Код суду 233 Справа № 233/9330/13-к
Вирок
Іменем України
27 січня 2015 року Колегія суддів Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області
в складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Костянтинівка, Донецької області, українця, громадянина України, працюючого у КУ «ЛПУ» міська лікарня № 5 м. Костянтинівка на посаді медбрата, розлученого, освіта середньо-спеціальна, має на утриманні трьох дітей, раніше не судимого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , телефон НОМЕР_1 .
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 123 КК України, -
28 вересня 2013 року о 23 годині 00 хвилин, обвинувачений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходився у кухні буд. АДРЕСА_3 , де також знаходились його дружина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В ході розмови між обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 останні повідомили ОСОБА_8 , що між ними виникли близькі стосунки та його дружина ОСОБА_11 припиняє стосунки з обвинуваченим. Відчувши тяжку образу з боку своєї дружини ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_7 на ґрунті ревнощів, перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання ( у стані афекту), який виник, як відповідна реакція на образливі асоціальні висловлювання з боку ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_7 , які з`явилися для обвинуваченого ОСОБА_8 реальною загрозою для його життєвих цінностей, діючи умисно, наніс кухонним ножем ОСОБА_7 один удар зліва направо в область шиї ОСОБА_7 .
Своїми умисними діями, обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , заподіяв ОСОБА_7 наступні тілесні ушкодження:
- різану рану м`яких тканин передніх бічних поверхонь шиї на рівні перснеподібного хряща з пересіченням грудинно-ключично-соскоподібних м`язів з обох боків на 1/3 їх товщини і пересіченням трахеї на 1/2 її діаметру, що за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння.
Обвинувачений ОСОБА_8 свою провину в пред`явленому обвинуваченні визнав в повному обсязі, підтвердивши факт завдання потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень за наведених у обвинувальному акті обставинах.
Допитаний у судовому засіданні він пояснив, що у 2010 році він одружився із ОСОБА_11 та проживав разом із нею та чотирма дітьми у будинку АДРЕСА_3 , який вони поміняли на квартиру. У будинку вони робили ремонт для чого наймали робітників. Одним з них був потерпілий ОСОБА_7 . Коли закінчили прибудову до будинку ОСОБА_7 залишився один проводити електрику та виконувати інші внутрішні роботи. Він буде любив свою дружину та дітей, робив усе, щоб в них все було. Приблизно за три тижні до події, що сталася, він став відчувати зміни у поведінки дружини, вона віддалилася від нього, стала надавати менше уваги. Він спитав у неї, що сталося, але вона нічого не розповідала, посилалась на погане самопочуття. Десь днів за десять до скоєння злочину ОСОБА_12 почав залишатись ночувати у них у будинку, мотивуючи це тим, що спізнився на електричку та іншими причинами. Він також не надав цьому значення, оскільки довірлива людина, вірив у порядність людей. Зміни у поведінці дружини з ОСОБА_13 він не пов`язував. 28 вересня 2013 року дружина пішла до своєї сестри, а ввечері повернулась разом із ОСОБА_13 . Той запропонував йому поговорити і вони пройшли на кухню будинку. ОСОБА_13 в непристойній формі повідомив його, що у нього роман з його дружиною і вони бажають бути разом. Він не міг у це повірити, але дружина підтвердила це. Йому стало погано, щоб заспокоїтись він почав пити воду, але ОСОБА_14 продовжував розповідати йому про відносини між ним та його дружиною, а дружина підтверджувала це, сказала, що любить ОСОБА_13 . У якийсь момент він втратив почуття реальності і отямився тільки тоді, коли відчув, що вдарився спиною об холодильник. Він побачив, що завдав ОСОБА_14 удар ножем у шию. Дружина кричала та намагалася рушником закрити рану у ОСОБА_14 . Він знаходився у якомусь незрозумілому стані, погано орієнтувався. Потім приїхали працівники міліції та швидка допомога. Крім того, обвинувачений просив суд застосувати щодо нього амністію, оголошену Законом України «Про амністію у 2014 році», оскільки має на утриманні малолітніх дітей та є інвалідом дитинства ІІІ групи.
Крім повного визнання своєї провини, вина обвинуваченого ОСОБА_8 у інкримінованому діянні підтверджується доказами, дослідженими у судовому засіданні.
