Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_85.,

суддів: ОСОБА_86, ОСОБА_87.,

за участю прокурора ОСОБА_88.,

розглянула в судовому засіданні 22 січня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 квітня 2014 року.

Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2013 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України, раніше не судиму,

засуджено за ч.1 ст. 366 КК України на 1 рік обмеження волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в установах та організаціях будь-якої форми власності строком на 1 рік.

За ч. 2 ст. 364 КК України ОСОБА_1 виправдано за відсутністю в її діях складу злочину.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2 щодо якої судові рішення не оскаржуються.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 20405, 34 грн. судових витрат.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 7627, 38 грн. судових витрат.

В задоволенні цивільного позову прокурора Снігурівського району Миколаївської області в інтересах держави в особі управління Пенсійного Фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів на підставі ст.81 КПК України 1960 року.

Вироком Снігурівського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 визнано винною в тому, що вона за пособництвом ОСОБА_2 вчинила службове підроблення за наступних обставин.

Будучи службовою особою - завідуючою поліклінічним відділенням Снігурівської ЦРЛ та головою лікарсько-консультативної комісії, достовірно знаючи про порядок оформлення медичної документації при направленні хворих на МСЕК, як особисто, так і за пособництвом ОСОБА_2, та шляхом надання вказівок підлеглим їй медсестрам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, яким вона не повідомляла про свої злочинні наміри, у період з листопада 2004 року по грудень 2010 року, в службових кабінетах, розташованих в приміщенні поліклініки Снігурівської ЦРЛ, складала завідомо неправдиві офіційні медичні документи стосовно 65 осіб - ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_84, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72; ОСОБА_59, ОСОБА_73, а саме виписки із медичних карт хворих Снігурівської ЦРЛ, які видавала для МСЕК з метою підтвердження факту їх лікування під контролем лікаря у певний період в умовах стаціонару медичного закладу та про повне і всебічне медичне обстеження та лікування, чого у медичних закладах фактично не проводилось, а також внесла завідомо неправдиві відомості в направленнях осіб на МСЕК про проходження обстеження та встановлений діагноз.

Приймаючи рішення про необхідність виправдання ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 364 КК України місцевий суд прийшов до висновку, що в її діях відсутній склад інкримінованого злочину, оскільки вона своїми діями не завдала істотної шкоди інтересам держави, громадським інтересам чи інтересам окремих фізичних чи юридичних осіб та не заподіяла тяжких наслідків.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 квітня 2014 року вирок місцевого суду змінено.

Вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2013 року в частині засудження ОСОБА_2 за ч. 5 ст. 27 ч.1 ст. 366 КК України скасовано.

На підставі ст. 49 КК України ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 366 КК України у зв'язку із закінченням строків давності.

Справу в цій частині закрито провадженням.

Цей же вирок в частині засудження ОСОБА_1 за ч.1 ст. 366 КК України змінено.

На підставі п. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_1 звільнено від призначеного за ч.1 ст. 366 КК України покарання у виді обмеження волі строком 1 рік з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в установах та організаціях будь-якої форми власності строком 1 рік у зв'язку із закінченням строків давності.

В решті вирок суду залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповноту досудового та судового слідства, істотні порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, ставить питання про скасування судових рішень та закриття справи щодо неї у зв'язку з відсутністю в її діях складу злочину.

Зазначає про те, що суд пришов до неправильного висновку про доведеність її вини у вчиненні злочину. Вказує на те, що ухвала апеляційного суду не відповідає положенням ст. 377 КК України, а закриття справи за строками давності є таким, що порушує її права. Також вказує, що питання про судові витрати по справі вирішено неправильно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши кримінальну справу, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з встановлених судом фактичних обставин справи, ОСОБА_1 на час інкримінованого їй діяння виконувала обов'язки завідувача поліклінічним відділенням Снігурівської ЦРЛ, голови лікарсько-консультативної комісії Снігурівської ЦРЛ, тобто була службовою особою. Крім того, ОСОБА_1 одночасно виконувала обов'язки лікаря-терапевта та здійснювала прийом громадян, була наділена повноваженнями оглядати та призначати хворим лікування, направляти їх на амбулаторне чи стаціонарне лікування, після проходження якого робити виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та оформляти направлення хворих на медико-соціальну експертизу.

