Справа № 204/6582/14-к
Провадження № 1-в/204/1824/14

У Х В А Л А
27 листопада 2014 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
розглянувши у судовому засіданні заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_4 про роз`яснення змісту вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2014 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК України

за участю прокурора: ОСОБА_6
В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2014 року захисник обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про роз`яснення змісту вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2014 року, якою просила надати роз`яснення змісту вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2014 року стосовно питання запобіжного заходу, а саме: яким є юридичне підґрунтя провадження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою? Чому усупереч ч. 2 ст. 43 КПК України обвинуваченого ОСОБА_3 названо засудженим до набрання вироком від 02.04.2014 року законної сили? Чи правомірне тримання обвинуваченої особи під вартою на підставі вироку, який не набрав законної сили? Яким є строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою після ухвалення вироку та до набрання ним законної сили? Яким може бути загальний строк запобіжного заходу у вигляді тримання особи під вартою на стадії судового розгляду? В обґрунтування заяви зазначила, що 02.04.2014 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено вирок, в резолютивній частині якого визначено, що міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередню - тримання під вартою. Рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження повинно ґрунтуватися на нормах КПК України, зокрема положення розділу ІІ цього Кодексу. За змістом припису ч. 6 ст. 194 КПК України ухвала, тобто судове рішення про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який до обвинувачення були покладені відповідні обов`язки. Відповідно до правилу ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали (тобто судового рішення) про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Недотримання цих строків призводить до встановлення численних порушень Україною ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки право особи на свободу і особисту недоторканість ретельно охороняється міжнародними нормативно-правовими актами. Вважає, що судове рішення у формі вироку в частині питання щодо запобіжного заходу має свої особливості стосовно відомостей, які у ньому зазначаються, зміст яких має відповідати ст. 196 КПК України. За загальним правилами ст. 374 КПК України ухвалений у справі вирок має бути гранично повним, ясним та чітким. Ані з мотивувальної ані з резолютивної частини вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2014 року не вбачається яким було юридичне підґрунтя рішення про залишення ОСОБА_3 попереднього запобіжного заходу тримання під вартою, попри чітко визначені КПК України способи та межі (строки) застосування судом під час судового розгляду цього заходу процесуального примусу? Залишення ОСОБА_3 запобіжного заходу є формою обрання цього запобіжного заходу чи його продовження? Якщо продовженням, то чому на строк який перевищує шістдесятиденний строк, встановлений ч. 1 ст. 197 КПК України. Однак, станом на 12.09.2014 року вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2014 року законної сили не набрав, оскільки розгляд апеляційних скарг ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , їх захисників та прокурора, який брав участь у суді першої інстанції, призначено колегією суддів з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області на 30.09.2014 року о 10 год. 30 хвл.

У судове засідання адвокат ОСОБА_4 не з`явилася. До канцелярії суду надійшла заява з проханням розглядати заяву у її відсутності.

Засуджені ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у судове зсідання не доставлені.

Прокурор ОСОБА_6 вважає, що вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2014 року є зрозумілим і роз`ясненню не підлягає, тому заява про роз`яснення рішення суду не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 380 КПК України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду заяви про роз`яснення рішення суду.

Вислухавши прокурора ОСОБА_6 , вивчивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст. 369 КПК України, судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку. Судове рішення, у якому суд вирішує інші питання, викладаються у формі ухвали.
Відповідно до ч. 1 ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

За змістом наведеної норми закону роз`ясненню підлягає лише незрозуміле судове рішення, зумовлене його нечіткістю за змістом, можливістю неоднакового тлумачення висновків суду, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання.
Таким чином, відповідно до загальних положень законодавства, рішення суду має бути зрозумілим. Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Тобто, у заяві про роз`яснення рішення зазначається, що саме в ньому (у резолютивній частині) є незрозумілим, у чому полягає ця незрозумілість, які припускаються варіанти тлумачення рішення, як це впливає на його виконання тощо.

Роз`яснення інших частин рішення (крім резолютивної) не має правового значення, оскільки вони не мають обов`язкового характеру.
Зі змісту п. 2 ч. 4 ст. 378 КПК України випливає, що ухвалюючи обвинувальний вирок, у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
Вироком суду від 02.04.2014 року міру запобіжного заходу ОСОБА_3 до набрання вироком законної силу залишили попередню тримання під вартою.

Зі змісту заяви вбачається, що захисник ОСОБА_4 просить розтлумачити норми Кримінально-процесуального права щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Відповідно до ст..147 Конституції України, Конституційний Суд України є єдиним органом в Україні який вирішує питання щодо тлумачення законів України.
Крім того, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2014 року вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2014 року залишено без змін.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2014 року є чіткими та зрозумілими тане припускає варіантності свого тлумачення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 147 Конституції України ст.ст. 372, 380 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні заяви захисника обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_4 про роз`яснення вироку Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.04.2014 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 187 КК України відмовити.

Ухвалу про роз`яснення судового рішення або відмову у його роз`ясненні може бути оскаржено в апеляційному порядку особою, яка звернулася із заявою про роз`яснення судового рішення, та учасниками судового провадження.

Суддя ОСОБА_1