АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/82/15 Справа № 191/3643/13-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2 ,
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровськ кримінальне провадження № 0000506 за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2014 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вербівське, Васильківського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, раніше не судимого, розлученого, маючого на утриманні малолітнього сина, 2008 року народження, прописаного по АДРЕСА_1 , мешкаючого по АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 187, ч.2 ст.121, ч.3 ст.357 КК України,

За участю прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

захисника потерпілої ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч.4 ст.187 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна, яке є особистою власністю засудженого; за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі; за ч.3 ст.357 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно йому призначено до відбування покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна, яке є особистою власністю обвинуваченого.

В апеляції та доповненнях до неї:
Обвинувачений ОСОБА_7 , не згоден з даним вироком, просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2014 році», пом`якшити покарання до 7 років позбавлення волі, посилаючись на те, що він позов потерпілої визнав повністю і зобов`язується його виплачувати, раніше не судимий, у лікарів нарколога та психіатра не знаходився, має на утриманні малолітню дитину, 2008 року народження.

В доповненні до своєї апеляційної скарги, вважає вирок незаконним і необґрунтованим через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. На його думку, суд не звернув увагу на той факт, що він був запрошений в дім самою ОСОБА_13 , при цьому в нього не було мети на заволодіння чужим майном, він не нападав на неї, не наносив їй удару кулаком в потиличну частину голови, а лише захищався, оскільки вона його штовхала, висловлювалася в його адресу нецензурними словами, попсувала його одяг, тому він штовхнув потерпілу і вона впавши на підлогу, отримала тілесні ушкодження. Посилається, що умислу на розбійний напад в нього не було, що на його думку підтверджено показами свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які пояснювали, що «обстановка в будинку не порушена, всі речі лежать акуратно, слідів боротьби не було». Вважає, що він хоча і взяв в будинку паспорт ОСОБА_13 але не знав, що в ньому знаходиться її пенсійна картка ПАТ КБ «Приват-Банк», та викладене підтвердив під час слідчого експерименту, який було проведено в судовому засіданні 23 вересня 2011 року. Також на його думку, судом невірно застосовано кримінальний закон, оскільки на протязі досудового і судового слідства він давав покази, що в нього не було умислу на вчинення розбою та вбивства, а він, штовхнувши потерпілу, з необережності спричинив їй смерть. Крім цього, вважає, що що на судовому слідстві до нього слідчим були застосовані міри морального та фізичного впливу, внаслідок чого він вимушений був надавати неправдиві свідчення, про що в протоколі допиту від 19 березня 2011 року він написав, що «покази давав недобровільно». На його думку, його вину у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст. 187, ч.2 ст.121 КК України не доведено. Вважає себе винним в скоєнні злочинів передбачених ч.1 ст.119, ч.1 ст.185, ч.3 ст.357 КК України. Просить перекваліфікувати його дії з ч.4 ст. 187 КК України на ч.1 ст.185 КК України, та з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119, ст.185 КК України, а кваліфікацію скоєного за ч.3 ст.357 КК України вважає вірною, та просить призначити покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

В запереченнях потерпілої ОСОБА_18 на дану апеляційну скаргу, остання з доводами обвинуваченого категорично не згодна . Вважає, що вину обвинуваченого у скоєному повністю доведено, юридична кваліфікація є вірною. На її думку, обвинувачений виявляє нещирість, викривляє дійсні обставини справи, навмисно змінив покази щодо обставин події та щодо відсутності умислу на розбій для того, що б уникнути відповідальності за злочин, передбачений ч.4 ст. 187 КК України, та за навмисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень її матері- ОСОБА_13 .. Посилається, що по даному кримінальному провадженню не було допущено суттєвих порушень Закону. Вважає безпідставними та надуманими заяви ОСОБА_7 про застосування до нього заборонених методів ведення слідчих дій, остільки в ході проведених перевірок вказане не знайшло підтвердження, а свідок ОСОБА_19 пояснював, що до ОСОБА_7 не застосовувалися ніякі методи незаконного впливу, що покази той надавав добровільно. і зокрема, вказував, що пенсійну картку ПАТ КБ «Приват-Банк», яка належала ОСОБА_13 , ОСОБА_7 побачив ще в домі. Вважає, що обвинувачений в доповненні до своєї апеляційної скарги продемонстрував своє дійсне відношення до вчинених злочинів, не розкаявся, намагаючись ввести суд в оману.

