Ухвала

іменем україни

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_11,

суддів: ОСОБА_9, ОСОБА_10,

за участю прокурора ОСОБА_12

розглянула 25 червня 2015 року в судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2013 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, судимого 26 листопада 1998 року за ч. 2 ст. 141, ч. 3 ст. 142, 42 КК України 1960 року на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності, за ч. 2 ст. 353 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 357 КК України на 2 роки 6 місяців обмеження волі, за ч. 3 ст. 357 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком 8 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності, за ч. 2 ст. 353 КК України на 2 роки позбавлення волі, за ч. 1 ст. 357 КК України на 2 роки 6 місяців обмеження волі, за ч. 3 ст. 357 КК України на 2 роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком 7 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що належить засудженому на праві власності.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судове рішення щодо котрих у касаційному порядку не оскаржується.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року вирок районного суду змінено.

Перекваліфіковано дії ОСОБА_3 з ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК України та призначено за цим законом покарання у виді позбавлення волі строком 6 років 6 місяців .

Перекваліфіковано дії ОСОБА_4 з ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК України та призначено за цим законом покарання у виді позбавлення волі строком 7 років 6 місяців.

Перекваліфіковано дії ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК України та призначено за цим законом покарання 7 років 6 місяців позбавлення волі.

В частині засудження за ч. 1 ст. 357 КК України вирок суду скасовано, звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності в цій частині у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та ст. 11-1 КПК України, провадження у справі закрито.

Вирок суду відносно ОСОБА_1 в частині засудження за ч. 3 ст. 187 КК України змінено. Виключено кваліфікуючу ознаку застосування насильства, небезпечного для життя та здоров'я особи.

Кваліфіковано дії ОСОБА_1 як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб з проникненням у житло, та пом'якшено йому покарання до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Вирок суду відносно ОСОБА_1 в частині засудження за ч. 2 ст. 353 КК України, ч.ч. 1,3 ст. 357 КК України скасовано. За цим обвинуваченням ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та ст.11-1 КПК України, а провадження у справі закрито.

Вирок суду відносно ОСОБА_2 в частині засудження за ч. 3 ст. 187 КК України змінено. Виключено кваліфікуючу ознаку застосування насильства, небезпечного для життя та здоров'я особи.

Кваліфіковано дії ОСОБА_2 як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб з проникненням у житло, та пом'якшено йому покарання до 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Вирок суду відносно ОСОБА_2 в частині засудження за ч. 2 ст. 353, ч. ч. 1,3 ст. 357 КК України скасовано. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та ст. 11-1 КПК України, провадження у справі закрито.

В решті вирок Святошинського районного суду м. Києва від 29 травня 2013 року щодо ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишено - без зміни.

За вироком суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за попередньою змовою з іншими засудженими на заволодіння чужим майном, шляхом незаконного проникнення в квартиру мешканки АДРЕСА_1, ОСОБА_7 12.08.2011 року прибули на місце злочину.

За розподілом ролей, використовуючи міліцейську форму, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 проникли в квартиру потерпілої, вчинили на неї напад. Скотчем зв'язали руки та ноги, заклеїли рот, погрожували застосувати насильство, небезпечне для життя і здоров'я потерпілої, відкрито заволоділи майном, а саме грошовими коштами та ювелірними виробами на загальну суму 22 122 грн., особистими документами.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду, а справу щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направити на новий апеляційний розгляд. Стверджує, санкцією ч. 2 ст. 353 КК України (в редакції Закону від 07 квітня 2011 року), яка була чинна на момент вчинення злочинів, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до трьох років. Такий злочин є середньої тяжкості. Оскільки на момент винесення ухвали апеляційним судом 09.12.2014 року не минув п'ятирічний строк давності, тому звільнення засуджених на підставі ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності є неправильним застосуванням кримінального закону.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав доводи скарги, та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у злочинах та правова кваліфікація їхніх дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи скарги прокурора про неправильне застосування судом апеляційної інстанції кримінального закону і звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 353 КК України на підставі ст. 49 КК України є обґрунтованими.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 353 КК України (в редакції Закону від 07.04.2011 року) санкцією передбачено покарання у виді обмеження волі на строк до чотирьох років або позбавлення волі на строк до трьох років.

Цей злочин відповідно до вимог ст. 12 КК України класифікується як злочин середньої тяжкості.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину і до набрання вироком законної сили минуло п'ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Згідно ч. 1 ст. 401 КПК України 1960 року вирок місцевого суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції. У разі подання апеляції, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Станом на 09 грудня 2014 року коли ухвалено апеляційним судом рішення щодо ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 353 КК України про звільнення від кримінальної відповідальності, перебіг п'ятирічного строку давності з дня вчинення засудженими злочину не завершився.

За таких обставин відповідно до ст. 398 КПК України ухвала апеляційного суду в частині звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 353 КК України підлягає скасуванню у зв'язку із неправильним застосуванням кримінального закону, а справа за даним обвинуваченням направленню на новий апеляційний розгляд.

При новому апеляційному розгляді суду необхідно постановити судове рішення з правильним застосуванням кримінального закону, яке б відповідало вимогам кримінально-процесуальному закону.

Виходячи з викладеного, керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та п.п. 11,15 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині їх звільнення за ч. 2 ст. 353 КК України від кримінальної відповідальності скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_9 ОСОБА_10