Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

Іменем України

19 грудня 2013 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого: судді
Новова С.О.,

суддів:
Мосьондза А.І., Полтавцевої Г.А.,

за участю прокурора -
Мінакової Г.О.,

представників потерпілої -
ОСОБА_1 і ОСОБА_2,

захисника -
ОСОБА_3

та засудженого -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
кримінальну справу за апеляціями
потерпілої ОСОБА_5, засудженого ОСОБА_4
та його захисника - адвоката ОСОБА_6 на
вирок Дарницького районного суду м.
Києва від 17 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Дарницького районного
суду м. Києва від 17 вересня
2013 року

ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.
Києві, раніше не судимого,
зареєстрованого та проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1,

визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 195 КК України та
засуджено до покарання у виді штрафу в
розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

На підставі ч. 1 ст. 49 КК України, суд
звільнив ОСОБА_4 від кримінальної
відповідальності за ст. 195 КК
України у зв'язку з закінченням строків
давності для притягнення до
кримінальної відповідальності, а
кримінальну справу відносно нього
закрив.

Цим же вироком суд частково
задовольнив цивільний позов
потерпілої та стягнув з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 10 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди, а в
задоволенні іншої частини позову
відмовив.

Також судом вирішені питання щодо
судових витрат та речових доказів по
справі.

Відповідно до вироку ОСОБА_4 визнано
винним у тому, що він, являючись
засновником та директором TOB
«Інтерметекс» намагаючись вирішити
комерційний конфлікт, а саме звільнити
орендовану площу TOB «Інтерметекс», на
якій TOB «Прима», директором якого
являється ОСОБА_5, орендує частину
складських приміщень, у невстановлений
досудовим слідством час виник умисел
на погрозу знищення майна, шляхом
залякування та демонстрування засобу,
яким можна привести майно у
непридатність.

Готуючись до вчинення злочину, у
невстановлений досудовим слідством
час та місці придбав бездимний порох,
електричні лампочки та тканину, а в
серпні місяці 2010 року на радіоринку,
який розташований неподалік станції
Київського метрополітену «Харківська»
в м. Києві, придбав 2 мобільні телефони
марки «Siemens А-65» та «Siemens А-55». У
невстановлений досудовим слідством
час, перебуваючи за місцем проживання,
а саме в приватному будинку, який
розташований за адресою: АДРЕСА_2, маючи
професійний досвід роботи з
виготовлення та використання
вибухових та запалювальних пристроїв,
проходячи строкову службу у Збройних
силах України на посаді старшого
сапера, діючи умисно з раніше придбаних
матеріалів, а саме власноруч
переробленого мобільного телефону
марки «Siemens А-65», електричних лампочок,
в які заздалегідь засипав бездимний
порох, просочивши тканину
легкозаймистою та горючою рідиною
виготовив радіокерований
запалювальний пристрій який помістив в
поліетиленові пакети синього кольору.

03.09.2013 року реалізуючи свій злочинний
умисел направлений на погрозу знищення
майна ОСОБА_5 шляхом підпалу,
перебуваючи на території TOB
«Інтерметекс», усвідомлюючи характер
своїх дій, які виражались у реальній
погрозі знищення майна ОСОБА_5,
встановив заздалегідь виготовлений
саморобний запалювальний
радіокерований пристрій під задній
бампер, поруч із паливним баком і
трубопроводами, автомобіля «Пежо-206»
д.н.з. НОМЕР_1, що належить останній, з
метою залякування ОСОБА_5 та погрози
знищення її майна в майбутньому.

Розмістивши запалювальний пристрій
ОСОБА_4 виконав усі дії, а саме
виготовив, встановив саморобний
запалювальний радіокерований пристрій
таким чином щоб ОСОБА_5 помітила його та
усвідомила реальну погрозу на знищення
належного їй майна.

