Справа № 308/7690/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.08.2015 м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000034 від 13.08.2014 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, освіта середня, солдата, військовослужбовця, призваного на військову службу під час мобілізації на особливий період військової частини ПП НОМЕР_1 , на посаді стрільця-помічника гранатометника стрілецької роти, уродженця с. Руське Поле Тячівського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, не судимого (ст. 89 КК України), у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України (в редакції Закону від 2001 року),

ВСТАНОВИВ:
19 березня 2014 року у відповідності до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 1126-VII від 17.03.2014 року та мобілізаційного плану, військовослужбовець запасу, солдат ОСОБА_4 призваний для проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 та проходив військову службу у вказаному військовому комісаріаті на посаді діловода мобілізаційного відділення.

Відповідно до положень п. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за яким військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, з 19 березня 2014 року, а саме, з моменту призначення ОСОБА_4 на посаду у військовий комісаріат, він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу.

За частиною четвертою ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яку доповнено новим абзацом згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» від 27.03.2014 року №1169-VII, одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Цим же законом від 27.03.2014 року № 1169-VII змінено пункт 1 частини першої ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно з якими початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату для громадян, призваних на строкову військову службу, громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Згідно з наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 16.05.2014 року №13 та наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2014 року №3 ОСОБА_4 призначений на посаду старшого водія стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 з місцем проходження служби в АДРЕСА_2 . В подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2014 року солдат ОСОБА_4 призначений на посаду стрільця-помічника гранатометника роти охорони військової частини НОМЕР_1 .

Під час проходження військової служби у відповідності до ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 зобов`язаний був свято та непорушно додержуватися вимог Конституції України та законів України, Військової присяги, відданно служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок. Однак, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, з метою ухилилення від проходження військової служби, 14.07.2014 року до місця проходження служби військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) без поважних причин не з`явився, незаконно перебуваючи поза його розташуванням по 17.06.2015 року, проводячи час на власний розсуд та спробувавши покинути територію України.

17.06.2015 року солдат ОСОБА_4 затриманий на підставі ухвали слідчого судді при спробі виїзду з України за кордон у Російську Федерацію через пункт пропуску « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Таким чином, Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, з метою зовсім ухилитися від проходження військової служби, 14.07.2014 року, не маючи наміру проходити військову службу взагалі, до місця проходження військової служби військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) без поважних причин не з`явився та у подальшому, проводячи час на власний розсуд, не з`являвся до місця проходження військової служби до 17.06.2015 року, тобто до моменту затримання його на підставі ухвали слідчого судді при спробі виїзду з території України за кордон у Російську Федерацію, чим вчинив дезертирство, тобто нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) на військову службу з метою ухилитися від неї.

Органом досудового розслідування діяння ОСОБА_4 кваліфіковано як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України (в редакції Закону від 2001 року) за кваліфікуючими ознаками: дезертирство, тобто нез`явлення вчасно на військову службу без поважних причин у військову частину військовослужбовцем (крім строкової служби) з метою ухилитись від військової служби.

При роз`ясненні обвинуваченому суті обвинувачення, останній повідомив, що йому воно зрозуміле, також зауважив, що визнає себе винним у вчиненому правопорушенні за обставин, наведених у обвинувальному акті, щиро розкаюється, а також вказав про бажання давати показання.

У відповідності до положень ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки прокурор, обвинувачений та захисник обвинуваченого не заперечили щодо фактичних обставин справи, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта гідно з вимогами ст. 337 КПК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся. Згідно з його показаннями щодо обставин вчинення ним злочину ОСОБА_4 пояснив, що з березня 2014 року його призвано на військову службу, він спочатку пішов до військової частини, але потім, не бажаючи проходити військову службу з урахуванням проблем із серцем, уникав її проходження до дня його затримання. Обвинувачений щиро каявся у вчиненому та обіцяв не вчиняти більше такого злочину.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за викладених в обвинувальному акті обставин доведена повністю.

Визнаючи ОСОБА_4 винним у вчиненому діянні, суд кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 408 КК України: дезертирство, тобто нез`явлення вчасно на військову службу без поважних причин у військову частину військовослужбовцем (крім строкової служби) з метою ухилитись від військової служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст. 12 КК України щодо ступеня тяжкості злочину, а також санкції ч. 1 ст. 408 КК України, ОСОБА_4 вчинив злочин середньої тяжкості.

