Дата документу Справа № 336/7637/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/7637/14-к Головуючий в 1 інстанції
№ провадження 11-кп/778/921/15 ОСОБА_1
Категорія ст. 190 ч. 2 Доповідач в 2 інстанції
КК України ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10

розглянула в м. Запоріжжі у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_11 , прокурора прокуратури Заводського району м. Запоріжжя ОСОБА_12 , прокурора прокуратури Шевченківського району м. Запоріжжя ОСОБА_13 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка і мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, не одружена, яка має середню освіту, офіційно не працевлаштована, . раніше судима 25 листопада 2013 року за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді громадських робіт строком 30 годин, який відбула в повному обсязі,

визнана винною у пред`явленому їй обвинуваченні за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід особисте зобов`язання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 3064 грн. у відшкодування майнової шкоди, 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 1020 грн. у відшкодування майнової шкоди, 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, вчинених за наступних обставин.

14 липня 2014 року о 16-30 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на зупинці транспорту загального користування Вулиця Іванова в м. Запоріжжі, діючи умисно, шляхом зловживання довірою, заволоділа мобільним телефоном неповнолітнього ОСОБА_9 , чим спричинила майнову шкоду в розмірі 3064 грн.

23 серпня 2014 року о 16-00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, шляхом обману неповнолітньої ОСОБА_15 , заволоділа мобільним телефоном, що належить ОСОБА_14 , чим спричинила майнову шкоду в розмірі 1020 грн.

20 серпня 2014 року о 17-15 год. ОСОБА_7 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту Демократична в м. Запоріжжя, діючи повторно, шляхом зловживання довірою, заволоділа мобільним телефоном, який знаходився в користуванні у ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та належить ОСОБА_17 , чим завдала останній матеріальну шкоду на суму 260 гривень.

В апеляційних скаргах, вимоги яких є ідентичними, а доводи тотожними, прокурори, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинувачено, просять вирок скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України та призначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнити від кримінального покарання з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримку апеляційних скарг, пояснення обвинуваченої та її адвоката, які просили апеляцію прокурора залишити без задоволення, вирок змінити та призначити покарання у вигляді штрафу, потерпілого та його представника, які підтримали скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурорів, колегія суддів вважає, що останні підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Як вбачається із змісту вироку, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів та кваліфікував її дії за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння майном шляхом обману та зловживання довірою. Обґрунтованість цих висновків суду першої інстанції у апеляційному порядку не оскаржується.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, яке на думку прокурорів є м`яким і не відповідає вимогам закону, то колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно вимог ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується, зокрема, до неповнолітніх, вагітних жінок.
Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 № 5 Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх, згідно зі ст. 98 КК України до неповнолітніх як основні покарання можуть бути застосовані лише штраф, громадські та виправні роботи, арешт та позбавлення волі на певний строк. Перелік видів покарань, визначений у ст. 98 КК, є вичерпним. інші основні та додаткові покарання до неповнолітніх не застосовуються, навіть якщо на час розгляду справи судом вони досягли повноліття.

Призначаючи розмір покарання обвинуваченій за ч. 2 ст. 190 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винної, яка вчинила злочини до досягнення повноліття, перебуваючи у стані вагітності, думку потерпілих про можливість застосування до обвинуваченої несуворого покарання, але в порушення вимог ч. 3 ст. 61, ст. 98 КК України застосував покарання у виді обмеження волі до вагітної жінка, яка до того ж скоїла злочини у неповнолітньому віці.

Згідно роз`яснень викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003р. Про практику призначення судами кримінального покарання, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

При звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на статтю 75 КК, а щодо неповнолітньої особи ще й на статтю 104 КК як на підстави для прийняття такого рішення, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційних скарг є обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 374, 404, 407, 414, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:
апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2015 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді: 1 2 3