АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24вересня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
представника власника майна ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві генерального директора ПСП «Нива» ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01 вересня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , погоджене старшим прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , та, в межах кримінального провадження № 0000967 за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, накладено арешт на майно, яке належить Приватному сільськогосподарському підприємству «НИВА», а саме: пшеницю, загальною фізичною вагою 514 480 кг, що знаходиться на зберіганні у Публічному акціонерному товаристві "Державна продовольчо-зернова корпорація України» в зерносховищі за адресою: 62540, Харківська обл., Вовчанський р-н, смт. Білий Колодязь, вул. Хлібороба, буд. 2. Заборонено Публічному акціонерному товариству «Державна продовольчо-зернова корпорація України» здійснювати будь-які дії щодо повернення зі зберігання (відпуску, видачі) пшениці.

Відповідно до ухвали, слідчий суддя наклав арешт на сільськогосподарські культури, пославшись на те, що вказане майно відповідає критеріям ч. 2 ст. 167 КПК України, а саме має ознаки предмету злочину, а тому з метою недопущення зникнення або втрати цього майна, чи настання інших негативних наслідків, підлягає арешту.

В апеляційній скарзі генеральний директор товариства просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна. Апелянт вважає, що ухвала слідчого судді постановлена з істотним порушенням вимог КПК України, оскільки слідчий суддя не взяв до уваги вимог закону, які свідчать про те, що арешт може бути накладено лише на майно підозрюваного, особи, яка нестиме цивільну відповідальність за дії підозрюваного, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, однак ПСП «НИВА», як вказує апелянт, не має жодного із вищезазначених процесуальних статусів та відносно службових осіб товариства відсутні докази вчинення злочину. Також зазначає апелянт, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно підприємства, не врахував наслідки арешту майна для третіх осіб, не забезпечив своїм рішенням розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Крім того, вказує директор товариства, що при розгляді клопотання слідчий суддя, всупереч вимогам закону, не дослідив питання наявності того майна, що було арештовано, а також порушив право на захист власника майна, розглянувши клопотання за його відсутності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити та скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно, що належить ТОВ «НИВА», слідчий суддя зазначив, що в провадженні СВ прокуратури м. Києва знаходяться матеріали досудового розслідування № 0000967 від 04 липня 2014 року за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Розслідування ведеться за фактом того, що невстановлені службові особи ТОВ «ЖИЛСТРОЙСЕРВИС-2» за попередньою змовою групою осіб, зловживаючи своїм службовим становищем, шляхом підробки документів до реєстраційно-установчих документів вказаного товариства заволоділи чужим майном в особливо великому розмірі, а саме часткою статутного капіталу в розмірі 45,45% вказаного товариства, яка належить Gresdale Holdings Limited (м. Нікосія, Кіпр).

Також слідчий суддя зазначив, що в Україні існує група компаній у сфері виробництва сільськогосподарської продукції, що створена з 100 % участю іноземних компаній. Загалом структура бізнесу включає 40 господарських товариств, які пов`язані між особою господарсько-фінансовими відносинами та відносинами контролю, до якого входить, в тому числі, і ТОВ «НИВА». Орган досудового розслідування, як вказав слідчий суддя, вважає, що певне коло осіб мають на меті привласнити майно цього підприємства, всупереч волі іноземних інвесторів, шляхом відчуження готової продукції, що належить підприємству.

Встановивши зазначені фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність арештувати сільськогосподарські культури (пшеницю), яка належить ПСП «НИВА» з метою недопущення зникнення або втрати цього майна, чи настання інших негативних наслідків.
Разом з тим, з викладених в ухвалі слідчого судді фактичних обставин кримінального провадження, в рамках якого ставиться питання про накладення арешту на майно ПСП «НИВА», взагалі не можна віднайти логічного і правового взаємозв`язку між об`єктивною стороною злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та майном ПСП «НИВА».
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 191 КК України, характеризується вчиненням дій, пов`язаних з привласненням, розтратою, заволодінням чужого майна, а при одночасній кваліфікації таких дій за ст. 366 КК України вчиненням їх шляхом службового підроблення.

