Дело № 1510/7837/12
Производство № 1/1510/618/12
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

про попередній розгляд справи та про її призначення до судового розгляду

11 грудня 2012 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі: головуючого судді Яковенка І.І., за участю секретаря судового засідання Ткачовій В.В., прокурора Атрощенка С.О., попередньо розглянувши в місті Ізмаїлі Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_1

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України,

встановив:

ОСОБА_1 органами досудового слідства обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України. Прокурор просить призначити справу до розгляду, вважаючи, що дотримані усі норми Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, а запобіжний захід відносно обвинуваченої підлягає зміні з наступних підстав.

Так, суд вважає, що кримінальна справа підсудна Ізмаїльському міськрайонному суду Одеської області. Підстав для закриття справи або для її зупинення, а також суттєвих порушень норм КПК України 1960 р., що перешкоджали би призначенню справи до розгляду, не вбачається. Клопотань про притягнення до кримінальної відповідальності інших осіб, перекваліфікації діяння обвинуваченої від учасників судового процесу не надходило.

Обвинувальний висновок складено у відповідності до вимог Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України.

Захисник обвинувачуваної ОСОБА_2 подав до суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 з взяття під варту на підписку про невиїзд, посилаючись на те, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 01.10.2012 р. у відношенні ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту без зазначення терміну, відносно неї двічі обиралися запобіжні заходи у вигляді підписки про невиїзд, тому Приморським районним судом м. Одеси мав би бути змінений запобіжний захід, а не обраний. Захисник також зазначає, що підставою обрання найбільш суворого запобіжного заходу було тяжкість злочину та можливість перешкоджання слідству шляхом укривання. Але як національне, так і міжнародне право не відносять одну лише тяжкість злочину підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу. Крім того, захисник зазначає, що досудове слідство вже закінчено і обвинувачувана не має можливості вплинути на нього чи його учасників, вона не може вплинути на особу, яка виступала закупником при оперативній закупці, оскільки ця особи в справі виступає під псевдонімом, обвинувачувана має постійне місце проживання, двох неповнолітніх дітей, один з яких інвалід з дитинства, позитивно характеризується по місцю свого проживання, згідно ст. 89 КК України ОСОБА_1 не має судимості, ОСОБА_1 має ряд тяжких хронічних захворювань, перенесла операцію в Національному інституті раку в м. Києві, знаходиться там на обліку та потребує у звязку з цим постійного належного медичного догляду та повторного хірургічного втручання.

Суд, розглянувши клопотання захисника, зясувавши думку прокурора, який заперечував проти його задоволення, пославшись на те, що змінювати запобіжний захід немає підстав та немає даних про те, що ОСОБА_1 не може отримати належну медичну допомогу в умовах слідчого ізолятору, обвинувачену ОСОБА_1, яка підтримала клопотання захисника та просила змінити їй запобіжний захід, пославшись на те, що вона хвора на рак, перебуває на обліку в Національному інституті раку, у неї були дві пухлини, які видалені, а вданий час є вже третя, тому потребує лікування в спеціальних умовах МОЗ, належної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятору їй не надають, крім того, у неї на утриманні знаходиться дитина-інвалід з дитинства та вона отримує допомогу по догляду за нею, вважає, що відносно ОСОБА_1 слід змінити запобіжний захід на підписку про невиїзд з наступних підстав.

Так, при розгляді питання про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 суд виходить з того, що вона обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину, має постійне місце проживання, має на утриманні дитину-інваліда, а також стан її здоровя.

Відповідно до листа Одеського слідчого ізолятору УДПтС України в Одеській області увязнена ОСОБА_1 прибула до ОСІ 02.10.2012 р., оглянута лікарями медичної частини, обстежена клінічно, рентгенологічно, лабораторно, 19.11.2012 р. ОСОБА_1 консультована лікарем-гінекологом, встановлено діагноз: Новоутворення ендометрія (поліп-?), кистозні зміни лівого яєчника, та на підставі медичної документації, проведених обстежень ОСОБА_1 потребує дообстеження та лікування в умовах спеціалізованого-онкологічного закладу МОЗ.

Факт хвороби та необхідності отримання медичної допомоги в умовах спеціалізованого-онкологічного закладу МОЗ також підтверджується медичною довідкою відділення онкогінекології Національного інституту раку (т. 2 а.с. 197), медичною картою амбулаторного хворого (т. 2 а.с. 198 202), рекомендаціями консультативних висновків Національного інституту раку від 20.08.2012 р. (т. 2 а.с. 203, 204).

Згідно ст. 49 Конституції України кожна людина має право на охорону здоровя, медичну допомогу та медичне страхування.

Суд також враховує положення ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції(далі Конвенція), відповідно до якого нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Крім того, наголос на винятковому характері застосування тримання під вартою до судового розгляду, коли йдеться про осіб, які підозрюються у вчиненні правопорушення, та на застосуванні лише у тих випадках, коли цього суворо вимагають особливі обставини окремої справи, відображають вимоги статті 5 Конвенції, розвинені Європейським судом з прав людини (далі Європейський суд). Ця практика, зокрема, встановила, що рішення про тримання будь-кого під вартою не може ґрунтуватися лише на минулому підозрюваної особи або на тому, що певні злочини, можливо, були вчинені. Оскільки тримання під вартою спрямоване на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку, воно не повинне використовуватися з каральних мотивів.

