Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Пойди М.Ф.,
суддів:Кульбаби В.М. і Бех М.О.,
за участю прокурора Деруна А.І.,
засудженого ОСОБА_5,
та захисника ОСОБА_6,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 23 жовтня 2014 року в режимі відеоконференцзвʼязку кримінальну справу за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_5 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Миронівського районного суду Київської області від 23 травня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 квітня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Миронівського районного суду Київської області від 23 травня 2012 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що судимості не мав,

засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років і 6 місяців з конфіскацією майна.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29 квітня 2014 року вирок в частині призначення покарання змінено, ОСОБА_5 помʼякшено покарання за ч. 2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією Ѕ частини належного йому майна. В решті вирок залишено без зміни.

ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 16 листопада 2011 року в стані алкогольного сп'яніння, перебуваючи в будинку АДРЕСА_1, за попередньою змовою з ОСОБА_7, із застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров'я потерпілого ОСОБА_8, вчинив розбійний напад на нього, після чого заволодів майном потерпілого на загальну суму 620 грн.

У касаційній скарзі та доповненнях засуджений ОСОБА_5 посилаючись на неповноту та однобічність досудового та судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та його особі, просить змінити судові рішення, перекваліфікувавши його дії з ч. 2 ст. 187 на ст. 122 КК України та пом'якшити призначене йому покарання. Обґрунтовуючи скарги засуджений зазначає про відсутність попередньої змови між ним та ОСОБА_7 та про відсутність корисливого мотиву в його діях. Крім того, засуджений наголошує на тому, що апеляційний суд повторно розглядаючи справу не дотримався вимог ст. 399 КПК України 1960 року. Також засуджений у скаргах посилається на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Прокурор у касаційній скарзі вказує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 377 КПК України 1960 року, оскільки судом у ній не надано відповіді на всі доводи апеляції засудженого, зокрема щодо наявності неприязних відносин між засудженим та потерпілим, а також щодо необхідності перекваліфікації дій ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 187 на ст. 122 КК України. Зазначає прокурор і про неналежне мотивування рішення апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали касаційну скаргу ОСОБА_5, прокурора, який підтримав касаційну скаргу прокурора та просив скасувати ухвалу апеляційного суду й направити справу на новий апеляційний розгляд, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК України 1960 року підставою для скасування або зміни судового рішення в касаційному порядку можуть бути лише істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону або невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, а тому при розгляді касаційної скарги ОСОБА_5 слід виходити із фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції, та перевірених у апеляційному порядку.

Висновки суду про доведеність вини засудженого у вчиненні злочинних дій, передбачених ч. 2 ст. 187 КК України, відповідають зібраним у справі доказам і є обґрунтованими.

Як видно з матеріалів справи, в суді потерпілий ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_8 давали показання щодо обставин вчинення злочину щодо потерпілого ОСОБА_8, в яких зазначали про наявність змови між засудженим та ОСОБА_7 щодо заволодіння речами потерпілого. Такі їх показання узгоджуються між собою та з іншими матеріалами справи, яким суд дав належну оцінку.

За таких обставин суд дійшов вірних висновків щодо винуватості ОСОБА_5 у вчинені ним за попередньою змовою групою осіб розбійного нападу на ОСОБА_8, і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 187 КК України, а тому підстав для зміни вироку та перекваліфікації дій засудженого на ст. 122 КК України, на чому наголошує у скарзі засуджений, немає.

Крім того, твердження засудженого про неправильну кваліфікацію його дій, зокрема про відсутність корисливого мотиву, були належним чином перевірені судом апеляційної інстанції, та обґрунтовано визнані безпідставними.

З висновками, наведеними в ухвалі апеляційного суду з цього питання, погоджується й колегія суддів.

Апеляційний суд розглянув апеляцію засудженого та доповнення до неї дотримуючись вимог ст. 399 КПК України 1960 року, й відповідно до вимог ст. 377 КПК України 1960 року в своїй ухвалі зазначив суть апеляції, коротко виклав пояснення осіб, які брали участь у засіданні, і докладно мотиви прийнятого судом рішення; усі доводи, що містяться в апеляції ретельно вивчив, проаналізував й зіставив з наявними у справі матеріалами, та жоден довід не залишив без відповіді в ухвалі. В ухвалі суд зазначив підстави, із яких апеляцію засудженого визнано необґрунтованою. Отже доводи засудженого та прокурора про неналежний розгляд апеляційним судом апеляції ОСОБА_5, спростовано матеріалами справи.

Перевіркою матеріалів справи не встановлено процесуальних порушень, які ставили б під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку злочину.

Призначене ОСОБА_5 апеляційним судом мінімальне за санкцією ч. 2 ст. 187 КК України покарання, та рішення цього суду щодо конфіскації Ѕ частини належного засудженому майна, відповідає вимогам ст. 65 КК України. При його обранні суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та всі обставини справи. Підстав для помʼякшення покарання ОСОБА_5 колегія суддів не вбачає.

З урахуванням наведеного, підстави для задоволення касаційних скарг засудженого ОСОБА_5 та прокурора відсутні.

Керуючись ст. 394, ст. 396 КПК України 1960 року, п. 11 Розділу XI «Перехідних положень» КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Миронівського районного суду Київської області від 23 травня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 29 квітня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_5 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції - без задоволення.

СУДДІ:

М.Ф. ПОЙДА В.М. КУЛЬБАБА М.О БЕХ