в
даний час на легку розумову
відсталість (олігофренію в ступені
легко вираженої дебільності) з
емоційно-вольовими розладами. Він міг
під час скоєння інкримінованих йому
дій і може в даний час усвідомлювати
свої дії та керувати ними, але не
повного мірою. За своїм психічним
станом він потребує застосування
примусових медичних заходів - надання
амбулаторної психіатричної допомоги в
примусовому порядку. За своїм
психічним станом він може приймати
участь в слідчих діях. ОСОБА_1 під час
скоєння інкримінованих йому дій
перебував у стані простого
алкогольного сп'яніння, який посилив
наявні у нього емоційно-вольові
розлади (емоційно-вольову нестійкість,
дратівливість) і, таким чином, вплинув
на його поведінку під час скоєння
інкримінованих йому дій. ОСОБА_1
притаманні наступні
індивідуально-психологічні
особливості: примітивність суджень та
обмеженість кругозору, переважно
конкретний характер мислення,
недорозвиненість понятійного мислення
та інтелектуальна недостатність,
інертність уваги, переважання
механічного запам'ятовування, зниження
здатності до прогнозування віддалених
наслідків своїх вчинків, емоційно-
вольова нестійкість, підвищена
дратівливість. Дані
індивідуально-психологічні
особливості обмовленні наявністю у
нього психічного захворювання, суттєво
вплинули на його поведінку під час
скоєння інкримінованих йому дій. За
своїм психічним станом, ОСОБА_1, під час
скоєння інкримінованих йому дій, міг
правильно сприймати фактичну сторону
обставин та подій, що мають значення по
справі та давати про це показання.
Соціальна небезпечність ОСОБА_1
зумовлена його інтелектуальною
недостатністю та емоційно вольовим
розладом ( а.с. 50-51 ).

Виходячи з вищевказаного, суд вважає
визнати ОСОБА_1 обмежено осудним,
оскільки судом встановлено, що він під
час вчинення кримінального
правопорушення, через наявний в нього
психічний розлад, не був здатний повною
мірою усвідомлювати свої дії та
керувати ними.

Відповідно до вимог ст. 20 КК України
підлягає кримінальній
відповідальності особа, визнана судом
обмежено осудною. Визнання особи
обмежено осудною враховується судом
при призначенні покарання і може бути
підставою для застосування примусових
заходів медичного характеру.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 504 КПК
України, суд, ухвалюючи вирок, може
врахувати стан обмеженої осудності як
підставу для застосування примусових
заходів медичного характеру

При призначенні покарання
обвинуваченому, суд враховує ступінь
тяжкості вчиненого кримінального
правопорушення, особу обвинуваченого,
обставини, які пом'якшують та обтяжують
покарання.

ОСОБА_1 раніше судимий, по місцю
проживання характеризується
позитивно, кримінальне правопорушення
вчинив у стані обмеженої осудності.

До обставин, що пом'якшують покарання
ОСОБА_1 суд відносить щире каяття.

До обставин, що обтяжують покарання
ОСОБА_1, суд, відповідно до вимог ст. 67 КК
України, відносить рецидив злочину та
вчинення злочину особою, що перебуває в
стані алкогольного сп'яніння.

Враховуючи особу обвинуваченого
ОСОБА_1, обставини, які обтяжують та
пом'якшують його покарання та з
урахуванням того, що обвинувачений
вчинив кримінальне правопорушення в
стані обмеженої осудності, суд прийшов
до висновку про доцільність
призначення покарання ОСОБА_1 по ст. 126
ч.1 КК України у виді штрафу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України
призначене обвинуваченому покарання у
виді штрафу підлягає виконанню
самостійно від призначеного покарання
за вироком Сквирського районного суду
Київської області від 15.04.2013 року за
яким ОСОБА_1 засуджено по ст.185 ч.3 КК
України до трьох років позбавлення
волі, на підставі ст.75 КК України
звільнено від відбування покарання з
іспитовим строком на один рік.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 20,
93, 94 КК України, ст. 504 КПК України, суд
вважає застосувати до ОСОБА_1
примусовий захід медичного характеру -
надання амбулаторної психіатричної
допомоги в примусовому порядку.

Процесуальні витрати та речові докази
по справі відсутні.

Виходячи з вищевказаного, керуючись ст.
370,374 КПК України, суд,-

засудив:

ОСОБА_1, визнати винним у вчиненні
кримінального правопорушення
передбаченого ст. 126 ч.1 КК України та
призначити йому покарання у виді
штрафу розміром тридцять
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян - п'ятсот десять гривень.

Призначене ОСОБА_1 покарання у виді
штрафу виконувати самостійно від
призначеного покарання за вироком
Сквирського районного суду Київської
області від 15.04.2013 року за яким його
засуджено по ст.185 ч.3 КК України до
трьох років позбавлення волі, на
підставі ст.75 КК України звільнено від
відбування покарання з іспитовим
строком на один рік.

На підставі п.1 ч.1 ст. 94 КК України
застосувати до ОСОБА_1 примусовий захід
медичного характеру - надання
амбулаторної психіатричної допомоги в
примусовому порядку.

Апеляційна скарга на вирок суду може
бути подана до апеляційного суду
Київської області протягом тридцяти
днів з дня його проголошення через
Сквирський районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не буде подано.
У разі подання апеляційної скарги
вирок, якщо його не буде скасовано,
набирає законної сили після ухвалення
рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Віговський С. І.