У х в а л а

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Вільгушинського М.Й.,

суддів
Дембовського С.Г., Мороза М.А.,

за участю прокурора
Матюшевої О.В.

розглянула в судовому засіданні в м.
Києві 05 червня 2014 року кримінальну
справу за касаційними скаргами
засудженого ОСОБА_1 і його захисника
ОСОБА_2, на вирок Апеляційного суду
Донецької області від 12 грудня 2013
року.

Вироком Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 08 квітня 2013 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

не судимого,

засуджено за ч.1 ст.115 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк 7 років.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано
винуватим у вчиненні злочину за таких
обставин.

11 липня 2010 року близько 21 год між ОСОБА_1
і його батьком ОСОБА_3, за місцем їх
спільного проживання по АДРЕСА_1
відбулася сварка в результаті якої
останній взяв у гаражі мотузку та,
пригрожуючи покінчити життя
самогубством через повішення, пішов.
ОСОБА_1, побоюючись приведення батьком
своїх погроз у виконання, став шукати
останнього в прилеглих лісопосадках та
дворах будинків. Близько 21 год 45 хв
ОСОБА_1, перебуваючи на вул.
Радянській м. Бєлицьке, побачив раніше
незнайомого йому ОСОБА_4, який їхав йому
назустріч на велосипеді і який на
питання ОСОБА_1, чи не бачив він
чоловіка у зазначеному йому одязі,
висловився на адресу ОСОБА_1 та його
батька грубою нецензурною лайкою,
після чого продовжив свій шлях,
звернувши на вул. Вознесенського м.
Білицьке. ОСОБА_1, сприйнявши слова
ОСОБА_4 як тяжку образу щодо себе та
свого батька, побіг за потерпілим і,
наздогнавши його між будинками № 15 та
№ 16 вул.
Вознесенського м. Бєлицьке, руками
скинув потерпілого з велосипеда на
асфальт, після чого з метою умисного
вбивства ОСОБА_4 на ґрунті раптово
виниклих неприязних стосунків, діючи
умисно, усвідомлюючи протиправний
характер своїх дій та передбачаючи
настання суспільно небезпечних
наслідків у вигляді смерті
потерпілого, завдав йому численних
ударів руками по різним частинам тіла,
від яких ОСОБА_4 помер на місці.

Апеляційний суд Донецької області,
відмовивши у задоволенні апеляцій
засудженого ОСОБА_1 і його захисника
ОСОБА_2 та частково задовольнивши
апеляцію прокурора та представника
потерпілої ОСОБА_5, скасував зазначений
вище вирок у частині призначеного
ОСОБА_1 покарання і постановив свій
вирок від 12 грудня 2013 року, яким
призначив ОСОБА_1 покарання у виді
позбавлення волі на строк 10 років.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на
користь потерпілої ОСОБА_6 на
відшкодування моральної шкоди 30000 грн.
У решті вирок місцевого суду залишено
без зміни.

У касаційних скаргах, які аналогічні за
змістом, засуджений ОСОБА_1 і його
захисник ОСОБА_2 стверджують, що дії
засудженого за ч.1 ст.115 КК України
кваліфіковано неправильно, оскільки
вбивство потерпілого ОСОБА_4 він вчинив
в стані сильного душевного хвилювання.
Посилаються на порушення порядку
призначення стаціонарної
судово-психіатричної експертизи і
заперечують правильність її висновків.
Засуджений ОСОБА_1 просить
перекваліфікувати його дії з ч.1 ст.115 КК
України на ст.116 КК України, а захисник
ОСОБА_2 просить вирок Апеляційного суду
Донецької області від 12 грудня 2013 року
щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
прокурора, який заперечував проти
задоволення скарг засудженого та
захисника, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи,
викладені у касаційних скаргах,
колегія суддів дійшла висновку про
наступне.

