АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000681 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2015 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народився у м.Ленінград РФ, проживає за адресою АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
та за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року, якою відмовлено у скасуванні арешту на майно.
Учасники кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_8
потерпіла ОСОБА_9
представник потерпілої ОСОБА_10
захисник ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_7 .
Не погоджуючись з вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2015 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки; стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 11219,36 гривень та в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 гривень, захисником обвинуваченого ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, в якій він просить змінити вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2015 року , оскільки призначене покарання у виді реального відбуття позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами не відповідає особі обвинуваченого, застосувати до ОСОБА_7 вимоги ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання, надавши іспитовий строк та скасувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту автомобіля «Хонда Аккорд», державний номер НОМЕР_1 , що належить обвинуваченому, скасувати. Затвердити мирову угоду між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 про відшкодування останнім потерпілій моральної шкоди у розмірі 280000 гривень за умов, викладених у мировій угоді.

В обґрунтування заявлених вимог захисник посилається на те, що ОСОБА_7 скоїв неумисний злочин, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаюється у вчиненому, визнав вину в повному обсязі, відшкодував потерпілій спричинену шкоду в розмірі 30000 гривень, позитивно характеризується, є біженцем з території АР Крим, використовував власний транспортний засіб на території м.Дніпропетровська тільки з серпня 2014 року, а тому помилково допустив, що він рухався по головній дорозі, в момент дорожньо-транспортної пригоди був у тверезому стані, раніше не судимий, має постійне місце роботи та мешкання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутні обставини, які б могли обтяжувати його покарання, проявляє ініціативу щодо збільшення суми відшкодування шкоди шляхом укладення мирової угоди. Зазначені обставини на думку апелянта дають підстави для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання та скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Крім того, судом не було вирішено долю речового доказу - автомобіля «Хонда Аккорд», державний номер НОМЕР_1 , на який був накладений арешт.

А також вказує на те, що щодо відшкодування моральної шкоди між обвинуваченим та потерпілою укладено мирову угоду, яку він просить затвердити.

За вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за наступних обставин:
10 жовтня 2014 року, приблизно о 22 годині 40 хвилин ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем Хонда Акорд, р/н НОМЕР_1 , належний йому на праві власності, рухався по пр. Карла Маркса з боку вул. Олеся Гончара у напрямку вул. Фурманова в м.Дніпропетровську. Під час руху ОСОБА_7 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та їх змінам, наближаючись до перехрестя нерівнозначних доріг з пр. Гагаріна, рухаючись по другорядній дорозі пр. К.Маркса, не дав дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі пр.Гагаріна, не зупинив керований ним автомобіль перед дорожньою розміткою 1.12 (споп-лінією), продовжив рух, чим порушив вимоги п.16.3 та 16.11 ПДР України, згідно яких: У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засо бам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів; На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем УАЗ 3962, р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався через перехрестя по головній дорозі пр. Гагаріна, з боку вул. Чернишевського, у напрямку пл. Жовтневої.

Внаслідок ДТП водію ОСОБА_11 , згідно судово-медичної експертизи № 4520-е від 20.11.2014 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла, тяжкої відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 3-го ступеню, з геморрагічними вогнищами в обох лобних долях, лівій скроневій долі, перелому скроневої кістки праворуч, пневмоцефалії, субарахноїдального крововиливу, підшкірної гематоми в правій завушній області, розриву шкіри зовнішнього слухового проходу ліворуч, забою м`яких тканин голови та обличчя, закритої тупої травми грудної клітини, колапсу правої легені з розвитком посттравматичного правостороннього пневмотораксу, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року, якою відмовлено у скасуванні арешту на майно, та просить скасувати зазначену ухвалу, клопотання про зняття арешту, накладеного на автомобіль «Хонда Аккорд», державний номер НОМЕР_1 ,задовольнити та зняти арешт із зазначеного рухомого майна.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що між ним і потерпілою укладено мирову угоду щодо відшкодування обвинуваченим шкоди на користь потерпілої в розмірі 280000 гривень, що є більшою сумою у порівнянні з тією, що встановлена за вироком суду. На думку апелянта на даний час в арешті автомобіля відпала потреба, оскільки обвинувачений виконує закріплені у мировій угоді покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року, якою відмовлено у скасуванні арешту на майно, відсутні підстави для скасування арешту, накладеного на рухоме майно, оскільки при розгляді матеріалів кримінального провадження було розглянуто цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 11219,36 гривень та в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 гривень.
Захисник ОСОБА_6 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, також підтримав вимоги апеляційної скарги обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, яку просив задовольнити, а також підтримав вимоги апеляційної скарги захисника, що була подана в його інтересах.
Потерпіла ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_10 також підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та обвинуваченого, посилаючись на те, що обвинувачений добровільно надає матеріальну допомогу потерпілій та підтримку, а тому просять звільнити його від відбування покарання, вважаючи, що реальне відбування покарання позбавить можливості обвинуваченого надавати в подальшому матеріальну допомогу.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, оскільки обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі як на підставу для пом`якшення покарання, були враховані судом першої інстанції під час ухвалення вироку, мирова угода не може бути затверджена судом апеляційної інстанції, оскільки не була предметом дослідження судом першої інстанції, а тому підстави для зняття арешту з автомобілю відсутні.

