Справа №
11-34/2007 року Головуючий: в
1-й інстанції: Потапов О.О.
Категорія: ст. 355 ч.2 КК України Доповідач: Шершун В.В.
ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» лютого
2007 року колегія
суддів судової палати
з кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької
області в складі:

головуючого-судді: Шершуна В.В.,

суддів: Дуфнік
Л.М., Цінника П.О., з участю прокурора: Леськіва В.О.,

та захисника: ОСОБА_1.

розглянула у
відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальну справу за
апеляціями від засуджених ОСОБА_2. і ОСОБА_3. та потерпілих ОСОБА_4. і ОСОБА_5. на вирок Віньковецького районного суду від «26» жовтня
2006 року.

Цим вироком

ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця с Адамівна, Віньковецького р-ну, Хмельницької обл. жителяАДРЕСА_1, українця, гр-на України, з середньо-спеціальною освітою, не
працюючого, пенсіонера, вдівця, раніше не судимого

засуджено за ст. 355 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі.

ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця та жителяАДРЕСА_1, українця, гр-на України, з середньо-спеціальною освітою,
не працюючого, неодруженого, раніше не судимого

засуджено за ст. 355 ч.2 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі.

На підставі із ст. 75 КК України звільнено обох засуджених від відбування
покарання із встановленням іспитового строку 1 рік 3 місяці.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов'язано обох засуджених не виїжджати за
межі України на постійне місце проживання без дозволу
органу кримінально-виконавчої служби та повідомляти цей орган про
зміну свого місця проживання, роботи, навчання.

До вступу вироку в законну силу, запобіжний захід обом засудженим залишено попередній
- підписку про невиїзд.

ОСОБА_4 виправдано за відсутністю в його діях складу злочину,
передбаченого ст. 125 ч.2 КК України.

2

ОСОБА_5
виправдано за відсутністю в її діях складу злочину, передбаченого ст. 125 ч.1
КК України.

За вироком cудy ОСОБА_2. та ОСОБА_3. засуджено за те, що вони примушували до виконання
цивільно-правових зобов'язань ОСОБА_5. та ОСОБА_4., застосувавши до останніх насильство, що не є небезпечним для життя і
здоров'я за наступних обставин.

26 квітня 2006 року біля 20 год 00 хв. ОСОБА_3., перебуваючи в
стані алкогольного сп'яніння, з метою примусити
господарів до виконання цивільно-правових зобов'язань (повернення коштів за виконаний ремонт квартири), зайшов на господарство
подружжя ОСОБА_4 . в АДРЕСА_1, у Віньковецькому р-ні, Хмельницької обл.

Реалізуючи свій протиправний намір, він, вимагаючи 3000 доларів США, умисно наніс декілька ударів рукою в голову
та ногою в тулуб ОСОБА_5. та головою в перенісся
ОСОБА_4. Від ударів та послідуючого падіння потерпілим було спричинено ушкодження.

В цей же час на господарство в стані алкогольного сп'яніння, зайшов
ОСОБА_2., з метою співучасті здійснення намірів
свого сина щодо протиправного отримання коштів у подружжя ОСОБА_4 за цивільно-правовим зобов'язанням, він наніс не менше
одного удару кулаком в голову потерпілим.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2. та ОСОБА_3. ОСОБА_4 отримав легкі
тілесні ушкодження у вигляді перелому
носової кістки без зміщення відламків, синця та садна на носі, синця та припухлості м'яких тканин в лівій підочно-скуловій ділянці,
синця на передній поверхні лівого плечового
суглоба, а ОСОБА_5. - отримала легкі ушкодження з короткочасним розладом
здоров'я у вигляді садна в лобній ділянці волосяної частини голови зліва, припухлості м'яких тканин та синця на
тильній поверхні 3 пястно-фалангового суглоба правої кисті,
п'яти саден на передньо-зовнішній поверхні лівої гомілки в нижній
третині.