Просить суд даний вирок залишити без змін, а апеляцію обвинуваченого - без задоволення.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що 09 березня 2011 року, приблизно о 15:00 годині, зайшовши за згодою ОСОБА_13 до її житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 , він попросив у останньої грошові кошти, які були йому необхідні для проїзду в м. Дніпропетровськ. Отримавши від пенсіонерки ОСОБА_13 15 грн.. яка здалась йому недостатньою, він висловив їй свої претензії з цього приводу. Однак, ОСОБА_13 більше грошових коштів не мала і для підтвердження цього факту продемонструвала обвинуваченому свій паспорт, в якому знаходилися також пін-код і її пенсійна картка ПАТ КБ «Приват-Банк», а далі поклала їх на табурет в кухні будинку та, обурившись поведінкою ОСОБА_7 стала виштовхувати його з дому. Побачивши на табуреті пенсійну картку ПАТ КБ «Приват-Банк» і усвідомлюючи, що на даній картці можуть знаходиться грошові кошти, в обвинуваченого виник умисел нападу на потерпілу з метою викрадення її майна за допомогою застосування до неї насильства небезпечного для життя і здоров`я та спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 .. При цьому ОСОБА_7 напав на ОСОБА_13 , став штовхати руками її руками, в результаті чого остання, в силу свого похилого віку, не втрималася на ногах і впала на підлогу вниз обличчям з висоти власного зросту. Останній, продовживши реалізувати свої злочинні наміри, спрямовані на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, поєднаних з насильством небезпечним для життя і здоров`я ОСОБА_13 , маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, умисно завдав ОСОБА_13 , яка в цей час підіймалась з підлоги, удар невстановленим слідством предметом в потиличну частину голови, від чого остання знову впала на підлогу і більше не піднімалася. Далі ОСОБА_7 відкрито заволодів пенсійною карткою потерпілої, на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 1574,36 грн., паспортом, та з місця вчинення злочину з викраденим зник.

В результаті застосування насильства ОСОБА_13 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: забитої рани голови, синця на обличчі, крововиливи у м`які тканини голови, лінійного перелому кісток склепіння черепа з переходом на основу черепа, крововиливи на і під оболонку мозку і у речовину головного мозку, набряку головного мозку, які в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого настала її смерть від черепно-мозкової травми з переломом кісток основи та склепіння черепа, крововиливу під оболонки та в речовину головного мозку.

Потім після 19 години 09 березня 2011 року ОСОБА_7 прибувши у м. Дніпропетровськ, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння майном ОСОБА_13 , знаходячись біля терміналу № 5897, по вул. Глінки, 2 в ТЦ «Мост Сіті», попросив невідомого йому чоловіка, отримати з картки ПАТ КБ «Приват-Банк», що належить ОСОБА_13 кошти готівкою в сумі 1550 грн.. заволодівши таким чином грошовими коштами потерпілої, ОСОБА_7 розпорядився ними на свій розсуд.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти доводів приведених в апеляції та доповненнях до неї обвинуваченого, прохав вирок залишити без змін, думку потерпілої ОСОБА_20 , яка заперечувала проти задоволення апеляції обвинуваченого, вважаючи вирок законим та обґрунтованим, думку захисника потерпілої ОСОБА_11 , яка підтримала вказані доводи ОСОБА_21 , думку ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляцію та доповнення до неї та просив їх задовольнити, думку його адвоката ОСОБА_12 , який також підтримав вказану позицію підзахисного, проаналізувавши доводи, викладені в апеляції обвинуваченого, в доповненнях до неї, та в судовому засіданні, проаналізувавши доводи в запереченнях потерпілої на апеляцію, дослідивши відповідні документи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає лише частковому задоволенню з наступних підстав.