04.09.2010 року приблизно о 12 год. ОСОБА_5
підходячи до належного їй автомобіля
«ПЕЖО-206», д.н.з. НОМЕР_1, який знаходився
на автостоянці по вул. Гришка, 3, вона
виявила запалювальний пристрій та
усвідомивши погрозу, яку раніше
висловлював ОСОБА_4, визвала
працівників міліції.

В апеляції на вказане судове рішення
потерпіла ОСОБА_5 просить вирок суду
скасувати, а кримінальну справу по
обвинуваченню ОСОБА_4 направити
прокурору Дарницького району м. Києва
для організації проведення
додаткового розслідування.

В обґрунтування цього потерпіла
посилається на те, що даний вирок є
необ'єктивним, незаконним і
необґрунтованим, у зв'язку з чим
підлягає скасуванню, з поверненням
справи прокуророві на додаткове
розслідування, оскільки під час
досудового слідства були допущені
істотні порушення
кримінально-процесуального закону, які
не були усунуті під час судового
розгляду справи та виключали
можливість постановлення вироку, через
наявність вагомих підстав для
застосування відносно ОСОБА_4
кримінального закону про більш тяжкий
злочин, обвинувачення у вчиненні якого
останньому не пред'являлось. Досудове
слідство по вказаній кримінальній
справі було проведено однобічно, без
з'ясування всіх обставин справи, зі
значними порушеннями вимог
матеріального та процесуального права,
що істотно вплинуло на винесення судом
вироку.

Зокрема, як вважає потерпіла, при
розгляді даної справи судом першої
інстанції не були враховані її
показання, а також інші докази, якими
підтверджується умисел ОСОБА_4 на
знищення її автомобіля за допомогою
саморобного запалювального пристрою,
який не спрацював з об'єктивних причин,
що не залежали від його волі.

Суд першої інстанції, як зазначається в
апеляції, жодним чином не врахував та
не перевірив той факт, що телефонуючи
зі свого дому (Київська область,
Бориспільський район) на мобільний
телефон, який був закладений як частина
запалювального пристрою, ОСОБА_4 не міг
знати де саме перебувала ОСОБА_5, що
свідчить про наявність в діях
підсудного умислу саме на знищення, а
не на погрозу знищення її автомобіля.

Крім того, судом при винесенні вироку
не було враховано тієї обставини, що,
згідно висновку комплексної хімічної
та пожежно-технічної експертизи №
1/42-ПТ/378хс від 15.12.2010 року, предмети, які
були надані на дослідження, є частинами
саморобного електротехнічного
запалювального пристрою. Цей пристрій,
в тому стані, в якому його було
виявлено, не придатний для
використання, оскільки має ушкодження
електричного ланцюга, однак під час
реконструкції саморобного
електротехнічного запалювального
пристрою встановлено, що він придатний
для ініціювання та розповсюдження
інтенсивного горіння. Допитаний в
судовому засіданні експерт ОСОБА_7 не
тільки підтвердив зазначений висновок,
а й вказав на те, що пристрій міг не
спрацювати через замкнутий простір чи
через проблеми з порохом, а не через
приведення його ОСОБА_4 у
непридатність.

Виходячи з цих та інших наведених в
апеляції обставин, потерпіла ОСОБА_5
вважає, що дії ОСОБА_4 мають бути
кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК
України, тобто за статтею закону, яка
передбачає відповідальність за більш
тяжкий злочин, що є підставою для
скасування вироку та направлення
справи прокурору для організації
додаткового розслідування.

Крім цього, на думку потерпілої, не
мотивованим та необґрунтованим є також
рішення суду щодо розв'язання її
цивільного позову, оскільки сума
відшкодування моральної шкоди, яку
визначив суд суперечить засадам
розумності, виваженості та
справедливості.

В апеляціях, які подали засуджений
ОСОБА_4 та його захисник - адвокат
ОСОБА_6, останні, не оспорюючи вирок в
цілому, просять його змінити.