В своїх апеляціях засуджені ОСОБА_2. та ОСОБА_3. просять скасувати вирок місцевого
суду, а справу - направити на новий судовий розгляд.

При цьому апелянти посилається на те, що суд допустився при вирішення
справи істотних порушень
кримінально-процесуального права, зокрема ст.ст. 22, 327, 334 оскільки:

·
висновки суду, викладені у вироку -
не підтверджуються наявними достовірними доказами у
справі, і суперечать фактичним обставинам справи та ґрунтуються лише на
припущеннях;

·
судове слідство проведено однобічно,
без критичного підходу до показів потерпілих.

Як зазначають засуджені, їх вина у скоєнні інкримінованого злочину не
доведена, жодних тілесних ушкоджень вони не
наносили потерпілим, тому в їх діях відсутній склад злочину.

В своїх апеляціях потерпілі ОСОБА_4. і ОСОБА_5. просять скасувати вирок місцевого
суду, а справу - направити на новий судовий розгляд.

При цьому апелянти посилаються на неповноту судового слідства, оскільки суд
не провів додаткову експертизу щодо визначення ступеню тяжкості нанесених їм
тілесних ушкоджень, - що унеможливило винесення справедливого
вироку.

В своїх запереченнях на апеляції прокурор просить залишити вирок без зміни,
а апеляції - без задоволення, оскільки вважає вирок законним та обґрунтованим,
оскільки: при його винесенні враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу
винного, усі пом'якшуючі та обтяжуючі обставини;
висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи і

3

повністю їм відповідають; по справі проведені усі необхідні судово-медичні
експертизи на встановлення тяжкості отриманих
тілесних ушкоджень як потерпілим, так і засудженим.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засуджених ОСОБА_2. та ОСОБА_3. на підтримку своїх апеляцій та в їх інтересах захисника
ОСОБА_1., міркування прокурора, який підтримав апеляції
засуджених та просив вирок скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, потерпілого ОСОБА_4. та ОСОБА_5. на підтримку своїх апеляцій та в заперечення апеляцій
засуджених, вивчивши матеріали справи та доводи апеляцій, колегія
суддів вважає, що апеляції підлягають задоволенню.

Колегія суддів встановила, що обвинувачуючи ОСОБА_2. та ОСОБА_3. за ст. 355
ч.2 КК України, органи досудового слідства як
кваліфікаційні ознаки цього злочину інкримінували
засудженим вчинення примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов'язань за попереднім зговором
групою осіб і з погрозою насильства, що не є небезпечним для життя і здоров'я.

Колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що диспозиція ст. 355 ч.2 ККУ
не передбачає погрози насильством, що не є
небезпечним для життя і здоров'я, як кваліфікаційну ознаку цього
злочину.

Разом з тим, виключивши з обвинувачення засуджених ознаку вчинення злочину
за попередньою змовою групою осіб, як недоведену, суд
першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_2. та ОСОБА_3. за ст. 355 ч.2
ККУ, як примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових
зобов'язань, поєднане з насильством, що не є небезпечним
для життя і здоров'я. При цьому суд не врахував, що ця ознака не була інкримінована засудженим, а отже - вийшов за межі
обвинувачення і грубо порушив вимоги ст. 16-1 КПК України, згідно якої
при розгляді справи в суді функція обвинувачення
захисту і вирішення справи не можуть покладатись на один і той же орган чи одну
й ту ж особу. На суд покладається функція лише розгляду справи.

Не врахував суд і тієї обставини, що ОСОБА_5. спричинені легкі тілесні ушкодження, а не легкі тілесні пошкодження з
короткочасним розладом здоров'я, як вказано у
вироку, - останні завдані ОСОБА_4., хоча у вироку вказано, що він отримав легкі
тілесні ушкодження.

У всякому разі, ні суд, ні органи досудового слідства на даний факт уваги
не звернули, і не дали йому належної оцінки та не
визначились, чи не було до потерпілих застосовано насильство, небезпечне
для їх здоров'я.