Потерпілий ОСОБА_7 допитаний у судовому засіданні пояснив, що у 2013 році він знайшов роботу у сім`ї ОСОБА_15 . Останнім потрібно було зробити прибудову до будинку. Восени вони закінчили прибудову і він один залишився закінчувати внутрішні роботи. Сім`я ОСОБА_15 складалася із чоловіка з дружиною, та чотирьох дітей. Приблизно з серпня 2013 року між ним та дружиною обвинуваченого ОСОБА_16 виникли близькі стосунки. Обвинувачений ОСОБА_15 працював у лікарні, тому їм нічого не заважало. Наприкінці вересня 2013 року. Вони вирішили повідомити про це обвинуваченого. Ввечері 28 вересня 2013 року вони прийшли із ОСОБА_17 до ОСОБА_18 і розповіли йому, що бажають жити разом, тому що люблять один одного. Розмова відбувалася на кухні. Вони з ОСОБА_17 сиділи за столом, а ОСОБА_18 під час розмови почав швидко бігати по кухні, пив воду, щось намагався говорити. Раптово він відчув гострий біль у шиї, пішла кров, він підхопився і побачив, що обвинувачений тримає у руці ніж. Він зрозумів, що той його вдарив ножем. Він відштовхнув обвинуваченого, а потім відчув слабкість. Одразу викликали швидку допомогу та його доправили до лікарні. ОСОБА_8 приходив до нього у лікарню давав гроші на лікування. Він вважає, що обвинувачений не знаходився у стані афекту, а вчинив злочин свідомо. Проте він не просить суд застосовувати до обвинуваченого тяжкого покарання у виді позбавлення волі.
Свідок ОСОБА_11 у судовому засідання пояснила, що у 2010 році вийшла заміж за ОСОБА_18 і вони разом виховували чотирьох дітей. Вони поміняли квартиру на житловий будинок і вирішили зробити прибудову до нього. Для цього вони влітку 2013 року запросили будівельників, один з яких ОСОБА_12 . Коли прибудова була закінчена, ОСОБА_13 залишився працювати один, виконував внутрішні роботи. Між ними виникли близькі стосунки. Близько місяця вони приховували це, а потім вирішили розповісти про це її чоловіку. Ввечері 28 вересня 2013 року вони прийшли із ОСОБА_13 до ОСОБА_18 і розповіли йому, що бажають жити разом, тому що люблять один одного. Розмова відбувалася на кухні. Вона та ОСОБА_13 сиділи за столом, а ОСОБА_18 під час розмови ходив по кухні, та багато пив води, щось намагався говорити. Раптово він схопив ніж, який знаходився у підставці біля кухонної мийки та вдарив ОСОБА_13 ззаду в шию. Вона почала кричати, схопила рушник та намагалася зупинити кров. Потім вона зателефонувала своїй сестрі, яка мешкає неподалік і та прийшла із чоловіком та викликали швидку допомогу та міліцію.
Свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснив, що 28 вересня 2013 року ввечері його дружині ОСОБА_20 зателефонувала її сестра ОСОБА_11 і попросила швидко прийти до них. Сестра його дружини ОСОБА_11 мешкає неподалік по одній АДРЕСА_3 разом із чоловіком ОСОБА_21 та чотирма дітьми. Коли вони одразу прийшли до їх будинку, то на кухні побачили робітника ОСОБА_13 із раною на шиї. ОСОБА_11 повідомила, що ОСОБА_18 вдарив ОСОБА_13 ножем. Вони надавали допомогу потепілому та викликали швидку та міліцію.
Свідок ОСОБА_22 пояснила, що працює фельшером швидкої допомоги. 28 вересня 2013 року пізно ввечері вона у складі бригади швидкої виїжджала на АДРЕСА_3 де на кухні знаходився чоловік із ножовим пораненням шиї. Вони одразу доправили його до лікарні, надаючи допомогу під час руху.
Протоколом огляду місця події від 28.09.2013 року та фото-таблицями до нього, якими зафіксовано місце події, яке знаходиться у будинку АДРЕСА_3 , встановлено, що порядок в кімнатах не порушений, на кухні виявлені плями бурого кольору на підлозі, та на рушнику і ганчірці (а.с. 25-36).
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 695 від 06.12.2013 року потерпілому ОСОБА_7 спричинені наступні тілесні ушкодження: - різана рана м`яких тканин передніх бічних поверхонь шиї на рівні перснеподібного хряща з пересіченням грудинно-ключично-соскоподібних м`язів з обох боків на 1/3 їх товщини і пересіченням трахеї на 1/2 її діаметру, що за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент заподіяння (а.с. 87-89).
