Справа № 515/260/15-к
Провадження № 1-кп/515/423/15

Татарбунарський районний суд Одеської області
В И Р О К

Іменем України

28 травня 2015 р. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари кримінальне провадження за обвинувальним актом, внесеному в ЄДРР за №0000577 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нерушай Татарбунарського району Одеської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, невійськовозобов`язаного, не одруженого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого 30.11.2009 року Татарбунарським районним судом за ст.185 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі, в силу ст.ст.75,104 КК України з випробуванням на 1 рік;

01.03.2011 року Кілійським районним судом Одеської області за ст.ст.185 ч.2, 185 ч.3,70,71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі;

27.02.2015 року місцевим Приморським районним судом м.Одеси за ст.ст.186 ч.2,69 КК України до 2 років позбавлення волі,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Малиновского районного суду м.Одеси від 26 листопада 2013 року, відповідно до положень п."в" ст.3 та ст.ст.4-6 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», відносно ОСОБА_4 було встановлено адміністративний нагляд строком на 1 рік.

Відповідно до зазначеної постанови суду відносно ОСОБА_4 були застосовані обмеження, передбачені ст.10 Закону України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», а саме:

1.Заборона виходу з будинку (квартири) з 22.00 години до 06.00 години.

2.Заборона виїзду за межі місця постійного мешкання без дозволу керівництва територіального РВ ГУМВС України в Одеській області.

3.Зобов`язання явкою для реєстрації до територіального РВ ГУМВС України в Одеській області чотири рази на місяць, відповідно до вказівки керівництва та з`являтися за викликом міліції у вказаний час для з`ясування питань, пов`язаних з виконанням правил адміністративного нагляду.

Після чого ОСОБА_4 був ознайомлений із встановленими відносно нього обмеженнями та правилами адміністративного нагляду,

отримав роз`яснення про відповідальність за порушення правил нагляду і встановлених обмежень, в чому власноручно підписався.

02.11.2014 року, знаючи про встановлені обмеження, ОСОБА_4 умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, без відповідного дозволу керівництва Татарбунарського РВ ГУМВС України в Одеській області, залишив своє тимчасове місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винним у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення і детально розповів про обставини заподіяного. Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у зв`язку з цим, згідно ч.3 ст.349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , а також дослідженням доказів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати обставини справи в апеляційному порядку.

Суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ст.395 КК України за ознаками: самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

При призначенні покарання суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим, дані про його особу та всі обставини справи.

ОСОБА_4 щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, посередньо характеризується за місцем проживання.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив скоєння злочинів.

Разом з тим, враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливо тільки в умовах ізоляції його від суспільства, шляхом обрання йому покарання у вигляді позбавлення волі.

Підстав для застосування відносно обвинуваченого норм ст.ст.69,75 КК України суд не вбачає.

Суд також приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 скоїв дане кримінальне правопорушення до попереднього вироку, постановленого місцевим Приморським районним судом м.Одеси 27.02.2015 року, за яким його засуджено до 2 років позбавлення волі, тому суд вважає за необхідне при призначенні покарання ОСОБА_4 частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком, згідно ч.4 ст.70 КК України.

Керуючись ст.ст.369-374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.395 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 місяців арешту.

Керуючись ч.4 ст.70 КК України, до призначеного покарання ОСОБА_4 частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком місцевого Приморського районного суду м.Одеси від 27.02.2015 року у вигляді 1 року 10 місяців і остаточно призначити покарання, відповідно до ст.72 КК України, у вигляді 2 років 1 місяця позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі.

В строк покарання ОСОБА_4 зарахувати покарання відбуте частково за попереднім вироком та обчислювати його з 18 грудня 2014 року.

Запобіжний захід до набуття чинності вироком суду залишити тримання під вартою.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України, копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено впродовж 30 днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_4 у той самий строк з моменту вручення йому копії вироку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Суддя Сивоконь