Формулювання судом обвинувачення і висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні ним злочинів, при зазначених у вироку обставинах відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

Ствердження ОСОБА_7 про недоведеність вини обвинуваченого у скоєних злочинних діях, спростовані поясненнями потерпілої ОСОБА_20 , яка поясняла, що 11.03.2011 року від сусіда ОСОБА_14 їй стало відомо, що останній виявив труп матері на полу в її будинку, який був зачинений, світло відсутнє, остільки пробки були викручені. Коли вона приїхала, то обличчя матері впізнати було не можливо, так як воно було посинівшим та зліплено з крові та волосся. Телефон матері був розібраний, сімкарта була відсутня, також не було знайдено паспорт матері та пенсійну картку.

Свідок ОСОБА_14 показав, що на прохання доньки потерпілої, він вранці 11.03.2011 року поїхав до будинку ОСОБА_13 в с. Новоіванівка, де разом зі знайомими ОСОБА_22 та ОСОБА_23 витягли шибку, проникли в будинок, та виявили ОСОБА_13 лежачу на підлозі, обличчям вниз, без ознак життя. При цьому світло в будинку було відсутнє, остільки пробки були викручені.

В свою чергу свідки ОСОБА_16 . ОСОБА_23 надали в суді аналогічні свідчення.

Пояснення вказаних свідків, потерпілої повністю узгоджуються між собою та з іншими належно добутими судом доказами.

З протоколу відтворення обстановки та обставин події від 20.03.2011 року вбачається, що ОСОБА_7 розповів і показав коли, де і за яких обставин скоїв злочин, а саме вказав місце, де потерпіла винесла паспорт, кошти та банківську картку, а також вказав місце, де був виявлений ключ від вхідних дверей, який викинув обвинувачений після скоєння злочину (том 2, а.с.116-118).

В обґрунтування доведеності вини обвинуваченого у скоєному суд послався на протокол огляду місця події від 11.03.2011 року з фототаблицями, згідно якого у вітальній кімнаті житлового будинку на підлозі між шафою і телевізором виявлено тіло ОСОБА_13 (том 2, а.с.6-8). Крім цього, протоколом огляду місця події від 13.06.2013 року встановлено, що в даному житловому будинку, підлога зроблена з дерев`яних дощичок, поверхня яких гладка, без виступів (том 5 а.с. 20-25). Тому вказаним, спростовані доводи обвинуваченого, що смерть потерпілої могла настати від падіння на нерівну підлогу.

Протоколом огляду місця події від 20.03.2011 року встановлено, що в квітковому горщику у будівлі потерпілої була виявлена сім-карта мобільного оператора «UMS», яка належала останній (том 2 а.с.120).

Згідно акту судово-медичного дослідження трупа, смерть ОСОБА_13 настала від черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепа, крововиливу під оболонки та речовину головного мозку. Тілесні ушкодження утворилися незадовго до смерті від дії тупого предмета (предметів) або при ударах об такі. Рана на голові утворилася в результаті дії тупого твердого предмета (або його частиною), що контактуюча поверхня - лінійно заокруглене ребро. Всі тілесні ушкодження в області голови відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої.

Відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи № 7 / 29-2011р ./ «Е» від 23.05.2011 року локалізація, давність утворення, характер травмуючого предмета і механізм утворення тілесних ушкоджень, які були виявлені при дослідженні трупа ОСОБА_13 не суперечать обставинам, зазначеним ОСОБА_24 під час відтворення обстановки та обставин події (том 2, а.с.131-132). Крім цього, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 50 від 14.04.2014 року. всі виявлені у потерпілої тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми є прижиттєвими. Ушкодження у вигляді крововиливу в м`які покривні тканини голови правої скронево-тім`яної ділянки, синця повік правого ока з переходом на скроневу ділянку, переломом кісток черепу, крововиливи над-, під оболонки мозку не несуть характерологічних властивостей травмуючого предмету, тому конкретизувати його не можливо, таким могли бути і рука, стиснена в кулак, або предмет, який має аналогічні травмуючи властивості. Забійна рана потиличної ділянки праворуч спричинена від дії тупого твердого предмету ( або його частину) контактуюча поверхня якого лінійне заокруглене ребро, довжиною в межах контакту з травмованою ділянкою голови не більше 46 мм, з нерівною, можливо рифленою поверхнею, що підтверджується даними медико-криміналістичного дослідження шматка шкіри голови (Акт № 181 від 25.03.2011 року). Локалізація та характер ушкоджень виявлених в правій тім`яно-скроневій ділянки голови не характерні виникненням внаслідок самостійного падіння з висоти власного зрості на рівну дерев`яну підлогу та ударом о неї. Забійна рана потиличної ділянки праворуч також не могла виникнути внаслідок самостійного падіння або падіння після наданого тілу прискорення з висоти власного зросту та ударом цією ділянкою голови о рівну дерев`яну підлогу.