При цьому захисник просить виключити з
вироку посилання на задоволення
цивільного позову потерпілої ОСОБА_5 на
суму 10000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди, оскільки, відповідно
до п. 7 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.89 № 3 «Про практику
застосування судами України
законодавства про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
злочином і стягнення безпідставно
нажитого майна», у разі закриття справи
з передбачених законом підстав
цивільний позов не розглядається, а
вимоги позивача про відшкодування
шкоди у цьому випадку можуть бути
вирішені в порядку цивільного
судочинства.

У свою чергу засуджений ОСОБА_4 просить
змінити вирок суду в частині вирішення
долі речових доказів, а саме мобільного
телефону «Соні еріксон W580i», IMEI НОМЕР_2
та повернути його йому, на підставі ст.
81 КПК України, оскільки він має для
нього особливу особисту цінність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників потерпілої,
які підтримали апеляцію останньої та
заперечували проти апеляцій
засудженого та його захисника;
пояснення засудженого та його
захисника, які підтримали подані ними
апеляції та заперечували проти
задоволення апеляції потерпілої;
пояснення прокурора, яка заперечувала
проти задоволення всіх апеляцій та
просила вирок суду залишити без змін, а
подані апеляції - без задоволення;
провівши судові дебати, надавши
засудженому останнє слово, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляцій,
колегія суддів вважає, що апеляція
потерпілої ОСОБА_5 підлягає
задоволенню, а апеляції засудженого та
його захисника задоволенню не
підлягають, виходячи з наступних
підстав.

Так, відповідно до вимог ст. 22 КПК
України (1960 року), органи досудового
слідства, зобов'язані вжити всіх
передбачених законом заходів для
всебічного, повного і об'єктивного
дослідження обставин справи, виявити
як ті обставини, що викривають, так і ті,
що виправдовують обвинуваченого, а
також обставини, що пом'якшують і
обтяжують його відповідальність.

В силу ст. 64 КПК України (1960 року), при
провадженні досудового слідства і
розгляді кримінальної справи в суді,
крім іншого, підлягають доказуванню:
подія злочину (час, місце, спосіб та
інші обставини вчинення злочину);
винність обвинуваченого у вчиненні
злочину та мотиви злочину.

За змістом ст. 323 КПК України (1960 року)
вирок суду повинен бути законним і
обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок
лише на тих доказах, які були
розглянуті в судовому засіданні і які
отримали оцінку суду, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності.

Проте, ці вимоги закону органами
досудового слідства та судом першої
інстанції при розгляді кримінальної
справи відносно ОСОБА_4 дотримані не
були.

Органи досудового слідства не
встановили з достатньою повнотою всіх
обставин вчиненого ОСОБА_4 злочину,
внаслідок чого, без достатніх на то
підстав дійшли передчасного висновку
про перекваліфікацію дій останнього з
ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України на ст. 195
цього ж Кодексу.

Зокрема, як вбачається з матеріалів
кримінальної справи, 19.05.2011 року,
слідчим СУ ГУ МВС України в м. Києві
була винесена постанова про порушення
кримінальної справи, перекваліфікацію
дій та прийняття до свого провадження
(том 1, а.с. 22-24), відповідно до якої
кримінальну справу порушену відносно
ОСОБА_4 за фактом замаху на умисне
протиправне заподіяння смерті ОСОБА_5
за ознаками складу злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК
України було перекваліфіковано на ч. 2
ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, за фактом
замаху на умисне знищення або
пошкодження майна ОСОБА_5

20.05.2011 року слідчим була винесена
постанова про притягнення як
обвинуваченого (том 3, а.с. 242-243),
відповідно до якої ОСОБА_4 було
пред'явлене обвинувачення у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.
194 КК України, а саме у скоєнні замаху на
умисне знищення або пошкодження майна
ОСОБА_5, вчинене шляхом підпалу.