Привласнення вважається закінченим з моменту вилучення майна й отримання винним можливості розпорядитися ним як свої власним. Момент закінчення розтрати збігається з моментом витрачання чужого майна. Заволодіння чужим майном вважається закінченим з моменту отримання можливості розпорядитися ним на власний розсуд особою, яка незаконно обернула майно на свою користь чи на користь інших осіб.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що мало місце, шляхом підроблення документів, заволодіння майном статутним капіталом в розмірі 45,45%, що належить ТОВ «ЖИЛСТРОЙСЕРВИС-2». Будь-яких даних про те, що певна особа, шляхом підроблення документів, привласнила, розтратила, заволоділа майном ПСП «НИВА» в ухвалі слідчого судді не міститься. Відповідно, не міститься в ухвалі і переліку цього майна, не вказано даних про особу, яка вчинила протиправні дії та способу їх вчинення.
Посилання в ухвалі на те, що певні особи мають на меті в майбутньому привласнити майно цього підприємства, не утворює собою закінчених складів злочинів, передбачених за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, за якими проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Крім того, в ухвалі слідчого судді немає посилань на те, хто, в розумінні ст. 55 КПК України, є потерпілим у кримінальному провадженні, чи звертався потерпілий з відповідною заявою про вчинення злочину щодо нього або з заявою про залучення як потерпілого у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі директор ПСП «НИВА» не підтверджує факту вчинення протиправних дій службовими особами товариства щодо майна підприємства, повідомляє, що ПСП «НИВА» є єдиним законним власником належного йому майна і зі змісту ухвали слідчого судді, а також клопотання слідчого спростувати ці твердження не видається можливим.
Тому, існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочинів відносно майна ПСП «НИВА» в ухвалі слідчого судді, всупереч вимогам ст.132 КПК України, є недоведеним.
Вимоги закону щодо перевірки достатності доказів, що вказують на вчинення злочинів, слідчим суддею взагалі залишені поза увагою, чим також порушено вимоги ст. 132, ст. 173 КПК України. В ухвалі не наведено посилань на жоден доказ вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, та не проаналізовано докази в контексті тих обставин кримінального провадження, які мають відношення до діяльності і майна ПСП «НИВА».
В результаті такого підходу до вирішення клопотання, залишилося не з`ясованим слідчим суддею і питання про можливий розмір шкоди, завданої злочином та наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, як того вимагає ч. 2 ст. 173 КПК України.
Що стосується доводів клопотання та даних ЄРДР з приводу обставин кримінального провадження і місця ПСП «НИВА» у ньому, то слід зазначити, що в них також з достатньою повнотою не доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину.

Зі змісту даних ЄРДР щодо обставин вчинення злочину передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, вбачається, що службові особи групи «Агрейн», а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 разом з іншими невстановленими особами, за попередньою змовою групою осіб, зловживаючи своїм службовим становищем, вчинили дії щодо відсторонення іноземних інвесторів, внесли всупереч їх волі зміни до статутних документів, з метою рейдерського захоплення, привласнення та розкрадання майна ряду підприємств, в тому числі і ТОВ «НИВА».

У витягу з ЄРДР щодо обставин вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, зазначено, що, з метою заволодіння майном та майновими правами групи компаній «Агрейн», службові особи ряду підприємств, в тому числі, і ПСП «НИВА» разом з іншими невстановленими особами склали завідомо неправдиві документи з використанням підроблених печаток іноземних компаній групи «Агрейн», зокрема протоколи загальних зборів учасників, зміни до статуту, які в подальшому були подані за місцем державної реєстрації зазначених суб`єктів господарювання. Внаслідок цього державними реєстраторами до Єдиного державного реєстру юридичних і фізичних осіб були внесені офіційні дані на підставі неправдивих відомостей, які надавали новоствореним органам управління компанії «Агрейн» - наглядовим радам, в склад яких увійшли самі вищезазначені службові особи підприємств та особи, підконтрольні ОСОБА_20 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , можливість здійснювати розкрадання майна підприємств.
Тобто, в ЄРДР вказано, що певними встановленими та невстановленими особами шляхом службового підроблення, вчинено дії направлені на привласнення майна ряду товариств, в тому числі і ПСП «НИВА». Однак, в ЄДРД не зазначено: при яких конкретно обставинах мало місце вчинення таких дій, як закінченого злочину, тобто у чому полягали дії, передбачені об`єктивною стороною злочину - при яких обставинах було фактично незаконно вилучено майно ПСП «НИВА» та отримано реальну можливість ним розпорядитися. Не вказано і розмір шкоди, що настала внаслідок вчинення протиправних дій щодо майна підприємства.