Всупереч вимогам ст. 334 КПК України у вироку не вказано формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним з зазначенням
місця, часу, способу та наслідків злочину.

Так, формулюючи обвинувачення ОСОБА_2, суд вказує, що «В цей же час на господарство в стані алкогольного сп'яніння, зайшов
ОСОБА_2., з метою співучасті здійснення намірів свого сина щодо
протиправного отримання коштів у подружжя ОСОБА_4 за цивільно-правовим зобов'язанням, він наніс не менше одного удару
кулаком в голову потерпілим, після чого вивів
сина з подвір'я». Однак, всупереч вищенаведеним вимогам закону, суд не встановив кому саме з потерпілих (чи їм обом), був
нанесений удар (і чи був він один, чи їх була
необмежена кількість, як це випливає з формулювання обвинувачення)
та які їхні наслідки.

Колегія суддів відмічає, що суд першої інстанції допустив і інші істотні
порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Так, встановлено, що в ході досудового розслідування слідчим винесено
постанову про відмову в порушенні кримінальної справи проти ОСОБА_4. і ОСОБА_5.
за ст. 125 ч.2 КК України.

Отримавши скаргу підсудних про притягнення цих осіб до кримінальної відповідальності, суд, замість порушення справи у
встановленому Законом порядку і

4

об'єднання її з
даною справою у відповідності з вимогами ст. 26 КПК України, вийшов за межі
наданих йому повноважень і всупереч вимогам ст. 237 КПК України скасував
названу постанову слідчого. При цьому суд в порядку того ж попереднього
розгляду порушив справу за ст. 125 ч.2 КК України по факту спричинення легких
тілесних ушкоджень з розладом здоров'я ОСОБА_2. Причому, ОСОБА_4. був визнаний
підсуднім, ОСОБА_5. - підсудною визнана не була. Постанова про порушення
кримінальної справи цим особам пред'явлена не була; в ході судового розгляду
права їм як підсуднім, і підсуднім, як потерпілими по цьому епізоду роз'яснені
не були. Однак, згідно з вироком, ОСОБА_4. і ОСОБА_5. виправдані за відсутністю
в їх діях складу злочину.

Такі дії суду
позбавили ОСОБА_4. і ОСОБА_5. можливості здійснювати належним чином свій
захист, а ОСОБА_3. був позбавлений можливості належним чином підтримувати обвинувачення
по справі, оскільки самого обвинувачення офіційно сформульовано не було.

Колегія суддів
вважає вищенаведені порушення вимог кримінально-процесуального закону істотними
і системними, оскільки вони перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу
і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Згідно ст. 374
ч.2 КПК України апеляційний суд скасовує вирок і повертає справу на новий
судовий розгляд в суд першої інстанції, якщо при розгляді справи в суді першої
інстанції були допущені такі істотні порушення кримінально-процесуального
закону, які виключали можливість постановления
вироку.

Скасуванню
підлягає і постанова про попередній розгляд справи від 19.06.2006 року,
оскільки вона винесена всупереч ст.ст. 27, 237, 245 КПК України і залишення її
в силі позбавить новий склад суду усунути
вищенаведені порушення закону.

В зв'язку з цим,
колегія суддів вважає за необхідне вирок скасувати, а справу повернути на новий
судовий розгляд в іншому складі суду, в ході якого слід перевірити й інші
доводи, викладені в апеляції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 365, 366 КПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційні
скарги засуджених ОСОБА_2. та ОСОБА_3., а також потерпілих ОСОБА_5. іОСОБА_4.
задоволити.

Вирок
Віньковецього районного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2006 року щодо
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також постанову Віньковецього районного суду Хмельницької
області від 19.06.2006 року про попередній розгляд справи по обвинуваченню
ОСОБА_2. та ОСОБА_3. за ст. 355 ч.2 КК України скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд зі стадії
попереднього розгляду в той же суд в іншому складі.