Також висновком експерта № 248 від 15.04.2011 року встановлено, що на представлених для дослідження двох кофтах, куртці та чотирьох платках була встановлена кров потерпілої ОСОБА_13 (том 2 а.с. 198-201).

Отже ОСОБА_7 , завдаючи потерпілій удар в життєво важливий орган, згідно висновків комісії експертів, усвідомлював (не міг не усвідомлювати) суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав (не міг не передбачати з огляду на характер завданих тілесних ушкоджень, їх локалізацію) його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті постраждалої і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання. Тому районний суд, належно проаналізувавши зібрані докази, в сукупності з висновком лікарів психіатрів, обгрунтовано прийшов до висновку, що обвинувачений діяв з умислом на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої.

Виходячи з вищевикладеного, доводи ОСОБА_7 , що він був запрошений в дім ОСОБА_13 лише для того що б попити води, та при цьому він не мав наміру з застосуванням насильства заволодіти її коштами, не спричиняв їй вказані вище тілесні ушкодження, не відповідають фактичним обставинам справи, остільки спростовані поясненнями потерпілої, вказаних свідків, протоколами огляду місця події та протоколом відтворення обстановки та обставин події, за участю обвинуваченого. Районним судом правильно встановлено, що потерпіла проживала в будинку сама, була людиною похилого віку, підтримувала стосунки з родичами, сторонніх осіб до свого будинку не запрошувала, а обвинуваченому також було відомо про те, що ОСОБА_13 проживає лише одна, і її будинок знаходиться на краю с. Новоіванівка і поруч сусідніх будинків не має. Тому обвинувачений і вирішив зайти в дім до останньої саме з метою отримання грошових коштів, які були йому необхідні для проїзду в м. Дніпропетровськ. Суд, на підставі зібраних доказів прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинувачений перебуваючи в будинку постраждалої, вже до цього знав, що у нього не має коштів на зворотній шлях до місця проживання, що було підтверджено і самим обвинуваченим в ході проведення слідчого експерименту. Приймаючи до уваги його дії по реалізації своєї мети по заволодінню майном ОСОБА_13 , а саме той факт, що після того, як остання після демонстрації обвинуваченому паспорту з пенсійною карткою та передачі наявних у неї лише 15 гривень, він став виказувати невдоволення та спровокував сварку з потерпілою, тому остання почала виштовхувати його з кімнати, і тоді ОСОБА_7 , реалізуючи свій намір на заволодіння майном потерпілої, штовхнув її спочатку руками, від чого та впала на підлогу, а потім навмисно завдав їй невстановленим предметом у життєво важливий орган в потиличну частину голови, спричинивши тяжке тілесне ушкодження, від якого потерпіла померла. В ході розбійного нападу ОСОБА_7 заволодів паспортом та пенсійною карткою потерпілої, усвідомлюючи, що на картці можуть бути кошти. Далі, як пояснював в ході слідчого експерименту обвинувачений, він взяв в кімнаті мобільний телефон ОСОБА_13 , витягнув з нього картку і сховав у землю квіткового горщика, в коридорі викрутив пробки з електролічильника, щоб згасло світло, закрив вхідні двері в будинок на ключ, а ключ викинув у сніг, аби таким чином приховати сліди злочину. Як вбачається з протоколу слідчого експерименту, ОСОБА_7 , після скоєного розбійного нападу, побіг на ЖД станцію Письмова на електропоїзд, та не доходячи до вокзалу, оглянув паспорт ОСОБА_13 , де під обкладинкою побачив квитанцію, на якій був записаний ідентифікаційний код банківського рахунку картки. Приїхавши ввечері в м. Дніпропетровськ, він з банкомату на вул. Глінки, за допомогою незнайомого хлопця зняв з рахунку ОСОБА_13 грошові кошти у розмірі 1550 грн., якими розпорядився на свій розсуд з співмешканкою. При проведенні слідчого експерименту будь-яких скарг на дії слідчого, обвинувачений не мав.