У справі Харченко проти України, рішення у якій набуло статусу остаточного 10.05.2011 р., Європейський суд констатував, зокрема, порушення статті 3 Конвенції у звязку з побутовими умовами тримання в Київському СІЗО, пунктів 1, 3 та 4 статті 5 Конвенції щодо застосування до заявника запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. В п.п. 58 та 59 зазначеного рішення Суд зазначив, що стаття 3 покладає на державу обовязок дбати про фізичне благополуччя осіб, яких позбавлено свободи. Суд погоджується з тим, що якість медичної допомоги в закладах охорони здоровя пенітенціарних установ, можливо, не завжди такого ж рівня, як та, що надається в найкращих установах загального медичного обслуговування. Однак держава повинна забезпечити належну охорону здоровя та благополуччя осіб, узятих під варту, зокрема, шляхом забезпечення їм необхідної медичної допомоги (див. рішення у справах Кудла проти Польщі (Kudla v. Poland) [GC], № 30210/96, п. 94, ECHR 2000-XI, і Гуртадо проти Швейцарії (Hurtado v. Switzerland) від 28 січня 1994 року, серія A, № 280-A). Лише той факт, що увязненого оглянув лікар і призначив певне лікування, не може автоматично привести до висновку, що медична допомога була адекватною (див. рішення у справі Гумматов проти Азербайджану (Hummatov v. Azerbaijan), №№ 9852/03 і 13413/04, п. 116, від 29 листопада 2007 року). Органи влади повинні також забезпечити всебічний облік даних про стан здоровя увязненого та про лікування, яке він отримував під час тримання його під вартою (див., наприклад, рішення у справі Худобін проти Росії(Chudobin v. Russia), № 59696/00, п. 83, ECHR 2006-XII (витяги)), а також, коли цього вимагає медичний стан, забезпечити регулярний і систематичний нагляд поряд із комплексною стратегією лікування, мета якої полягає не лише в реагуванні на симптоматичному рівні, а й у подоланні наявних в увязненого хвороб або недопущенні їх загострення (див. згадане вище рішення у справі Гумматова, пп. 109, 114; рішення у справах Сарбан проти Молдови (Sarban v. Moldova), № 3456/05, п. 79, від 4 жовтня 2005 року, і Попов проти Росії (Popov v. Russia), № 26853/04, п. 211, від 13 липня 2006 року).

Отже, у випадку продовження тримання ОСОБА_1 під вартою при тому, що в умовах слідчого ізолятору їй не може бути надана адекватна медична допомога, то будуть порушенні її конституційне право на отримання належної медичної допомоги, а також положення ст. 3 Конвенції щодо позитивного обовязку держави про забезпечення належної охорони здоровя та благополуччя осіб, узятих під варту, зокрема, шляхом забезпечення їм необхідної медичної допомоги.

Таким чином, враховуючи, що невідомо на який час судовий розгляд може затягнутися у звязку з необхідністю виклику та допиту свідків, а обвинувачена ОСОБА_1 потребує надання медичної допомоги в умовах спеціалізованого-онкологічного закладу МОЗ України, та належна медична допомога не може бути їй надана в умовах слідчого ізолятору, суд приходить до висновку про необхідність змінити відносно обвинуваченої ОСОБА_1 запобіжного заходу на менш суворий, не повязаного з триманням під вартою, а саме на підписку про невиїзд з тим, щоб обвинувачена ОСОБА_1 мала можливість реалізувати своє конституційне право на охорону здоровя та отримання належної медичної допомоги. При цьому суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_1 обовязки, передбачені п.п. 1 4, 6 ч. 1 ст. 1491 КПК України 1960 р., який підлягає застосуванню в даному випадку в силу п. п. 9, 11 Розділу ХІ Перехідні положенняКПК України.

Враховуючи, що мають місце достатні підстави для розгляду кримінальної

справи у судовому засіданні, керуючись п. 11 Розділу ХІ Перехідні положенняКПК України, ст. ст. 148, 1491, 151, 237, 240, 241, 244, 245, 253 КПК України 1960 р., суд

постановив:

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в м. Ізмаїлі Одеської області на 25 грудня 2012 року, на 11:00 годину.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 змінити з взяття під варту на підписку про невиїзд, звільнивши її з-під варти в залі суду.

Покласти на ОСОБА_1 обовязки, передбачені п.п. 1 4, 6 ч. 1 ст. 1491 КПК України 1960 р., а саме:

1) з'являтися на виклик до органу дізнання, досудового слідства, прокурора або суду, а в разі неможливості з'явитися через поважні причини завчасно повідомляти про це посадову особу або орган, що здійснив виклик;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому вона зареєстрована та проживає а саме з м. Ізмаїла Одеської області, без дозволу слідчого або органу, у провадженні якого знаходиться кримінальна справа;

3) повідомляти службову особу або орган, у провадженні якого знаходиться кримінальна справа, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками у справі, а саме з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11;

5) здати на зберігання до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну, які будуть повернені негайно після скасування запобіжного заходу або покладеного обов'язку.

Вручити підсудній копію обвинувального висновку.

Справу розглянути одноособово, за участю прокурора та захисника, яких повідомити про день, час та місце розгляду справи.

У судове засідання викликати осіб, згідно переліку, доданого до обвинувального висновку.

Постанова оскарженню не підлягає.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_12