Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1601/14-к
Провадження № 1-кп/499/8/15
В И Р О К

Іменем України

03.02.2015 року смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю учасників кримінального провадження секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000928 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бурдівка, Роздільнянського району Одеської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , не працюючого, з базовою середньою освітою, одруженого, у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2014 року приблизно о 01 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «MAN», державний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «VAN HOOL», державний номер НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі «Київ Одеса» на території Іванівського району Одеської області, з боку м. Києва у напрямку м. Одеси, на 412 км. + 600 метрів зазначеної автодороги допустив порушення підпункту «б» п.2.3, «б» п.2.9, п.12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), які виразилися в тому, що він, рухаючись у вищевказаному напрямку, був неуважний, знехтував правилами безпеки, не стежив за дорожньою обстановкою, не врахував дорожню обстановку, не відмовився від управління транспортним засобом у зв`язку зі стомленістю, продовжуючи подальший рух заснув керуючи автомобілем, своєчасно не зупинившись, в результаті чого допустив наїзд на задню частину напівпричепа марки «TRAILOR», державний номер НОМЕР_3 , який був у складі автопоїзду з сідельним тягачем марки «DAF», державний номер НОМЕР_4 , що стояв на правому узбіччі автомобільної дороги в напрямку його руху. Внаслідок зіткнення пасажир вантажного автомобіля марки «MAN», державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які за своїми критеріями є небезпечними для життя, за висновком судово-медичної експертизи призвели до настання його смерті на місці події.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєному діянні визнав повністю, підтвердив у своїх свідченнях сутність пред`явленого йому обвинувачення, мотив і спосіб здійснення інкримінованого діяння і додатково показав, що він втратив пильність, своєчасно не побачив на узбіччі дороги автомобіль, так як заснув, що привело до дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП). Раніше притягувався до відповідальності за порушення правил дорожнього руху, з 12 грудня 2013 року зо трудовим договором водієм не працює, в скоєному щиро розкаявся, в подальшому порушувати ПДР України намірів не має.

При відсутності заперечень учасників судового провадження, сумнівів в правдивості свідчень ОСОБА_6 , суд, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обмежив судовий розгляд допитом обвинуваченого та дослідженням, що характеризують його особу документів, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_6 , 17 вересня 2014 року приблизно о 01 годині 00 хвилин, на 412 км. + 600 метрів автомобільної дороги «Київ Одеса» порушив ПДР України, в результаті чого допустив наїзд на запаркований біля узбіччя дороги автомобіль з напівпричепом, в результаті чого ОСОБА_7 від отриманих травм в наслідок ДТП помер, то вчинене ним діяння суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання обвинуваченому суд визнає його щире каяття, як обставини, що пом`якшують покарання, а також констатує про відсутність обставин які обтяжують його провину.

З урахуванням викладених вище обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також даних про ОСОБА_6 , як про особу, з позитивною характеристикою, маючого на вихованні малолітню дитину, постійне місце проживання, офіційно не працюючого, з урахуванням думки потерпілого ОСОБА_4 , який вважав, що слід обвинуваченому призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_6 , без відбування покарання у виді позбавлення волі із встановленням випробування, у зв`язку з чим, застосовує до ОСОБА_6 ст.ст.75, 76 КК України.

Обговорюючи питання про доцільність застосування до обвинуваченого додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами суд виходив з такого.

Згідно ст. 12 КК України злочин за ч.2 ст. 286 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів.

З ст. 77 КК України вбачається, що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», пленум роз`яснив, що частиною 1 ст. 75 КК України передбачено звільнення лише від відбування основного покарання з випробуванням. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою не допускається.

За таких обставин звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання за ст. 75 КК України не може здійснюватись.

З ч.1 ст.93 КПК України вбачається, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Судом було запропоновано сторонам надати докази з питання підтвердження обставин щодо застосування до обвинуваченого додаткового покарання.

Однак сторонами достатніх доказів можливості не застосування до обвинуваченого додаткового покарання надано не було. Сторонами зазначено, що наданих суду доказів для з`ясування цих обставин достатньо.

В обґрунтування можливості не застосування до обвинуваченого додаткового покарання захисник обвинуваченого зазначив, що, робота водієм являється єдиним засобом отримання доходу обвинуваченим для утримання його сім`ї за відсутності іншої роботи за місцем проживання, обвинувачений відшкодував частково шкоду потерпілому. При цьому обвинувачений зазначив, що раніше притягувався до відповідальності за порушення правил дорожнього руху, а потерпілий заявив, що позовну заяву має наміри подавати в цивільному порядку.

За таких обставин суд констатує, що сторонами не було наведено переконливих аргументів, підтверджених доказами, можливості не застосування до обвинуваченого додаткового покарання.

Таким чином, оскільки обвинувачений вчинив тяжкий злочин проти безпеки дорожнього руху, що у поєднанні з характером (змістом) допущеного ним порушення правил дорожнього руху та наслідками цього настання необоротних наслідків винного діяння - смерть людини, до обвинуваченому слід призначити додаткове покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами у межах строку встановленому ст.55 КК України.

Цивільний позов по справі не поданий.

Речові докази: сідловий тягач «MAN», державний номер НОМЕР_1 та напівпричіп «VAN HOOL», державний номер НОМЕР_2 , згідно розписки вважати повернутими законному володільцю ОСОБА_8 ; сідловий тягач «DAF», державний номер НОМЕР_4 та напівпричіп «TRAILOR» державний номер НОМЕР_3 згідно розписки вважати повернутими законному володільцю ОСОБА_9 .

Процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 2127 гривень 90 копійок слід стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.

Запобіжні заходи не застосовувались.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 369, 370, 373-374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винним у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 5 (п`ять) місяців з позбавлення права керування транспортними засобами, строком на 1 (один) рік 5 (п`ять) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком в 2 (два) роки 5 (п`ять) місяців.

У відповідності зі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи.

Після набрання вироком законної сили речові докази: сідловий тягач «MAN», державний номер НОМЕР_1 та напівпричіп «VAN HOOL», державний номер НОМЕР_2 , згідно розписки вважати повернутими законному володільцю ОСОБА_8 ; сідловий тягач «DAF», державний номер НОМЕР_4 та напівпричіп «TRAILOR» державний номер НОМЕР_3 згідно розписки вважати повернутими законному володільцю ОСОБА_9 .

Стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати за залучення експерта на користь держави у розмірі 2127 (дві тисячі сто двадцять сім) гривень 90 копійок.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області, через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити (надіслати) учасникам судового провадження.

Головуючий суддя ОСОБА_1