Кримінальне провадження № 703/6549/14-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2015 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

та представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Смілі кримінальне провадження №0000559 про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, який на утриманні має малолітню дитину сина ОСОБА_9 2010 року народження, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, не судимого,

за ч. 2 ст. 286 КК України,-

в с т а н о в и в:
ОСОБА_7 7 квітня 2014 року близько 20 год. 40 хв. в м. Сміла, по вул. Мазура, поблизу буд. № 78, керуючи автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись в напрямку центру м. Сміла, в порушення вимог п.п. 12.2 та 12.3 ПДР України, був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, в момент виникнення небезпеки для його руху, яку об`єктивно був спроможний виявити, у вигляді пішохода ОСОБА_10 , що перетинав проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху його автомобіля, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, несвоєчасно застосував гальмування та допустив наїзд на ОСОБА_10 , в результаті чого потерпілому заподіяні тілесні ушкодження у виді відкритих переломів обох кісток обох гомілок на межі середньої та верхньої третини зі зміщенням уламків, чисельних ран та саден м`яких тканин обох гомілок, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1433 від 16 липня 2014 року відносяться до тяжких, а також тілесні ушкодження у виді ран та саден обличчя, що відносяться до легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані як порушення Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, за що передбачена відповідальність відповідно до вимог ч. 2 ст.286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду вину у пред`явленому обвинуваченні визнав, надавши показання, що 7 квітня 2014 року близько 20 год. 40 хв. в м.Сміла, по вул. Мазура, поблизу буд. № 78 він керував своїм автомобілем «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 , та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 . Проте зауважив, що в тому місці де відбулось ДТП відсутній пішохідний перехід, на дворі було темно, пішохід з`явився перед автомобілем несподівано і він просто не встиг загальмувати, та не бажав спричинення потерпілому тілесних ушкоджень. Просив суд суворо його не карати, та дати можливість працювати і заробляти кошти для відшкодування шкоди завданої потерпілому, при цьому зауважив, що право керування транспортним засобом він використовує у своїй роботі. Цивільний позов в частині матеріальної шкоди визнав повністю, а в частині моральної частково, вказуючи, що заявлена сума необґрунтовано завищена.

Судом було встановлено за можливе з`ясувати всі обставини кримінального провадження без допиту потерпілого, враховуючи визнання вини обвинуваченим та вкрай поганий стан здоров`я потерпілого, що учасники провадження не заперечили.

Крім визнання обвинуваченим своєї провини, його винність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286КК України підтверджується зібраними доказами, належним чином дослідженими судом:

- показаннями свідка ОСОБА_11 , що потерпілий є її чоловіком, в день аварії він вийшов до магазину в темному одязі із світловідбиваючими елементами. Була на місці події вже після того як її чоловіка відвезли до лікарні. Бачила мікроавтобус з розбитим лобовим склом з боку водія. Від того місця до найближчого переходу від 300 до 400 м. Після ДТП потерпілий ОСОБА_10 переніс 2 операції, пробув у лікарні близько 2 місяців, з них у реанімації 1 тиждень. Йому було надано ІІ групу інвалідності. Після ДТП у нього значно змінився спосіб життя та постійно пригнічений настрій;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , матері потерпілого, що дізнавшись про ДТП, одразу поїхала в лікарню, по дорозі проїжджала місце аварії, бачила мікроавтобус, перехрестя було освітлено. Через день після ДТП телефонував обвинувачений, пропонував зустрітися та обіцяв допомогти грошима на лікування, але так цього і не зробив. ОСОБА_10 на даний час ходить на милицях та тільки по квартирі, потребує додаткових операцій, йому встановлено ІІ групу інвалідності, та він потребує постійного догляду;

- показаннями свідка ОСОБА_13 про те, що ввечері 7 квітня 2014 року був на місці події через декілька хвилин після ДТП. Бачив мікроавтобус «Фольксваген» що стояв ближче до середини дороги з увімкненою аварійною світловою сигналізацією, у нього було розбите лобове скло та передній бампер. Попереду на відстані близько 1,5 м до передньої лівої частини мікроавтобуса на землі лежав чоловік у одязі темного кольору;