Також в ЄРДР вказано, що дії пов`язані зі службовим підробленням, були вчинені невстановленими особами за участю службових осіб ПСП «НИВА», однак не зазначено, які саме службові особи підприємства вчинили такі дії та в чому саме вони полягали.
Тобто, зміст даних ЄРДР містить настільки абстрактний, неконкретизований опис обставин кримінального провадження, який не дозволяє дійти однозначного висновку, що дійсно мала місце подія вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України щодо майна ПСП «НИВА».
Зміст клопотання слідчого щодо обставин злочинів містить невідповідності з даними ЄРДР, і також не характеризуються наявністю сукупності фактів, які б в обов`язковому порядку охоплювали всі істотні обставини кримінального провадження і містили аналітичну прив`язку до конкретних осіб та подій, що стосується діяльності ПСП «НИВА».

Клопотання, містить загальний опис обставин кримінального провадження, які не мають прямого стосунку до майна ПСП «НИВА». Єдина інформація, яка міститься у клопотанні та безпосередньо стосується ПСП «НИВА» полягає в тому, що певні особи, отримавши повне управління над рядом підприємств, в тому числі над ПСП «НИВА», всупереч волі іноземних інвесторів, здійснили розкрадання належних іноземним компаніям матеріальних цінностей та прибутків підприємств. Однак жодних конкретних даних про те, які дії, передбачені об`єктивною стороною злочину ст.. 191 КК України, вчинено саме щодо майна ПСП «НИВА», у клопотанні не має, тобто у клопотанні не зазначено при яких обставинах було фактично незаконно вилучено майно ПСП «НИВА» та отримано реальну можливість ним розпорядитися. Тобто, доводи клопотання слід вважати виключно припущеннями.

Крім того, об`єктивна сторона злочину, яка міститься в диспозиції ст. 191 КК України, не передбачає відповідальності за вчинення таких протиправних дій, як «рейдерське захоплення» та «розкрадання», як вказано у клопотанні і ЄРДР, тобто дії осіб кваліфіковані не у відповідності до положень КК України.

Не міститься у клопотанні і посилань на достатні докази тих обставин, на які посилається слідчий. Єдиними доказами, на які послався слідчий при мотивуванні клопотання, стали пояснення свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 .

Разом з тим, як вбачається з клопотання, свідок ОСОБА_23 вказав, що йому стало відомо про те, що мало місце, шляхом підроблення документів, заволодіння майном статутним капіталом в розмірі 45,45%, що належить ТОВ «ЖИЛСТРОЙСЕРВИС-2». Будь-яких даних з приводу обставин, які мають відношення до ПСП «НИВА», свідок не вказав.
Тобто, висновки слідчого щодо обставин, на які він посилається, ґрунтуються виключно на показання свідка ОСОБА_24 . Однак, у клопотанні не зазначено, яке відношення зазначена особа має до діяльності ПСП «НИВА», з яких достовірних джерел їй стало відомо про обставини, які вона повідомляє, якими документальними даними підтверджується вчинення дій, на які вона вказує. Не долучено слідчим відповідних документальних даних і до матеріалів клопотання. В тому числі, не міститься у клопотанні посилань на пояснення потерпілих від цього злочину, які б підтверджували пояснення свідка, що майно ПСП«НИВА» належало їм, однак певні особи привласнили, незаконно заволоділи чи розтратили його. Такий стан доказів, який є у розпорядженні органу досудового розслідування, не може слугувати законною підставою для застосування надто обтяжливого заходу забезпечення кримінального провадження.
Ті обставини, що у кримінальному провадженні не повідомлено про підозру жодній особі також підтверджує те, що орган досудового розслідування на даному етапі кримінального провадження не зібрав достатньої сукупності доказів, які б в тій чи іншій мірі доводили існування обґрунтованої підозри у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

Враховуючи вищевикладене мотивування клопотання, слідчий в розумінні вимог ст.. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя у відповідності до ст.. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Апеляційний суд наявності таких доказів не вбачає.

Вказані обставини вплинули і на те, що належним чином не було встановлено, як в ухвалі слідчого судді, так і в клопотанні слідчого, правової підстави для накладення арешту на майно ПСП «НИВА».
Так, визначаючи правову підставу для накладення арешту, слідчий суддя та слідчий вказали, що пшениця, яка належить товариству є предметом злочину, що відповідно до ч. 2 ст. 170, ч. 2 ст. 167 КПК України, дає підстави для арешту майна.

