Справа № 343/1004/14-к
Провадження № 11-кп/779/22/2015
Категорія ч.2 ст.125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого-цивільного позивача ОСОБА_7 на вирок Долинського районного суду від 04 листопада 2014 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.2 ст.125 КК України,-

в с т а н о в и л а :
вказаним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поляниця, Болехівської міської ради, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, громадянина України, засуджено,-

за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1020 грн.

Постановлено стягнути із ОСОБА_9 на користь Долинської ЦРЛ 6504,25 грн. витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого ОСОБА_7 .

Постановлено стягнути із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 2731,25 грн. витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого ОСОБА_7 та 4 000грн. моральної шкоди.

Згідно вироку суду ОСОБА_9 14 січня 2014 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, перебуваючи у приміщенні кафе Корчма, що в с. Новоселиця Долинського району, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, умисно наніс останньому один удар рукою в обличчя та при цьому заподіяв йому тілесні ушкодження, які, згідно висновку експерта №50/28-Д від 20.03.2014 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я та незначну стійку втрату працездатності.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, та призначити новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання. Вважає вказаний вирок невмотивованим та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, що судове слідство проведено із грубим порушенням вимог КПК України, а також недослідженими залишились важливі обставини. Вказує, що в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і заяву про його відвід апеляційним судом було визнано обґрунтованою. Просить звернути увагу на неправильне вирішення судом першої інстанції цивільного позову.

У запереченні ОСОБА_9 на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 обвинувачений просить залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що потерпілим цивільним позивачем ОСОБА_7 під час судового слідства не було надано доказів щодо завданої моральної шкоди, однак судом було постановлено стягнути з нього на користь потерпілого 4 000 грн. Вважає, що твердження потерпілого про порушення судом норм процесуального права є також безпідставним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого ОСОБА_7 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора та пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , які просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.404КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, однак не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Як видно із матеріалів кримінального провадження, після проведення досудового розслідування обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 поступив до суду про вчинення ним правопорушення передбаченого ч.2 ст.125КК України.

Виходячи із пред`явленого обвинувачення, суд першої інстанції в межах висунутого досудовим розслідуванням, дослідивши матеріали кримінального провадження прийшов до обґрунтованого висновку про те, що вина ОСОБА_9 у вчиненні правопорушення передбаченого ч.2 ст.125КК України доводиться поясненнями самого обвинуваченого, потерпілого, свідків та матеріалами провадження.

Зокрема, сам ОСОБА_9 не заперечував про те, що із-за визиваючої поведінки в кафе він дійсно наніс удар потерпілому в обличчя, від чого той впав, потім піднявся і вибіг на вулицю, а конфлікт між ними тривав приблизно 10 секунд. Ствердив, що ініціатором даного конфлікту був потерпілий ОСОБА_7 .

Потерпілий ОСОБА_7 у своїх поясненнях зазначав, що коли він підійшов до столика за яким сидів обвинувачений і запропонував усім танцювати, ОСОБА_9 наніс йому удар кулаком у ніс.

Про обставини вчинення правопорушення ствердили і свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (працівник кафе). При цьому остання ствердила, що із-за інциденту між обвинуваченим та потерпілим, робота кафе не припинялася.

У протоколі заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.01.2014р. потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що йому було нанесено удар в обличчя, а згідно висновку судово-медичної експертизи від 20.03.2014 року у ОСОБА_7 мались тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку; перелом кісток та перегородки носа з порушенням функції дихання справа; садно в ділянці носа які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я та незначну стійку втрату працездатності.

З наведеного слідує, що суд дав правильну оцінку доказам, які є належними та допустимими та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_9 , а тому підстав для перекваліфікації його дій з ч.2 ст.125 КК України на ч.1 ст.296 КК України немає.

Покликання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що постанова прокурора від 09.04.2014р. є незаконною, оскільки в мотивувальній частині міститься посилання на необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_9 з ч.1 ст. 296 на ч.2 ст.296 КК України, а в резолютивній частині міститься посилання на необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_9 з ч.1 ст. 296 на ч.2 ст.125КК України і з цих підстав суд не повернув обвинувальний акт прокурору, є необґрунтованими оскільки саме в мотивувальній частині постанови зазначено суть обвинувачення передбаченого ч. 2 ст.125КК України.

Ні на досудовому слідстві, ні в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження покликання потерпілого про те, що обвинуваченим було грубо порушено громадський порядок, який вчинений з мотивів явної неповаги до суспільства.

В ході судового розгляду кримінального провадження потерпілим та його представником заявлялися різного роду клопотання, які судом вирішувалися відповідно до вимог КПК України, а тому сама відмова у задоволенні таких клопотань по суті не може свідчити про упередженість судді та бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

Покликання ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції необґрунтованою, є надуманими.

У матеріалах справи міститься ухвала Долинського районного суду від 23.10.2014 року у складі головуючого судді ОСОБА_14 про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про відвід головуючому судді ОСОБА_1 , яка належним чином обґрунтована та мотивована, оскільки потерпілим-цивільним позивачем не надано суду жодних об`єктивних доказів на підтвердження викладених у заяві обставин.

Апеляційним судом ухвала про визнання ухвали про відмову у задоволенні клопотання, як на це покликається ОСОБА_7 , не постановлялась, тому твердження потерпілого в цій частині не заслуговують на увагу.

При призначенні покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції відповідно до вимог ч.3 ст.65 КК України врахував особу винного, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким, та його наслідки. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено, а пом`якшуючими покарання обставинами суд визнав: позитивну характеристику обвинуваченого, його щире каяття та сприяння слідству у розкритті кримінального правопорушення і таке покарання, колегія суддів вважає є необхідним та достатнім для попередження нових злочинів.

Згідно ст.454 ЦК розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача.

Відповідно до вимог п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 у частині стягнення суми у відшкодування моральної шкоди, суд відповідно мотивував свою позицію тим, що її розмір, виходячи із протиправної поведінки з боку самого потерпілого, є завищеним. Судом враховано матеріальний стан сторін, характер моральних страждань потерпілого та їх тривалість, а також вимоги розумності і справедливості. Тому суд прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення на користь потерпілого 4 000 моральної шкоди.

Суд також належно мотивував і обґрунтував свою позицію щодо відмови у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з цивільного відповідача коштів у сумі 14 860 грн. як додаткових витрат на медичну соціальну допомогу, оскільки відсутні докази про понесення позивачем таких витрат.

Так як у матеріалах кримінального провадження були відсутні докази про витрати понесені потерпілим за надання йому правової допомоги, тому судом правомірно відмовлено у стягненні таких коштів

Зважаючи на вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону та неправильного застосування кримінального закону не виявлено, а також суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 покарання, необхідне й достатнє для попередження нових злочинів, тому підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Долинського районного суду від 04 листопада 2014 року відносно ОСОБА_9 без змін.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4
Згідно з оригіналом
Суддя ОСОБА_2