Як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_25 , він ввечері 09.03.2011 року у Дніпропетровську, на вул. Глінки, 2, на прохання раніше йому незнайомого хлопця зняв з рахунку в банкоматі близько 1500 грн.. При цьому останній був дуже розчарований, тим, що він не мав можливості зняти 25 гривень, які залишились на картці. В подальшому він впізнав ОСОБА_7 по фотографії, яку йому пред`явили працівники міліції. Також він поясняв, що коли перебував в приміщенні Васильківського РВ, так як був затриманий працівниками міліції, то чув допит обвинуваченого ОСОБА_7 , який надавав свідчення, що пенсійну картку ОСОБА_13 та паспорт він забрав у потерпілої, ще коли перебував в будинку у останньої.

Наведене вище підтверджено і протоколом пред`явлення фотознімків для впізнання від 19.03.2011 року, згідно якого свідок ОСОБА_25 впізнав особу, а саме ОСОБА_7 , якому, на його прохання, допомагав 09.03.2011 року при знятті грошових коштів з картки КБ «Приватбанк» з банкомата, розташованого в м. Дніпропетровську в ТЦ «Мост-Сіті центр» (том 2, а.с.76,78-80). При цьому згідно роздруківки, по рахунку з пенсійної картки ОСОБА_13 о 19.21 годин 09.03.2011 року були зняті готівкові кошти в сумі 1550 грн. (том 2, а.с.136-153).

Будь-яких підстав для сумніву в об`єктивності даних протоколів, роздруківки та наданих свідками пояснень, колегія суддів перевіркою матеріалів провадження не виявила.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 17.06.2013 року встановлено, що обвинувачений показав місце скоєння злочину, вказав обставини та механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_13 (том 5 а.с.42-43). В той же час, висновком експерта № 29/Е від 19.06.2013 року, та аналізом зібраних доказів, спростовано свідчення обвинуваченого, які не відповідають механізму заподіяння тілесних ушкоджень, характеру, чисельності та їх локалізації.

Колегія суддів, вважає безпідставними доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що тілесні ушкодження, виявлені у Анісімової, були спричинені лише кулаком руки, оскільки вони спростовані як висновками судово-медичних експертиз, проведених в ході досудового слідства, так і комісійною судово-медичною експертизою, з яких вбачається, що тілесне ушкодження, а саме забійна рана потиличної ділянки праворуч, було спричинено від дії тупого твердого предмету(або його частиною), контактуюча поверхня якого лінійне закруглене ребро, довжиною в межах контакту з травматичною ділянкою голови не більше 46 мм, з нерівною, можливо, рифленою поверхнею. Останнє підтверджується також даними медико-криміналістичного дослідження шматка шкіри голови (Акт №181 від 25.03.2011 року). Тобто, районий суд вірно прийшов до висновку, що завдати потерпілій вказане тілесне ушкодження, яке призвело до зазначених вище наслідків лише кулаком руки неможливо, та обгрунтовано зробив висновок, що обвинувачений вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, вчинений із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої.

Доводи обвинуваченого, що він не нападав на ОСОБА_13 , а захищався від неї, та вона спричинила йому тілесні ушкодження - є надуманими і спростовуються висновком експерта № 97-2011 «Е» від 23.05.2011 року, згідно якого будь- яких тілесних ушкоджень у обвинуваченого не виявлено (том 2 а.с. 126-127). Крім того, доводи обвинуваченого спростовуються і протоколом проведення слідчого експерименту від 17.06.2013 року під час якого він показав місце скоєння злочину, вказав обставини та механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_13 (том 5 а.с.42-43)

При цьому районний суд критично оцінив ствердження обвинуваченого про те, що удари він завдавав, у зв`язку з тим, що образився на потерпілу так як вона виштовхувала його з будинку, як такі, що є надуманими, оскільки, приймаючи до уваги похилий вік постраждалої, обстановку вчинення злочинів, обвинувачений мав можливість відмовитися від вчинення злочину, залишити місце та втекти без завдання таких тяжких ушкоджень у життєво важливий орган - в голову.