Згідно норм Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Однак, враховуючи те, що відсутні підстави вважати, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення злочинів відносно майна ПСП «НИВА» та належні докази вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з майном ПСП «НИВА» такі висновки слідчого судді та слідчого самі собою спростовуються.

Крім того, відповідні висновки слідчий та слідчий суддя зробили без сукупного аналізу обставин вчинення злочинів та засад кримінального права.

Так, предметом злочину є речі матеріального світу, з певними властивостями яких закон про кримінальну відповідальність пов`язує наявність у діях особи ознак конкретного складу злочину. Властивостями предмету злочину є ті обставини, з приводу яких чи шляхом впливу на які вчинюється злочин.

Зокрема, предметомзлочину, передбаченого ст. 191 КК України, є чуже майно, яке було ввірене винній особі чи перебувало в її законному віданні, тобто таке майно, що знаходилося в неї на законних підставах і стосовно якого вона здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління, доставки використання або зберігання.
Однак, ні в клопотанні слідчий, ні в ухвалі слідчий суддя, з достатньою повнотою не обґрунтували, яким саме чином врожай пшениці, що на законних підставах вирощено та зібрано ПСП «НИВА» набув ознак предмету злочину. Тобто не обґрунтували, які є підстави вважати, що пшениця була ввірена певній особі чи перебував в її законному віданні, стосовно якого ця особа здійснювала повноваження щодо розпорядження, управління, доставки використання або зберігання, та в подальшому незаконним шляхом розтратила, привласнила чи заволоділа, зважаючи на те, що злочин, передбачений ст. 191 КК України має матеріальний склад, тобто характеризується настанням суспільно небезпечних наслідків як обов`язкової ознаки складу злочину.

Згідно матеріалів клопотання, на даний час органом досудового розслідування не зібрано достатніх доказів про те, що зазначена пшениця має ознаки предмету злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, не було надано таких доказів для дослідження і слідчому судді, а також не встановлено їх при апеляційному розгляді, тому, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді і слідчого та наявність правової підстави, передбаченої ч. 2 ст. 170, ч. 2 ст. 167 КПК, для накладення арешту є помилковими.

Слід також вказати, що згідно ст. 170 КПК України арешт майна полягає у забороні власнику (володільцю) майна можливості відчужувати певне майно.

Заборона на ж використання майна, а також заборона розпоряджатися майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Тобто, у випадку застосування відповідних обтяжень слідчий повинен мотивувати своє прохання, а слідчий суддя переконатися, що воно є обґрунтованим. Разом з тим ні слідчий, ні слідчий суддя не дотрималися вказаних вимог закону жодним чином не довели необхідності заборонити власнику майна можливості використовувати та розпоряджатися майном.

З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо встановити тих обставин, яке відношення майно ПСП «НИВА» має до розслідуваних злочинів, чи мало місце реальне посягання та нього та за відсутності доказів такого посягання, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні слідчий не довів необхідності у накладенні арешту на майно ПСП «НИВА», що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.

Крім того, слушно зазначає апелянт, що, слідчий суддя, арештовуючи пшеницю, яка належить підприємству в розмірі 514 480 кг, належним чином не перевірив чи дійсно на момент розгляду клопотання відповідний обсяг пшениці зберігається у зерносховищах, оскільки інформація, надана Державною інспекцією сільського господарська України, датована 15 серпня 2014 року, тобто відображає ситуацію, яка була реальна за два тижні до розгляду клопотання.

Обґрунтовано посилається апелянт і на те, що накладаючи арешт на майно товариства, слідчий суддя, в порушення вимог закону, не врахував наслідки арешту майна для третіх осіб і не забезпечив своїм рішенням розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Зокрема суддя не оцінив тих обставин, що на сьогоднішній день ПСП «НИВА» здійснює законну підприємницьку, пов`язану з сільськогосподарським виробництвом, а тому накладення арешту на продукцію підприємства може призвести до фінансових втрат підприємства, позбавити підприємство можливості сплатити податки і збори, виплатити заробітну плату, тобто призведе до надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності юридичної особи та суттєво позначиться на інтересах інших осіб.
Крім того, слід наголосити, що мали місце й інші істотні порушення процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна розглядається за участю власника майна. Не прибуття цих осіб не перешкоджає розгляду клопотання. Тобто, слідчий суддя має право розглянути клопотання за відсутності власника майна, однак при цьому в матеріалах провадження мають міститися дані про належне повідомлення цієї особи про дату та час розгляду клопотання.