- показаннями свідка ОСОБА_14 про те, що був запрошений статистом при проведенні слідчого експерименту відтворенні події ДТП, під час якого слідчий його орієнтував, як і куди рухатися. Умови освітлення були аналогічними тим, що були під час ДТП, одягнутий був у темному одязі, та як йому повідомили інші учасники слідчого експерименту, з машини його було видно за 70 м;

- показаннями свідка ОСОБА_15 про те, що влітку 2014 року його автомобіль «Фольксваген-Транспортер» за його згодою використали при проведенні слідчого експерименту. За кермом автомобіля був він сам, події відбувались в умовах сутінок, на стовпі в тому місці де відбулась ДТП горіло світло. При відтворенні події їхав з боку с.Холоднянське, в машині крім нього були свідки, які визначали на якій відстані вони побачили пішохода;

- даними протоколу огляду місця події, план - схеми та таблиці зображень до огляду місця ДТП від 7 квітня 2014, яким встановлено місце злочину, зафіксована слідова картина злочину, пошкодження транспортного засобу та інші обставини злочину, що вказують на вину його у вчиненні ОСОБА_7 (а.п.147-153);

- даними акту огляду транспортного засобу після ДТП, в якому зафіксовані габарити та пошкодження транспортного засобу (а.п. 154);

- даними протоколу огляду предмету, яким оглянуто та зафіксовано пошкодження автомобіля «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 (а.п. 157);

- даними протоколу проведення слідчого експерименту із план - схемою та таблицею зображень до нього від 25.06.2014 року, яким встановлено обставини при яких сталась дорожньо - транспортна пригода (а.п.162-166);

- даними висновку судово - автотехнічної експертизи № 4/293, від 24 липня 2014 року згідно висновку якого встановлено, що водій автомобіля «Фольксваген» ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_10 (а.п.170-174);

- даними висновку судово - медичної експертизи № 1433, від 16 липня 2014 року згідно якої, у ОСОБА_10 крім інших, мали місце тілесні ушкодження у виді: відкритих переломів обох кісток обох гомілок на межі середньої та верхньої третини зі зміщенням уламків, численні рани та садна м`яких тканин обох гомілок, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя, при цьому не виключається можливість, що виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження могли виникнути при наїзду автомобілем(а.п.160-161).

Враховуючи наявність достатньої кількості доказів досліджених під час судового розгляду, що виключають будь-які сумніви та підтверджують вину обвинуваченого, суд вважає, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення було повністю доведено винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину в межах пред`явленого обвинувачення.

В якості пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а обставин, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Призначаючи покарання, суд приймає до уваги характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, який згідно вимог ст. 12 КК України, класифікується, як тяжкий; обставини його вчинення, а саме те, що даний злочин є необережним, тобто ОСОБА_7 не бажав настання тих тяжких наслідків, що були спричинені його діями, враховує неправомірну поведінку потерпілого, який як пішохід у даній дорожній обстановці не дотримався положень п. 4.7 Правил дорожнього руху України; особу ОСОБА_7 , який до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, характеризується позитивно, має на утриманні малолітнього сина 2010 року народження; його відношення до вчиненого, а саме те, що він у скоєному щиро розкаявся та запевнив суд що більше не допустить порушення закону, в свою чергу представник потерпілого зауважив, що потерпілий не наполягає на реальному позбавленні волі обвинуваченого. Враховуючи всі перераховані обставини, а також наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, які б його обтяжували суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, шляхом призначення основного покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, та звільнення від його відбування з випробуванням, застосувавши вимоги ст.75 КК України.

Підстав для застосування вимог ст. 69 КК України суд не вбачає.

Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, яке передбачене санкцією інкримінованої обвинуваченому статті КК України, суд враховує настання тяжких наслідків що спричинені порушенням обвинуваченим правил дорожнього руху, позицію представника потерпілого, який наполягав на застосуванні такого додаткового покарання, та вважає недопустимим не застосовувати вказане додаткове покарання.

Вирішуючи заявлений потерпілим цивільний позов суд виходить із наступного:

Згідно з ч. ч. 5 та 7 ст. 128, ст. ст. 16 та 28 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, в КПК не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України.