Фактичні обставини справи, які були
предметом оцінки суду першої та
апеляційної інстанції, перегляду
відповідно до вимог ч.1 ст.398 КПК України
1960 року у касаційному порядку не
підлягають, а тому суд касаційної
інстанції виходить з фактичних
обставин справи, встановлених місцевим
судом.

Висновки судів про винуватість ОСОБА_1
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1
ст.115 КК України, відповідають
фактичним обставинам справи, визнаним
судом доведеними, та ґрунтуються на
сукупності доказів, які досліджувалися
судом у встановленому законом порядку,
і є правильними.

Зокрема, у касаційних скаргах ОСОБА_1 і
його захисник ОСОБА_2 не
заперечують того, що засуджений умисно
убив ОСОБА_4 за обставин, детально
наведених у вироку.

При цьому твердження про те, що ОСОБА_1
перебував у стані сильного душевного
хвилювання ретельно перевірялися
судами і свого підтвердження не
знайшли.

Так, із акту стаціонарної комплексної
судової психолого-психіатричної
експертизи № 301К від 23 грудня 2011 року
вбачається, що експертами було
проаналізовано ситуацію діяння,
вчиненого ОСОБА_1, на підставі
особистої бесіди з останнім та нагляду
за ним, інших даних, що містяться в
матеріалах справи. При цьому
експертами встановлено, що матеріали
справи не містять ознак афектогенної
ситуації. Перша - предафектна фаза
-можливо присутня, внаслідок
приниження чоловічої гідності ОСОБА_1 з
боку потерпілого ОСОБА_4, яке було на
фоні емоційної напруги ОСОБА_1
внаслідок погрози батька самогубством
та спровокувало агресивну реакцію щодо
потерпілого. Друга - власно афекту -
відсутня, оскільки під час скоєння
інкримінованого діяння у ОСОБА_1 не
відмічалося порушення довільної
регуляції діяльності та часткового
звуження свідомості з фрагментарністю
сприяння та неповнотою його як у часі
так і в просторі. Він описував характер
своїх емоційних прояв, послідовність
дій, кількість нанесених ударів,
поведінку потерпілого, власні
висловлювання, а також висловлювання
жінки про намір викликати міліцію, а
локалізацію нанесених потерпілому
тілесних ушкоджень не може вказати у
зв'язку з відсутністю освітлення на
місці злочину. Третя - постаффективна
фаза - відсутня, оскільки у ОСОБА_1
зберігалися спогади та загальна оцінка
всіх подій, не має ознак
психовегетативного та
інтелектуально-амнестичного
виснаження в поведінці ОСОБА_1, який
продовжував пошуки батька після
нанесення пошкоджень потерпілому, та
повідомив сестрі про побиття чоловіка.
За висновками експертів ОСОБА_1 у
період вчинення злочину в стані
фізіологічного афекту не перебував (т.2
а.с.46-54).

Цей висновок стаціонарної комплексної
судової психолого-психіатричної
експертизи є повним, ясним, науково
обґрунтованим і таким, що відповідає
матеріалам справи у тому числі
показанням ОСОБА_1, даними на
досудовому слідстві. Будучи допитаним
як підозрюваний ОСОБА_1 пояснював, що в
процесі пошуку батька, який висловив
погрозу покінчити життя самогубством,
він зустрів ОСОБА_4 у якого спитав чи не
бачив той батька. ОСОБА_4 відповів
грубою нецензурною лайкою і не
зупиняючись поїхав на велосипеді.
ОСОБА_1 спровокувало те, що ОСОБА_4,
лаючись нецензурно, не захотів
відповідати на його запитання і поїхав
далі. У зв'язку з цим, він наздогнав
ОСОБА_4, стягнув його з велосипеда,
наніс численні удари руками і ногами в
різні частини тіла потерпілого, після
чого повернувся додому і продовжив
пошуки батька, а коли останнього разом
з іншими родичами знайшли,
переодягнувся і близько 23 год пішов до
своєї дівчини (т.1 а.с.41-42).