Цього ж дня, будучи допитаним в якості
обвинуваченого, в присутності
захисника, ОСОБА_4 хоча і заявив про те,
що, до того як підкласти під автомобіль
потерпілої виготовлений ним
радіокерований запалювальний
пристрій, він привів його у непридатний
стан, проте свою вину у пред'явленому
обвинуваченні за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК
України визнав повністю та щиро
розкаявся.

Незважаючи на це, 24.05.2011 року, слідчий
виносить нову постанову про порушення
кримінальної справи, перекваліфікацію
дій та прийняття до свого провадження
(том 4 а.с. 1-4), відповідно до якої
кримінальну справу порушену відносно
ОСОБА_4 за фактом замаху на умисне
знищення або пошкодження майна ОСОБА_5
за ознаками складу злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК
України було перекваліфіковано на ст.
195 КК України, за фактом з погрози
знищення її майна.

При цьому, враховуючи зібрані по справі
докази, слідство, як прямо зазначено у
згаданій вище постанові слідчого,
приходить до висновку, що ОСОБА_4 не мав
умислу на вчинення умисного знищення
або пошкодження майна ОСОБА_5, оскільки
ОСОБА_4 виготовив не вибуховий, а
електротехнічний запалювальний
пристрій, який розмістив таким чином,
щоб ОСОБА_5, помітила його та усвідомила
реальну погрозу на знищення належного
їй майна.

Вищенаведене обґрунтування
перекваліфікації дій ОСОБА_4 на ст.
195 КК України, з яким фактично погодився
не лише прокурор, направляючи справу з
обвинувальним висновком до суду, а й
суд першої інстанції, не може бути
визнане таким, що ґрунтується на
зібраних по справі доказах та нормах
матеріального права, оскільки ч. 2 ст. 194
КК України передбачає
відповідальність за умисне знищення
або пошкодження майна, яке вчинене
шляхом підпалу, вибуху чи іншим
загальнонебезпечним способом.

Той факт, що ОСОБА_4, маючи на меті
знищити або пошкодити майно
потерпілої, виготовив не вибуховий, а
електротехнічний запалювальний
пристрій, не має жодного значення для
кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 2
ст. 194 КК України, тим більше, що до цього
останньому пред'являлось
обвинувачення у скоєнні замаху на
умисне знищення або пошкодження майна
ОСОБА_5, яке було вчинене шляхом
підпалу, тобто способом прямо
передбаченим кримінальним законом.

Як обґрунтовано зазначається в
апеляції потерпілої ОСОБА_5, суд першої
інстанції цих недоліків не усунув,
зібрані в ході досудового слідства
докази належним чином не перевірив та
не дав їм належної правової оцінки, яка,
у відповідності до вимог ст. 67 КПК
України (1960 року), повинна ґрунтуватись
на всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності.

Зокрема, незважаючи на те, що зібрані
під час судового слідства дані
вказували на вчинення підсудним ОСОБА_4
більш тяжкого злочину, в порівнянні з
тим, в якому він обвинувачується, а
також на заявлене у зв'язку з цим
потерпілою та її представниками
клопотання про направлення справи з
цих підстав на додаткове
розслідування, суд першої інстанції це
клопотання проігнорував та відмовив у
його задоволенні без достатніх на то
підстав.

Більш того, постановляючи вирок про
звільнення ОСОБА_4 від кримінальної
відповідальності за ст. 195 КК України, у
зв'язку із закінченням строків
давності та закриваючи провадження у
справі, суд першої інстанції допустив
порушення вимог ст.ст. 11-1 і 282 КПК
України (1960 року), в яких прямо
зазначено про те, що суд закриває
справу своєю мотивованою ухвалою, а
суддя - постановою.

Крім цього, судом першої інстанції були
порушені вимоги ч. 5 ст. 74 КК України, в
якій передбачено, що особа може бути за
вироком суду звільнена від покарання, а
не від кримінальної відповідальності,
на підставах, передбачених ст. 49 цього
Кодексу.