У судовому засіданні встановлено, що:

-за даними довідки виконкому Руськополівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 19.09.2014 рку №1597 до складу сім`ї ОСОБА_4 , який дійсно є жителем АДРЕСА_1 , входять 5 членів, а саме, батько, мати, сестра та два брати;

-скарг та заяв на погану поведінку ОСОБА_4 до виконавчого комітету Руськополівської сільської ради не поступало, що підтверджується характеристикою Руськополівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області на ОСОБА_4 від 19.09.2014 року №374;

-Тячівський районний відділ УМВС України в Закарпатській області компрометуючими матеріалами щодо ОСОБА_4 не володіє, що засвідчується листом Тячівського РВ УМВС Закарпатської області від 02.09.2014 року №43/15450;

-згідно з довідкою відділу інформаційних технологій УМВС України в Закарпатській області №759-23122014/21210, сформованою 23.12.2014 року на вимогу військової прокуратури Ужгородського гарнізону від 18.12.2014 року №3125вих.14, ОСОБА_4 був засуджений вироком Тячівського районного суду від 13.02.2012 року, який вступив в законну силу 28.02.2012 року (ст. ст. 15 ч. 2, 185 ч. 3, 70 ч.1 КК України 2001 року); вид покарання позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців; на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік; 25.02.2013 року звільнений за постановою Тячівського районного суду за закінченням іспитового строку, отже в силу ст. ст. 88, 89 КК України ОСОБА_4 не має судимості.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра (лист КЗ «Тячівська районна лікарня» від 22.08.2014 року №128, картка обстеження та медичного огляду КЗ «Тячівська районна лікарня» ОСОБА_4 ).

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обираючи порядок відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує стан здоров`я останнього, оскільки з доказів, доданих сторонами кримінального провадження, вбачається, що у ОСОБА_4 наявний ідіопатичний пролапс мітрального клапана з регургітацією першого ступеня.

Так, за відомостями військової частини НОМЕР_2 військового госпіталю АДРЕСА_3 (відповідь командира військової частини НОМЕР_2 від 05.09.2014 року №1074) військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 з 11.06 по 13.06.2014 року, за направленням командира військової частини НОМЕР_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні госпіталю з вищевказаним діагнозом. Довідкою військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 від 13.06.2014 року №26 підтверджено діагноз у солдата ОСОБА_4 - ідіопатичний пролапс мітрального клапана з регургітацією першого ступеня, без серцевої недостатності. Водночас, за даними загальнотерапевтичної клініки головного військового медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», м. Київ, солдат Мацола с.М. перебував на стаціонарному обстеженні та лікуванні з 08.11.2010 року по 14.12.2010 року з діагнозом: ідіопатичний пролапс передньої стулки мітрального клапану з мінімальною регургітацією. СН 0. Гострий гнійний періостит 16 зуба, особливістю перебігу захворювання є біль та задишка біля двох років, після призову на військову службу на тлі зростання фізичних навантажень з`явився біль в ділянці серця, навіть в спокої; за рекомендацією лікаря необхідними є динамічний нагляд; запобігання переохолоджень, тяжких фізичних навантажень, своєчасна санація вогнищ інфекції; контроль ЕхоКГ 1 раз на рік.

За положеннями ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшуючу покарання обставину, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся, позитивно характеризується по місцю проживання, не судимий (с. 89 КК України), стан здоров`я обвинуваченого, суд приходить до переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства і призначає йому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 408 КК України із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України. Призначення саме такого покарання сприятиме виправленню ОСОБА_4 .

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.06.2015 року у справі №308/7280/15-к відносно ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зі строком дії ухвали до 16 серпня 2015 року до 23 год. 10 хв., а також визначено розмір застави, що становить 10 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто 12180 гривень. 26.06.2015 року визначені ухвалою кошти у сумі 12180 гривень внесено заставодавцем на спеціальний рахунок, а обвинуваченого звільнено з-під варти.

У відповідності до ч. 4 ст. 202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Запобіжний захід заставу, що становить 10 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто 12180 гривень відносно обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Оскільки дія запобіжного заходу припиниться після набрання вироком законної сили на підставі ч. 11 ст. 182 КПК України заставодавцю належить повернути внесену заставу у розмірі 12180 гривень, якщо вона не буде звернена в дохід держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 182, 183, 202, 368 - 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 408 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання з випробовуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили заставу, що становить 10 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто 12180 гривень залишити без змін.

З набранням вироком законної сили та припинення дії запобіжного заходу повернути заставодавцю внесену заставу у розмірі 12180 гривень, якщо вона не буде звернена в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуюча ОСОБА_1