Згідно висновку судово-імунологічної експертизи № 4147 від 23 жовтня 2012 року на клинку ножа, у змивах з килима та підлоги, на двох рушниках та на джинсових брюках ОСОБА_8 виявлена кров людини, яка могла належати потерпілому ОСОБА_7 (а.с. 73-76).
Згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 900 від 28 жовтня 2013 року, обвинувачений ОСОБА_8 є психічно здоровим. В період часу, що відповідає інкримінованому діянню, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу, що відповідає інкримінованому діянню ОСОБА_8 не знаходився у тимчасовому хворобливому стані. В період часу, що відповідає інкримінованому діянню ОСОБА_8 знаходився у стані фізіологічного афекту (стані сильного душевного хвилювання). Стан стресу, фрустрації, інші виражені емоційні стани за своєю глибиною не досягають рівня стану фізіологічного афекту і повністю ним поглинаються. У ОСОБА_8 відсутні будь-які виражені індивідуально-психологічні характеристики, які значним чином діють на його свідомість та діяльність. На теперішній час ОСОБА_23 хронічним психічним захворюванням не страждає, може усвідомлювати свої дії і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 91-98).
Даючи оцінку результатам судового розгляду кримінального провадження, колегія визнає, що вина обвинуваченого в інкримінованому йому правопорушенні доведена повністю, дії обвинуваченого ОСОБА_8 суд кваліфікує умисне спричинення тяжкого тілесного ушкодження, заподіяного у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого, саме за ст.. 123 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд у відповідності зі ст. 65 КК України бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, працює, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та на обліку у психіатра (а.с. 49-63).
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до вимог ст. 66 КК України, суд визнає його каяття, часткове відшкодування завданої шкоди потерпілому.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_8 просили на застосування амністії щодо обвинуваченого.
Прокурор вважає, що є законні підстави для застосування амністії щодо обвинуваченого та при вирішенні цього клопотання покладався на розсуд суду.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
За ч.2 ст.3 вказаного Закону, установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
19 квітня 2014 року вступив в силу Закон України №1185-VII від 08.04.2014 року «Про амністію у 2014 році».
Пунктом «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами. Відповідно до п. «г» вказаного Закону, амністії розповсюджується також на осіб, визнаних у встановленому порядку інвалідами І, ІІ та ІІІ групи.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 має трьох дітей: синів ОСОБА_24 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_25 ІНФОРМАЦІЯ_5 , та доньку ОСОБА_26 ІНФОРМАЦІЯ_6 , яким не виповнилося 18 років. Крім того обвинувачений ОСОБА_8 є інвалідом дитинства третьої групи безстроково (а.с. 55-58).
Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_24 у відповідності до ст. 12 КК України не відноситься до категорії тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Обставини, передбачені ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році», які б виключали можливість застосування амністії до обвинуваченого судом не встановлені.
Враховуючи встановлені по справі обставини та з`ясувавши всі питання, що мають значення для прийняття рішення про застосування амністії, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про застосування акту амністії щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .
Цивільний позов прокурора про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави витрат, пов`язаних із стаціонарним лікуванням потерпілого ОСОБА_7 у сумі 1514,31 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави вказану суму в рахунок погашення матеріального збитку, враховуючи те, що позов повністю визнаний обвинуваченим, його розмір ніким не оспорюється.
Судових витрат у справі немає.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
З наведених міркувань та керуючись ст.ст. 128, 284, 349, 373, 374, 376 КПК України, п. «в» та «г») ст.1, ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 р., суд, -
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 123 КК України, і призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
Звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного судом покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі на підставі п.п.«в»,«г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року як особу, яка на день набрання чинності цим Законом має трьох дітей, яким не виповнилося 18 років та відносно яких не позбавлений батьківських прав та є інвалідом дитинства третьої групи.
Речові докази по справі: ніж, махровий рушник, рушник, змив з килиму у кухні, змив з підлоги у кухні, брюки джинсові ОСОБА_8 , зразки крові ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , які знаходяться на зберіганні в камері зберігання Костянтинівського MB ГУМВС України в Донецькій області, - знищити.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави в рахунок погашення матеріального збитку у вигляді витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_7 1514 (одну тисячу п`ятсот чотирнадцять) гривень 31 копійку.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Головуючий
Судді