Ухвала

іменем україни

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Зубара В.В.,

суддів: Марчук Н.О., Матієк Т.В.,

з участю прокурора Опанасюка О.В.

розглянула в судовому засіданні 12
серпня 2014 року в м. Києві кримінальну
справу відносно ОСОБА_1 за касаційною
скаргою захисника ОСОБА_2 в
інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок
Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 15 січня
2013 року та ухвалу Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 23
травня 2013 року.

Вироком Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 15 січня
2013 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
громадянин України, в силу ст.89 КК
України такий, що немає судимості, -

засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 7 років.

Вироком вирішено питання щодо
цивільного позову та про речові докази.

Ухвалою Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 23
травня 2013 року зазначений вирок
залишено без зміни.

Згідно з вироком суду першої інстанції
ОСОБА_1 визнаний винним та засуджений
за те, що він 03 червня 2012 року близько 22
год. 00 хв. разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_4
розпивали спиртні напої на лавці біля
центральної дороги у с. Вікняни
Тлумацького району Івано-Франківської
області. Через деякий час до них
підійшов ОСОБА_5, у якого виникла
суперечка з ОСОБА_3 В ході словесної
суперечки ОСОБА_3 долонею руки штовхнув
ОСОБА_5 в область грудної клітки. Після
цього ОСОБА_1, будучи обурений
поведінкою ОСОБА_5, перебуваючи у стані
алкогольного сп`яніння, діючи умисно,
усвідомлюючи суспільно небезпечний
характер своїх дій, наніс останньому
один удар ліктем в область голови
зліва, від якого ОСОБА_5 впав на землю.
Намагаючись підвестись на ноги, ОСОБА_5
отримав ще один удар рукою в голову, в
результаті якого втратив свідомість.
Потім ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 почали надавати допомогу
потерпілому, а коли останній прийшов до
свідомості, вважаючи, що йому не
потрібна медична допомога, перенесли
його на безпечне від руху транспортних
засобів місце, де залишили його. На
даному місці ОСОБА_5 через кілька годин
помер від отриманих тілесних
ушкоджень.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_2
просить судові рішення скасувати,
справу направити на нове розслідування
через неправильне застосування
кримінального закону та істотні
порушення вимог
кримінально-процесуального закону. При
цьому зазначає, що судом не
встановлено: наявність у ОСОБА_1 умислу
на заподіяння тяжких тілесних
ушкоджень; також не встановлено, що два
удари, які нанесені засудженим,
спричинили тяжкі тілесні ушкодження,
що перебувають у причинному зв'язку із
смертю потерпілого. Крім того,
зазначає, що вирок суду ґрунтується на
припущеннях та неналежних доказах, що
судом не з'ясовано часу, місця, способу
та засобів вчинення злочину.

Заслухавши доповідь судді, прокурора,
який заперечував проти задоволення
касаційної скарги захисника,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, ухвала апеляційного суду -
скасуванню з направленням справи на
новий апеляційний розгляд з таких
підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 398 КПК України
1960 року, підставою для скасування
вироку, ухвали чи постанови є істотне
порушення вимог
кримінально-процесуального закону.

За положеннями ст. 377 КПК України 1960
року в ухвалі апеляційного суду має
бути зазначено суть апеляції, аналіз
доказів, досліджених під час повного
або часткового судового слідства,
проведеного апеляційним судом, та
докладні мотиви прийнятого рішення.
При залишенні апеляції без задоволення
в ухвалі мають бути зазначені підстави,
через які апеляцію визнано
необґрунтованою.

Зазначених вимог закону апеляційним
судом не було дотримано.

Суд першої інстанції, розглянувши
матеріали кримінальної справи, визнав
ОСОБА_1 винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 121 КК
України.