Колегією суддів перевірено і доводи обвинуваченого, що він виявив пенсійну картку потерпілої ОСОБА_26 на останній сторінці паспорту під обкладинкою не в її кімнаті, а лише тоді коли перебував вже на залізничній станції та відкрив паспорт, тому у нього не було мотиву на розбійний напад на потерпілу ОСОБА_13 .. Але вказані доводи є надуманими, оскільки потерпіла ОСОБА_20 в судовому засіданні поясняла, що мати ОСОБА_13 мала проблеми з пам`яттю, у зв`язку з чим, речі завжди складала на видному місці, а сама пенсійна картка у неї була завжди в паспорті на першій сторінці під обкладинкою, щоб її було видно. Крім цього, свідок ОСОБА_27 поясняв суду, що перебуваючи в Васильківському РВВС, він чув, що обвинувачений добровільно повідомив працівникам міліції, що паспорт та пенсійну картку він забрав завчасно ще в будинку потерпілої ОСОБА_13 ..

Тому колегія суддів вважає надуманими і доводи ОСОБА_7 , що паспорт він забрав лише для того, щоб помститись потерпілій ОСОБА_13 ..

Перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що скоєне обвинуваченим правильно кваліфіковано за ч.4 ст.187 КК України, як умисний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; за ч.2 ст.121 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя і здоров`я в момент заподіяння, що спричинили смерть потерпілої, та за ч.3 ст.357 КК України. як умисне незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом. Докази зібрані по справі є належними, допустимими, достовірними.

Доводи захисника та ОСОБА_7 про відсутність у останнього умислу на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, вчинений із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та про необхідність перекваліфікації його дій з ч.4 ст.187 КК України, на ч. 1 ст. 185 КК України, та про те, що його дії також необхідно перекваліфікувати зі ст..121 ч.2 КК України на ст.119 того ж КК України, бо на його думку, він , відштовхнувши потерпілу лише руками, яка впала на підлогу, спричинив смерть потерпілій з необережності, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються вище приведеними поясненнями потерпілої, свідків, протоколами слідчих дій, висновками судово-медичних експертиз, та іншими наведеними у вироку доказами.

Доводи обвинуваченого приведені в доповненнях до апеляційної скарги - щодо допущених, на його думку, порушень вимог КПК України під час досудового слідства, що слідчим було застосовано до нього засоби морального та фізичного впливу, і що він вказав, що покази давав не добровільно. Але як видно, з матеріалів провадження( т.2.а.с.113), ОСОБА_7 було роз`яснено процесуальні права та задоволено бажання надати захисника з моменту проведення відтворення обставин події. Є необґрунтованим і довід обвинуваченого, про фальсифікацію матеріалів провадження, зокрема про відсутність протоколу його допиту від 19.03.2011 року, але насправді оригінал даного документу міститься в т.2 108-110,

Крім цього, в ході перевірки скарг обвинуваченого, прокурором було з`ясовано відповідні доводи ОСОБА_7 на неправомірні, на його думку, дії працівників міліції, та про те, що він недобровільно надавав пояснення, про що вказав у даному протоколі. За результатами перевірки було винесено відповідну постанову, про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно слідчих, та повідомлено обвинуваченому про розгляд скарг(т.4 а.с.11-112):т.4 а.с.110,121,122).

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що при проведені кримінального провадження було дотримано вимоги КПК України, а судовий розгляд також проведено повно, всебічно, з ретельним дослідженням всіх доказів, з перевіркою всіх версій обвинуваченого, захисту, в тому числі і аналогічних наведеним в апеляції.