Наведені обставини дозволяють зробити
висновок про те, що вирок суду відносно
ОСОБА_4 не може бути визнаний законним і
обґрунтованим, оскільки при його
постановленні були істотно порушені
норми процесуального права, які
виключали можливість постановлення
вироку.

У зв'язку з цим, колегія суддів не
вбачає будь-яких підстав для
задоволення апеляцій засудженого та
його захисника, оскільки в даному
випадку мова може йти лише про
скасування вироку суду, а не про його
зміну, у тому числі в частині вирішення
питання про речові докази та
розв'язання цивільного позову.

Приймаючи до уваги вищенаведене, а
також враховуючи вимоги п. 2 ч. 1 ст. 374
КПК України (1960 року) про те, що
апеляційний суд скасовує вирок і
повертає справу на додаткове
розслідування у випадку, якщо є
підстави для застосування
кримінального закону про більш тяжкий
злочин, обвинувачення у вчиненні якого
засудженому не пред'являлось, якщо з
цих підстав була подана апеляція
прокурора чи потерпілого, колегія
суддів вважає, що апеляцію потерпілої
ОСОБА_5 слід задовольнити, вирок суду
відносно ОСОБА_4 скасувати, а
кримінальну справу повернути
прокурору на додаткове розслідування.

З огляду на те, що, у відповідності до п.
12 Розділу ХІ Перехідні положення КПК
України 2012 року, розслідування
кримінальних справ, передбачених п. 11
цього розділу, у разі повернення судом
таких кримінальних справ прокурору для
проведення додаткового розслідування,
проводиться у порядку, передбаченому
цим Кодексом, колегія суддів звертає
увагу на те, що досудове розслідування
зазначеної кримінальної справи
повинно бути розпочате з моменту
внесення відомостей до Єдиного реєстру
досудових розслідувань.

Під час проведення досудового
розслідування, необхідно також
забезпечити реалізацію прав та
обов'язків сторони захисту та
потерпілої ОСОБА_5, щодо перевірки їх
доводів про обставини виготовлення,
встановлення та приведення в дію або в
непридатний для використання стан
саморобного запалювального
радіокерованого пристрою, у тому числі
шляхом проведення слідчого
експерименту, з метою підтвердження
або спростування обставин, про які
повідомляли в ході досудового та
судового слідства ОСОБА_4 та ОСОБА_5

У разі необхідності проведення інших
слідчих дій вжити заходів для того, щоб
вони були проведені з дотриманням
вимог процесуального законодавства, а
після повідомлення ОСОБА_4 про підозру,
забезпечити у найкоротший строк
звернення до суду з обвинувальним
актом.

Враховуючи те, що при винесенні вироку
судом першої інстанції було скасовано
обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний
захід у виді підписки про невиїзд,
колегія суддів вважає необхідним
застосувати до останнього запобіжний
захід у виді особистого зобов'язання з
метою забезпечення виконання ним
покладених на нього процесуальних
обов'язків, а також запобігання спробам
переховуватися від органів досудового
розслідування та суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 365, 366, 374, 377 КПК України (1960 року) та п.
11 Перехідних положень КПК України,
колегія суддів Апеляційного суду м.
Києва, -

у х в а л и л а:

Апеляцію потерпілої ОСОБА_5
задовольнити, а апеляції засудженого
ОСОБА_4 та його захисника - адвоката
ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м.
Києва від 17 вересня 2013 року відносно
ОСОБА_4 скасувати, а справу повернути
прокурору м. Києва для організації
проведення додаткового розслідування.

Обрати відносно ОСОБА_4 запобіжний
захід у виді особистого зобов'язання.

Судді: _____________ _____________
_____________

(Новов С.О.)
(МосьондзІ.А.) (Полтавцева Г.А.)

Справа № 11/796/2091/2013

Категорія: ст. 195 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Щасна
Т.В.

Доповідач - суддя Новов С.О.