Не погоджуючись з вказаним вироком
суду, засуджений ОСОБА_1 подав апеляцію,
у якій, наводив доводи, у тому числі
аналогічні доводам його касаційної
скарги, зокрема зазначав, що: судом не
встановлено наявність у нього умислу
на заподіяння тяжких тілесних
ушкоджень; не встановлено причинного
зв'язку між нанесенням ним ударів
потерпілому та настанням смерті
потерпілого; висновок експертизи щодо
трьох ударів, від яких могла настати
смерть потерпілого, суперечить іншим
матеріалам справи, згідно з якими ним
було нанесено два удари в обличчя
потерпілого; висновок експертизи
свідчить, що потерпілий міг прожити 1-2
години після нанесення йому ударів, що
не узгоджується з показаннями свідків.

Апеляційний суд в ухвалі зазначив, що
засудженим в апеляції ставиться
питання про скасування вироку з
мотивів неправильного застосування
кримінального закону, невідповідності
висновків суду фактичним обставинам
справи, неповноти та однобічності
досудового та судового слідства.

Разом з тим, наведені в апеляції доводи,
у чому саме полягає неправильне
застосування кримінального закону,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, неповнота
та однобічність досудового і судового
слідства, апеляційний суд в ухвалі не
виклав та не перевірив, докладних
мотивів залишення апеляції без
задоволення не навів.

Наведені порушення, на думку колегії
суддів, є такими, що істотно вплинули на
правильність прийняття рішення по
справі в апеляційній інстанції.

Виходячи з того, що ухвала апеляційного
суду постановлена з порушенням вимог
кримінально-процесуального закону,
вона підлягає скасуванню, а справа -
направленню на новий апеляційний
розгляд.

Під час нового розгляду суду
апеляційної інстанції необхідно
усунути вказані недоліки, повно і
всебічно перевірити всі доводи поданої
апеляції на вирок місцевого суду та
обґрунтованість доводів касаційної
скарги захисника і постановити рішення
з дотриманням усіх вимог
кримінально-процесуального закону.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 394 - 396 КПК України 1960 року, п. п. 11, 15
розділу ХІ Перехідних положень КПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_2 в
інтересах засудженого ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 23
травня 2013 року відносно ОСОБА_1 -
скасувати, матеріали справи направити
на новий апеляційний розгляд.

Судді:

Зубар В.В.
Марчук Н.О. Матієк Т.В.

, в якій зазначав про незаконність
вироку суду першої інстанції з підстав
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи,
неправильного застосування
кримінального закону. При цьому
зазначав, що: судом не встановлено
наявність у нього умислу на заподіяння
тяжких тілесних ушкоджень; не
встановлено причинного зв'язку між
нанесенням ним ударів потерпілому та
настанням смерті потерпілого; висновок
експертизи щодо трьох ударів, від яких
могла настати смерть потерпілого,
суперечить іншим матеріалам справи,
згідно з якими ним було нанесено два
удари в обличчя потерпілого; висновок
експертизи свідчить, що потерпілий міг
прожити 1-2 години після нанесення йому
ударів, що не узгоджується з
показаннями свідків. В апеляції
засудженого наводились і інші доводи
щодо незаконності вироку суду.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 358 КПК
України 1960 року апеляційний суд може
визнати необхідним проведення
судового слідства в повному обсязі чи
частково, коли є підстави вважати, що
судове слідство судом першої інстанції
було проведено неповно чи однобічно.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
дійшов висновку про необхідність
проведення судового слідства в частині
допиту експерта ОСОБА_6

Разом з тим, суперечності, які
містились у висновку акту
судово-медичного дослідження №56 (т. 1
а.с. 79-85), та поясненнях експерта ОСОБА_6,
наданих ним в ході судового слідства у
суді першої інстанції, а також у суді
апеляційної інстанції, апеляційним
судом не усунуті. Зокрема, не
встановлено конкретно, які саме удари
засудженого спричинили смерть
потерпілого, кількість цих ударів, час,
протягом якого потерпілий міг
залишатися живим.