Заслухавши доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія судів вважає , що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо фактичних обставин справи в апеляційній скарзі захисника не оспорюється, ґрунтується на зібраних у справі доказах і є правильним, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Доводи захисника щодо пом`якшення призначеного основного покарання колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу з наступних підстав.

Згідно із вимогами ст.65 КК України суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи ж з положень ст.75 КК України, якщо при призначенні покарання, в тому числі у виді обмеження волі, на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд прийде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді одного року позбавлення волі суд першої інстанції хоча й послався на дані про особу винного, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується по місцю роботи і місцю проживання, одружений, має на утриманні малолітнього сина, приймав заходи по відшкодуванню шкоди потерпілому, а також на той факт, що останній скоїв злочин, який відноситься до категорії необережних тяжких, визнав обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст. 66 КК України, активне сприяння розкриттю злочину, визнання своєї вини, щире каяття, часткове відшкодування матеріальної шкоди, наявність на утриманні малолітньої дитини, встановивши відсутність обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до ст.67 КК України, дійшов до висновку, що вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і застосував положення ст.69 КК України, однак врахував вказане вище не в достатній мірі.

Таким чином, з урахуванням щирого каяття засудженого при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, часткового відшкодування потерпілій матеріальних збитків, завданих злочином, в тому числі і після постановлення вироку судом першої інстанції, що на момент розгляду справи апеляційним судом складає 38000 гривень 00 копійок, пояснення обвинуваченого в суді апеляційної інстанції стосовно відношення до скоєного злочину та усвідомленням протиправності своєї поведінки, а також думки самої потерпілої, яка прохала застосувати суд апеляційної інстанції положення ст.75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому, в своїй сукупності і дає підстави колегії суддів вважати їх тими обставинами, які впливають на висновки суду щодо призначення покарання та дають підстави суду апеляційної інстанції вважати призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання таким, яке не є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження скоєння ним нових злочинів, тобто є явно несправедливим через свою суворість і, з урахуванням мети покарання, особи винного та обставин справи, прийти до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без відбування основного покарання.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги захисника в частині скасування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не підлягають задоволенню, оскільки призначене судом першої інстанції додаткове покарання враховує обставини вчиненого злочину та наслідки дорожньо-транспортної пригоди для потерпілого.

Внаслідок вказаного вище від призначеного судом першої інстанції основного покарання у виді позбавлення волі, на підставі вимог ст.75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_7 слід звільнити з випробуванням, з іспитовим строком, поклавши на обвинуваченого, відповідно до вимог ст.76 КК України певні обов`язки, змінивши вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання, на підставі вимог ч.1 п.1) ст.408 КПК України, п.4) ч.1 та ч.2 ст.409 КПК України, ст.414 КПК України, задовольнивши апеляцію захисника частково.

Відповідно до вимог ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Однак судом першої інстанції правомірно при ухваленні вироку не вирішено питання про скасування арешту майна, а саме автомобіля «Хонда Аккорд», державний номер НОМЕР_1 , оскільки таких підстав колегією суддів не встановлено, натомість за вироком суду було стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 11219,36 гривень та в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 гривень, що на час розгляду апеляційної скарги відшкодовані не у повному обсязі та свідчить про те, що потреба у застосуванні цього заходу не відпала.
Затвердити мирову угоду між потерпілою ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_7 про відшкодування останнім потерпілій моральної шкоди у розмірі 280000 гривень за умов, викладених у мировій угоді, яка була укладена після постановлення вироку, колегія суддів на підставі ч.3 ст.404 КПК України не вбачає за можливе, оскільки вказана обставина не була предметом дослідження судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року колегія суддів вважає обґрунтованими в частині наявності підстав для її скасування як постановленої з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Вирішення клопотання про скасування арешту майна може здійснюватись судом першої інстанції як одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, у відповідності до положень ч.4 ст.174 КПК України, так і під час виконання вироку відповідно до вимог ст.ст.537, 539 КПК України.
Однак судом першої інстанції вказані норми не були дотримані, оскільки клопотання про скасування арешту майна розглядалось після ухвалення судового рішення та до набрання ним законної сили і звернення його до виконання, що є підставою відповідно до п.3 ч.1 ст.409 та ч.1 ст.412 КПК України для скасування ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року.
Оскільки колегією суддів не встановлено правових підстав для розгляду клопотання про скасування арешту майна, оскільки воно було заявлено передчасно до набрання законної сили вироком і звернення його до виконання, тому в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту, накладеного на автомобіль «Хонда Аккорд», державний номер НОМЕР_1 , слід відмовити.

Яких-би то не було даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних порушень вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено.

На підставі наведеного і керуючись ст. ст. 404,405,407, ч.1 п.1) ст.408 КПК України, п.4) ч.1 та ч.2 ст.409 КПК України, ст.414 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2015 року задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.286 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 1 року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбуття основного покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком три роки, покласти на нього обов`язки, передбачені п.п.2,3,4 ст.76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

В іншій частині вирок Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року задовольнити частково.
Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року скасувати.
В задоволенні клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту, накладеного на автомобіль «Хонда Аккорд», державний номер НОМЕР_1 , відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення,а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали апеляційного суду.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4