Оскільки обвинувачений під час керування транспортним засобом мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, тому саме він повинен нести відповідальність за завдання шкоди (п. 2.2 Правил, ст. 1166, ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Однак, згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому лише різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Вирішуючи питання про доведеність розміру заподіяної шкоди потерпілому та можливість вирішення позову по суті в межах даного кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Щодо відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого.

У судовому засіданні безспірно встановлено, що 7 квітня 2014 року внаслідок ДТП спричиненої ОСОБА_7 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в НАСК «ОРАНТА» (поліс № АС/5774128, ліміт відповідальності: за шкоду завдану здоров`ю потерпілого 100 000 грн), потерпілому ОСОБА_10 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим він витратив 35 532,31 грн. на лікування.

Обставини травмування та лікування ОСОБА_10 внаслідок ДТП підтверджуються об`єктивними даними, які містять досліджені в судовому засіданні фіскальні та товарні чеки на придбання ліків у період лікування потерпілого на вказану суму (а.п.16-42).

Відтак є правові підстави (п. 22.1 ст. 22, п. 23.1 ст. 23, п. 24.1 ст. 24, п. 37.1.4 ст. 3 Закону № 1961-IV) для проведення відшкодування шкоди, завданої здоров`ю потерпілого ОСОБА_10 на суму 35 532,31 грн, яку належить стягнути з НАСК «ОРАНТА».

Щодо відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні безспірно встановлено, що 7 квітня 2014 року внаслідок ДТП спричиненої ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 були нанесені тяжкі тілесні ушкодження, в наслідок чого він отримав ІІ групу інвалідності.

Обставини травмування та лікування ОСОБА_10 підтверджуються даними, викладеними вище та визнані учасниками кримінального провадження у повній мірі.

Отже, потерпілий ОСОБА_10 зазнав моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку ушкодженням здоров`я, право на відшкодування якої гарантовано Законом № 1961-IV як на момент ДТП, так і на час звернення потерпілого до страховика.

Згідно з правилами ст. 26-1 Закону № 1961-IV страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відтак є правові підстави (п. 23.1 ст. 23, ст. 26-1 Закону № 1961-IV) для проведення відшкодування моральної шкоди, на суму 5 000 гривень, яку належить стягнути з НАСК «ОРАНТА».

Заслухавши пояснення сторін та думку прокурора, дослідивши подані сторонами докази, з`ясувавши всі обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, встановивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд на підставі ст. ст. 23, 1167 - 1168 та 1187 ЦК України, вважає за необхідне задовольнити позов ОСОБА_10 , поданий до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди частково, враховуючи при цьому характер протиправних дій відповідача, його ставлення до потерпілого після події злочину, те, що він місця події не залишав, а знаходився біля потерпілого аж до приїзду медиків, що об`єктивно вказує на наявність проявів співчуття у обвинуваченого, ступінь його вини. Також суд враховує, що спричиненню злочину передувала віктимна поведінка потерпілого, який в порушення п. 4.7 Правил дорожнього руху України переходив дорогу поза межами пішохідного переходу, глибину фізичних і моральних страждань потерпілого та тяжкість вимушених змін у його житті, на думку суду позивачем не доведено суду наявності моральної шкоди в заявленому обсязі 200 000 грн., яка є явно завищеною, та не відповідає тим обставинам що встановлені судом. Враховуючи принципи моральності, співмірності та достатності, суд задовольняє дані вимоги частково на суму 40 000 грн., в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю.

З обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно стягнути в дохід держави процесуальні витрати при проведенні експертизи в кримінальному провадженні у розмірі - 491 грн. 92 коп.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-371, 374 КПК України, суд,-

з а с у д и в:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. .

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом 2-річного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_7 на період іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої системи, повідомляти про зміну місця проживання та періодично з`являтись в службу для реєстрації.

Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 491 грн. 92 коп.

Цивільний позов заявлений потерпілим ОСОБА_10 задовольнити частково.

Стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування шкоди, завданої здоров`ю потерпілого (лікування) - 35 532,31 грн.; в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень,

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 40000 грн. моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу, залишити попередній особисте зобов`язання.

Речовий доказ автомобіль «Фольксваген» д.н.з. НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_7 за належністю, звільнивши його від зобов`язань за зберігальною розпискою.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Черкаської області через міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1