Справа № 175/969/15-к
Провадження № 1-кп/175/43/15
Вирок
Іменем України
26 березня 2015 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому засіданні у смт. Ювілейне обвинувальний акт і угоду про визнання винуватості по кримінальному провадженню № 00003 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина, військовослужбовця призваному під час мобілізації, солодшого сержанту військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у військовій частині № НОМЕР_1 АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України,

встановив:

15 серпня 2014 року наказом № 167 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця призваного під час мобілізації, молодшого сержанта ОСОБА_4 , зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду старшого стрільця першого відділення 2 взводу 6 стрілецької роти 3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 .

Молодший сержант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

19 серпня 2014 року молодшого сержанта ОСОБА_4 було госпіталізовано для надання медичної допомоги до Дніпропетровської міської лікарні СМСЧ №6. 20 серпня 2014 року молодшого сержанта ОСОБА_4 було виписано після лікування, та він мав повернутися до військової частини НОМЕР_1 , але 20 серпня 2014 року до розташування військової частини НОМЕР_1 не повернувся, до виконання своїх службових обов`язків не приступив.

Таким чином, 20 серпня 2014 року молодший сержант ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, чим протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

30 січня 2015 року молодшого сержанта ОСОБА_4 було затримано та доставлено до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України.

06.01.2015 року даний факт внесено до ЄРДР за № 00003 з правовою кваліфікацією за ч.3 ст.407 КК України.

30.01.2015 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України.

12.03.2015 року по даному кримінальному провадженню складено обвинувальний акт.

24.03.2015 року між прокурором і підозрюваним укладено угоду про визнання винуватості ОСОБА_4 .

Відповідно до даної угоди підозрюваний ОСОБА_4 під час досудового розслідування повністю визнав вину та обсяг підозри за ч.3 ст.407 КК України.

Сторонами угоди визначено узгоджене покарання із застосуванням ст.ст. 60, 69 КК України у виді п`яти місяців арешту на гаупвахті.

В угоді передбачені наслідки її укладання та затвердження, не виконання яких роз`яснені підозрюваному ОСОБА_4 .

У підготовчому судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 пояснив, що він цілком розуміє характер злочину, передбачений ч. 3 ст.407 КК України, відповідно до якого йому пред`явлено обвинувачення. Крім того ОСОБА_4 зазначив, що розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ч.2 ст.473 КПК України, наслідки їх не виконання, передбачені ст.476 КПК України, згоден з видом покарання, яке до нього буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні даної угоди.

Враховуючи викладене, вивчивши надані матеріали, заслухавши думку прокурора, який не заперечував щодо затвердження угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких підстав суд вважає доведеним у підготовчому судовому засіданні те, що за обставин, зазначених у обвинувальному акті та угоді про визнання винуватості ОСОБА_4 , по закінченню лікування не повернувся до військової частини НОМЕР_1 без поважних причин тривалістю понад один місяць, і його дії кваліфікує за ч.3 ст.407 КК України, тобто у злочині, віднесеного ст.12 КК України до злочинів середньої тяжкості.

При призначенні покарання суд вважає за необхідне призначити узгоджену між сторонами міру покарання.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено. Обставинами, що пом`якшують покарання та значно знижує ступень тяжкості вчиненого злочину суд визнає, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, тому з урахуванням визнання вини, суд вважає за можливе призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а саме ч.3 ст.407 КК України, однак пов`язану з ізоляцією від суспільства у вигляді арешту на узгоджений сторонами строк відповідно до зазначеної угоди згідно вимог ч.2 ст.60 КК України, арешт відбувати на гаупвахті, що відповідає вимогам ст. 50 КК України.

Керуючись ст.ст.110,314,369,371-374,475 КПК України, суд
засудив:

Затвердити угоду від 24 березня 2015 року по кримінальному провадженню № 00003 про визнання винуватості, укладену між прокурором відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене покарання із застосуванням ст. 69 КК України на підставі якої призначити йому покарання у виді шести місяців арешту на гаупвахті.

Строк покарання обчислювати з моменту виконання вироку.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання, - скасувати після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений сторонами до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1