Будучи допитаним як обвинувачений
ОСОБА_1 звертав увагу на те, що він був
сильно засмучений через батька і
сварки з ним, а розізлився на ОСОБА_4 за
те, що той образив його і батька і не
відповів на поставлене ним запитання, а
не зупиняючись ще швидше поїхав на
велосипеді, у зв'язку з чим ОСОБА_1 побіг
за потерпілим, наздогнав його за 60-70 м і
скинув з велосипеда, через що останній
почав ображати ОСОБА_1 нецензурною
лайкою, а той в свою чергу розізлившись
наніс потерпілому декілька ударів,
після чого пішов додому і продовжив
пошуки батька (т.1 а.с 131-132).

При цьому в судовому засіданні судовий
експерт-психолог Донецького обласного
центру судово-психіатричних експертиз
ОСОБА_7 указувала на те, що ОСОБА_1
дратівливий, нестійкий до виявлення
емоцій і може «вибухнути» з будь якого
приводу (т.3 а.с.77).

Разом з тим, колегія
суддів не погоджується з доводами
засудженого та його захисника про те,
що при постановленні вироку суд
повинен був урахувати дані акту
амбулаторної комплексної судової
психолого-психіатричної експертизи
№940 від 11 серпня 2010 року та додаткової
комплексної судової
психолого-психіатричної експертизи
№1005 від 17 серпня 2011 року
відповідно до яких ОСОБА_1 у момент
вчинення злочину перебував в стані
фізіологічного афекту, який виник
внаслідок виключно асоціальних,
образливих, протиправних дій
потерпілого, що суб'єктивно для ОСОБА_1
були реальною загрозою для його
основних життєвих цінностей (т.1
а.с.103-109, 230-238). Зазначені висновки
експертиз не узгоджуються з наявними у
матеріалах справи доказами щодо
поведінки ОСОБА_1 в момент вчинення
злочину і після нього, які суд детально
навів у вирку і дав належну оцінку.

За встановлених судом фактичних
обставин справи, які засудженим та його
захисником не заперечувалися, дії
ОСОБА_1 за ч.1 ст.115 КК України як умисне
вбивство, кваліфіковано правильно.

Істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону, які
б були безумовною підставою скасування
судових рішень, по справі не
встановлено.

Твердження осіб, які подали касаційні
скарги, про те, що стаціонарна
комплексна судово
психолого-психіатрична експертиза
призначена з порушенням вимог закону,
голослівні, оскільки ця експертиза
була призначена постановою суду,
винесеною в нарадчій кімнаті, за
клопотанням представника потерпілого,
з урахуванням позицій учасників
процесу.

Висновки стаціонарної комплексної
судової психолого-психіатричної
експертизи № 301К від 23 грудня 2011 року
відповідають вимогам ст.75 КПК України
1960 року, а посилання засудженого і його
захисника про недотримання експертами
цих вимог процесуального закону
немотивовані.

При призначенні ОСОБА_1 покарання,
апеляційний суд урахував ступінь
тяжкості злочину, дані про особу
засудженого, пом'якшуючі покарання
обставини, якими визнав те, що ОСОБА_1
вибачився перед потерпілою,
відшкодував матеріальну шкоду та
частково моральну.

Призначене апеляційним судом
покарання є необхідним і достатнім для
виправлення засудженого та
попередження нових злочинів.

З урахуванням викладеного, підстав для
задоволення касаційних скарг
засудженого та його захисника не
встановлено.

Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960
року, пунктами 11, 15 розділу ХІ
Кримінального процесуального кодексу
України колегія суддів,

ухвалила:

вирок Апеляційного суду Донецької
області від 12 грудня 2013 року щодо
ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційні
скарги засудженого ОСОБА_1 і його
захисника ОСОБА_2 - без
задоволення.

С у д д і:

______________________________________________________________ М.Й.
ВільгушинськийС.Г. ДембовськийМ.А.
Мороз