Під час виконання зазначених обов'язків ОСОБА_1 склала медичні документи щодо 65 осіб, зробила виписки з медичних карт хворих Снігурівської ЦРЛ про підтвердження факту їх лікування під контролем у лікаря у певний період в умовах стаціонару медичного закладу та про повне медичне обстеження і лікування, в той час як таке лікування зазначених осіб у медичному закладі фактично не проводилось, та внесла завідомо неправдиві відомості в направленнях осіб на МСЕК про проходження обстеження та встановлений діагноз. Таким чином ОСОБА_1, являючись службовою особою, внесла завідомо неправдиві відомості в офіційні документи, тобто вчинила службове підроблення

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України за обставин, встановлених судом, відповідають матеріалам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, оціненими у їх сукупності.

Зокрема судом було взято до уваги показання лікарів ОСОБА_74, ОСОБА_75, ОСОБА_76, ОСОБА_77, ОСОБА_78, ОСОБА_79 та ОСОБА_80, які заперечили факт лікування та обстеження осіб, яких ОСОБА_1 нібито направляла на МСЕК до лікувальних та діагностичних центрів. Крім того, враховано показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що вони, будучи підлеглими ОСОБА_1, за її вказівкою робили записи від імені лікарів про результати обстеження та лікування осіб. Також взято до уваги висновки техніко-криміналістичних експертиз про те, що відбитки штампу обласної лікарні Миколаївської державної адміністрації та відбиток печатки з ідентифікаційним номером Миколаївської обласної лікарні на оригіналах виписок кардіологічного центру Миколаївської обласної лікарні з історій хвороб на ім'я вищезазначених осіб за вказаний період лікування нанесено за допомогою кольорової копіювально-множильної техніки, струменевим способом друку. Також враховано показання засудженої ОСОБА_2, згідно яких вона на прохання ОСОБА_1 робила завідомо неправдиві записи в направленнях на МСЕК від імені лікаря ОСОБА_81 та робила відбитки печаток лікаря. Вищезназначені показання свідків та засудженої ОСОБА_2 узгоджуються з висновками почеркознавчих експертиз щодо виконання рукописних записів у виписках з медичних карт та направленнях на МСЕК.

За таких обставин висновок суду про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад злочину, а її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 366 КК України є правильним. Призначене їй покарання відповідає положенням ст. 65 КК України.

Під час перегляду справи в апеляційному порядку суд взяв до уваги тяжкість вчиненого ОСОБА_1 злочину та те, що на момент розгляду справи з дня вчинення останнього злочинного діяння у листопаді 2010 року минуло більше трьох років, та прийшов до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_1 від призначеного їй покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України на підставі п. 5 ст. 74 КК України, і таке рішення є також обґрунтованим та відповідає вимогам закону.

Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року.

Доводи ОСОБА_1 про неправильне вирішення судових витрат по справі є необґрунтованими, оскільки по справі було проведено ряд експертиз, які були необхідні для всебічного та повного дослідження обставин справи. Беручи до уваги вартість та кількість проведених експертиз, суд вирішив питання щодо судових витрат у відповідності з положеннями ст. 93 КПК України 1960 року.

При цьому колегія суддів виходить із того, що наведені у касаційній скарзі доводи засудженої по суті аналогічні за змістом з доводами її апеляції, які перевірялись судом апеляційної інстанції і не знайшли свого підтвердження.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які можуть бути підставою для скасування судових рішень на стадії порушення кримінальної справи, у ході досудового слідства, а також під час розгляду справи в судах, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає постановлені по справі судові рішення законними та обґрунтованими і підстав для задоволення касаційної скарги не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року п.п. 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 14 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 квітня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а її касаційну скаргу - без задоволення.

С у д д і:

Підпис підпис підпис

ОСОБА_85 ОСОБА_86 ОСОБА_87

Згідно оригіналом

Суддя ОСОБА_85