ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

04 серпня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_6.,

суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и в:

За вироком місцевого суду, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції,

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Богодухів Харківської обл., мешканця АДРЕСА_1 в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим та засуджено за те, що він 15 серпня 2014 року, приблизно о 20:00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись на території домоволодіння по АДРЕСА_2 Богодухівського р-ну Харківської обл., на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс один удар ногою в область живота та п'ять ударів лопатою у область голови ОСОБА_3, чим завдав потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть останнього.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_1 порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_2 та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Зазначає, що дії засудженого неправильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, оскільки підлягали кваліфікації за ч. 2 ст. 125 КК України, в обґрунтування чого не погоджується із установленими обставинами справи та вважає вину засудженого недоведеною. Указує, що призначене покарання є надмірно суворим, оскільки судом не взято до уваги наявність у ОСОБА_2 трьох неповнолітніх дітей, відсутність судимості. На думку захисника, судами допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме судові рішення не відповідають вимогам ст. 370 КПК України, а апеляційним судом не наведено в ухвалі переконливих відповідей на доводи апеляційних скарг сторони захисту.

Перевіривши доводи касаційної скарги, надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що немає підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній.

Так, фактичні обставини кримінального провадження були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанції та перегляду у касаційному порядку не підлягають, оскільки з урахуванням положень ч. 1 ст. 438 КПК України невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповнота судового розгляду не є підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

Згідно з вимогами ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями щодо оцінки доказів.

За змістом ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах цього обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Доводи про неправильну кваліфікацію дій засудженого за ч. 2 ст. 121 КК України через недоведеність його винуватості у завданні тілесних ушкоджень у вигляді черепно-мозкової травми та травми живота, від яких настала смерть потерпілого ОСОБА_3 містились і в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого й були ретельно перевірені та спростовані із наведенням докладних мотивів такого рішення.

При цьому, із судових рішень убачається, що апеляційним судом перевірено правильність оцінки судом першої інстанції доказів у їх сукупності, встановлення фактичних обставин вчиненого злочину, наявність у ОСОБА_2 мотиву та умислу на його вчинення та на основі аналізу показань свідків, зокрема, ОСОБА_4, який був очевидцем нанесення ОСОБА_2 потерпілому окремих тілесних ушкоджень, у тому числі удару ногою по тулубу, та ОСОБА_5, якій потерпілий за життя повідомив, що його побив саме ОСОБА_2 Показання свідків про обставини події визнано послідовними, достовірними та такими, що узгоджуються із письмовими доказами, зокрема, щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

За результатами розгляду кримінального провадження судами було ретельно перевірено версію ОСОБА_2, висловлену на свій захист про те, що він завдав потерпілому ОСОБА_3 виключно легке тілесне ушкодження, а саме надрізав йому частину вуха ножем, а тілесні ушкодження голови потерпілому завдав ОСОБА_4 двома ударами сокири, який також бив потерпілого ногами. Ці доводи було спростовано, зокрема, на основі аналізу даних, що містяться у висновку експерта № 166-БГ/14 від 10.10.2014 року, відповідно до якого механізм тілесних ушкоджень, наявних у ОСОБА_3 у виді синців і саден на обличчі, різаної рани вушної раковини, травми органів черевної порожнини, відповідають показанням ОСОБА_4 під час слідчого експерименту. При цьому, проаналізувавши висновок експерта № 163-БГ/14 від 09.10.2014 року суд установив, що механізм виникнення тілесних ушкоджень, указаний ОСОБА_2 не відповідає дійсності, оскільки він зазначав про нанесення потерпілому двох ударів сокирою, в той час як черепно-мозкова травма спричинена п'ятьма ударами штикової лопати.

Апеляційним судом висновки місцевого суду належним чином перевірено та визнано вирок суду достатньо обґрунтованим та вмотивованим, тобто таким, що відповідає положенням ст. 370 КПК України. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України та містить мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, положення закону, яким він керувався, та докладні підстави, з яких апеляційні скарги захисника та обвинуваченого визнано необґрунтованими.

У суду касаційної інстанції немає підстав не довіряти даним висновкам судів першої та апеляційної інстанцій, а касаційна скарга захисника не містить переконливих доводів, які б спростовували висновки суду.

Захисником не указано доводів про наявність інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законі та обґрунтовані судові рішення чи таких, які б були безумовними підставами для їх скасування.

Враховуючи наведене, за встановлених судами фактичних обставин вчиненого злочину, твердження захисника про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_2 та необхідність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 125 КК України є безпідставними.

Доводи захисника про невідповідність призначеного ОСОБА_2 покарання тяжкості злочину та даним про його особу внаслідок суворості на увагу не заслуговують.

Відповідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із судових рішень, при призначенні покарання ОСОБА_2 наведені вимоги кримінального закону судом дотримано. Так, суд урахував ступінь суспільної небезпечності, тяжкість і характер злочину, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу засудженого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на спеціальних обліках не перебуває, має трьох неповнолітніх дітей. Зважив суд також на відсутність обставин, що пом'якшують покарання, вчинення злочину за обставини, що його обтяжує - у стані алкогольного сп'яніння, та призначив покарання у межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

На думку колегії суддів, з урахуванням тяжкості злочину, обставин його вчинення, даних про особу засудженого, відсутності обставин, що пом'якшують покарання та наявності обставини, що його обтяжує, призначене ОСОБА_2 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З огляду на викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 в інтересах засудженого ОСОБА_2 на вирок Богодухівського районного суду Харківської області від 25 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 31 березня 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8