Як вбачається з матеріалів судової справи, слідчий суддя розглянув клопотання слідчого про арешт майна без участі власника майна та за відсутності даних про те, що власник майна був належним чином повідомлений про дату та час розгляду клопотання. В матеріалах судової справи міститься лише копія повідомлення, адресована ПСП «НИВА», про те, що 01 вересня 2014 року відбудеться судове засідання по розгляду клопотання, проте немає даних про вручення відповідного повідомлення адресату.
Таким чином, розгляд клопотання було проведено з порушенням прав власника майна на захист, що призвело до однобічності судового розгляду та незаконності судового рішення.

Відповідно до змісту ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Статтею 38 КПК України, яка дає визначення органам досудового розслідування, передбачено, що органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є слідчі підрозділи: органів внутрішніх справ, органів безпеки, органів, що здійснюються контроль за додержанням податкового законодавства, органів бюро розслідувань (повноваження якого на даний час виконують органи прокуратури відповідно до Перехідних положень КПК України).

Виходячи з цього, а також на підставі системного аналізу зазначених норм КПК України, можна зробити висновок, що органом досудового розслідування є не сам по собі слідчий підрозділ, а відповідний орган внутрішніх справ, безпеки чи прокуратури, до складу якого входить слідчий підрозділ.

При таких обставинах, фактичне місце знаходження структурного підрозділу взагалі не має правового значення при вирішенні питання щодо місця розгляду клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, оскільки підсудність визначається не за фактичним місцем знаходження слідчого підрозділу, а за місцем знаходження відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

У даному випадку досудове розслідування у кримінальному провадження, в рамках якого внесено клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проводиться слідчим відділом прокуратуру м. Києва. Прокуратура м. Києва, як юридична особа, територіально знаходиться під юрисдикцією Печерського районного суду м. Києва.

Тобто, слідчий повинен був звернутися з клопотанням про арешт майна у цьому кримінальному провадженні до Печерського районного суду м. Києва, однак, порушивши вимоги ст. 132 КПК України, звернувся з відповідним клопотанням за місцем розташування слідчого підрозділу. Слідчий суддя, в свою чергу, також не врахував положення ст. 132 КПК України, безпідставно прийняв клопотання слідчого для розгляду по суті порушених у ньому питань, чим порушив правила підсудності розгляду клопотання.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді як незаконна підлягає скасуванню, а апеляційна скарга власника майна задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу генерального директора ПСП «Нива» ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 01 вересня 2014 року, якою задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , погоджене старшим прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , та, в межах кримінального провадження № 0000967 за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, накладено арешт на майно, яке належить Приватному сільськогосподарському підприємству «НИВА», а саме на пшеницю, загальною вагою 514 480 кг, що знаходиться на зберіганні у Публічному акціонерному товаристві "Державна продовольчо-зернова корпорація України» в зерносховищі за адресою: 62540, Харківська обл., Вовчанський р-н, смт. Білий Колодязь, вул. Хлібороба, буд. 2, та заборонено Публічному акціонерному товариству «Державна продовольчо-зернова корпорація України» здійснювати будь-які дії щодо повернення зі зберігання (відпуску, видачі) пшениці, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в ОВС СВ прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , яке погоджене старшим прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_9 , про накладення, в межах кримінального провадження № 0000967 за ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, арешту на майно, яке належить Приватному сільськогосподарському підприємству «НИВА», а саме на пшеницю, загальною вагою 514 480 кг, що знаходиться на зберіганні у Публічному акціонерному товаристві "Державна продовольчо-зернова корпорація України» в зерносховищі за адресою: 62540, Харківська обл., Вовчанський р-н, смт. Білий Колодязь, вул. Хлібороба, буд. 2, та про заборону Публічному акціонерному товариству «Державна продовольчо-зернова корпорація України» здійснювати будь-які дії щодо повернення зі зберігання (відпуску, видачі) пшениці.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 11-сс/796/17828/2014 Категорія ст. 172 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_25
Доповідач ОСОБА_1