Отже доводи обвинуваченого з вказаного приводу також є безпідставними та задоволенню не підлягають.
При перевірці матеріалів кримінального провадження щодо доведеності вини обвинуваченого у фактично скоєному, викладення фактичних обставин події скоєних ним злочинів, - істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, колегією суддів не встановлено.
Колегією суддів перевірено і обґрунтованість призначеного обвинуваченого покарання.
Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, обставини, що впливають на покарання, Районним судом враховано ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, два з яких, законом віднесено до тяжкого та особливо тяжкого (ч.2 ст.121 КК України; ст. ч.4 ст. 187). Щодо особи обвинуваченого суд урахував, що він раніше не судимий, та має на утриманні малолітню дитину, що є пом`якшуючою обставиною згідно ст.66 КК України. Районний суд також обгрунтованно врахував. що злочин, скоєний обвинуваченим, вчинено щодо особи похилого віку, що правильно визнано обтяжуючою обставиною, згідно ст.67 КК України.
При вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України, суд шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначив обвинуваченому покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі. Також суд застосував і конфіскацією майна обвинуваченого, яке є його особистою власністю.

Разом з тим, перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд допустився певної помилки при призначенні покарання обвинуваченому. Адже попереднім вироком від 24 жовтня 2011 року, ОСОБА_7 за ч.4 ст.187 КК України було призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі, з конфіскацією ? майна, яке є особистою власністю обвинуваченого, та при застосуванні ст.70 ч.1 КК України, визначивши остаточне покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі, суд також призначив йому конфіскацією ? майна, яке є особистою власністю обвинуваченого.
В той же час, вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2014 року, ОСОБА_7 за ч.4 ст.187 КК України було призначено покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією майна, яке є особистою власністю обвинуваченого, та при застосуванні ст.70 ч.1 КК України, визначивши остаточне покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі, суд також призначив йому конфіскацією майна, яке є особистою власністю обвинуваченого.
Враховуючи, що при скасуванні попереднього вироку, судове рішення було відмінено із-за процесуальних порушень, а не із підстав мякості призначеного покарання, районний суд в такому випадку при постановленні вироку 08 серпня 2014 року, не міг призначити обвинуваченому більш суворе покарання, ніж було призначено попереднім вироком, а тому в частині призначення покарання, даний вирок не можна визнати законним і він підлягає зміні. При цьому, колегія суддів вважає за необхідне пом`якшити ОСОБА_7 призначене покарання за ч.4 ст.187 КК України з 8 років 6 місяців позбавлення волі до 8 років позбавлення волі , з конфіскацією ? майна, яке є особистою власністю обвинуваченого. В той же час, на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ст.121 ч.2, ст..357 ч.3 КК України, колегія суддів вважає за необхідне остаточно призначити ОСОБА_7 покарання, шляхом часткового складання призначених покарань, - у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією ? майна, яке є особистою власністю обвинуваченого.
Враховуючи характер та ступень тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, даних про його особу, та виходячи з того, що потерпіла категорично наполягає на суворому покаранні ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, вказане покарання за своїм видом та розміром буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
В решті вирок є законим та обґрунтованим.
Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає також необгрунтованими і доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про необхідність застосування до нього Закону України «Про амністію» в 2014 році, остільки вчинені ним злочини відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочинів, і він не відбув відповідного терміну покарання.
Будь-яких підстав для пом`якшення покарання до фактично відбутого, про що прохає обвинувачений в апеляції, колегія суддів виходячи з вищенаведеного, також не знаходить.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 404,407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2014 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Пом`якшити ОСОБА_7 призначене покарання за ч.4 ст.187 КК України до 8 років позбавлення волі, з конфіскацією ? майна, яке є особистою власністю обвинуваченого.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.4 ст.187, ст.121 ч.2, ст..357 ч.3 КК України, остаточно призначити покарання ОСОБА_7 , шляхом часткового складання призначених покарань, - у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі, з конфіскацією ? майна, яке є особистою власністю обвинуваченого.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала суду набирає чинності з моменту її проголошення.
На ухвалене рішення судів першої та апеляційної інстанції може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, що утримається під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали апеляційного суду.

Судді :

_____________ ____________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4