АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.
Чернівці «15» березня 2007 р. колегія судців судової палати у
кримінальних

справах
Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Кузняка
В.О.

суддів Горецької
C.O. Петлюка В.І.

за
участю прокурора Слюсарюк Р.Л.

та
адвоката ОСОБА_2

розглянула
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією захистника
ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_1 на вирок Садгірського районного суду
м.Чернівців від 26 грудня 2006 року.

Цим
вироком ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, уродженець с.Товтри

Заставнівського
району Чернівецької області, житель АДРЕСА_1, громадянин України, українець, з
повною загальною освітою, одружений, утримує двох неповнолітніх дітей, працюючий
на МТК «Калинівський ринок» м.Чернівці, засуджений за ст. 122 ч.І КК України на
один рік шість місяців позбавлення волі.

На підставі ст.75, ст.76 КК України ОСОБА_1 звільнений від відбуття
призначеного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не
вчинить нового злочину і виконає покладені обов»язки не виїзджати за межі
України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої
системи, повідомляти цей орган про зміну місця проживання, навчання, роботи,
періодично з»являтися для реєстрації в цей орган.

Міру
запобіжного заходу залишено підписку про невиїзд.

Згідно вироку
суду ОСОБА_1 визнаний винним та засуджений за те, що

Справа
№11-99/2007 Головуючий
у 1 інстанції Галузинський AM.

Категорія:
ст. 122 ч.1 КК України Доповідач:
Кузняк В. О.

04 жовтня 2006 року, біля 20 години, на сходинковому майданчику біля
квартири АДРЕСА_1, під час виниклих неприязних стосунків наніс ОСОБА_3 удар
рукою в грудну клітину, в результаті чого спричинив середнього ступеня тяжкості
тілестні ушкодження, що спричинили довготривалий розлад здоров»я.

На цей вирок подано апеляційну
скаргу захистником ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_1, в якій просить
вирок суду скасувати, справу справу закрити, а в разі відмови у задоволенні цих
вимог перекваліфікувати дії засудженого на ст. 128 КК України, а справу закрити
за примиренням.

Вимоги
апеляційної скарги захистник обґрунтовує тим, що дії засудженого стосовно
потерпілого являлися правомірними, він діяв в межах необхідної оборони, з метою
захисту своєї сім»ї від хуліганських дій потерпілого, у якого виникли середньої
тяжкості тілестні ушкодження після падіння, що не враховано судом, висновки
експерта не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши
доповідача, засудженого, захистника, які підтримали апеляції, прокурора, який
вважає, що апеляція задоволенню не підлягає, перевіривши матеріали справи,
провівши часткове судове слідство, обговоривши доводи апеляції, судова колегія
вважає, що апеляція захистника ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Суд вірно
встановив фактичні обставини , але зробив необгрунтований висновок, що в діях
ОСОБА_1 є склад злочину передбачений ст. 122 ч.І КК України.

В ході досудового і судового
слідства потерпілий ОСОБА_3 в своїх послідовних показаннях вказував , що по
його власній ініціативі 04 жовтня 2006 року виник конфлікт між ним, підсуднім,
та його дружиною, оскільки він сам, перебуваючи у стані алкогольного сп»яніння,
він зайшов до них у квартиру, двері якої не були закритими на ключ, вимагав забрати
речі дружини з його квартири, в результаті чого ОСОБА_1 наніс йому удар кулаком
в груди, разом з дружиною виштовхали його у власну квартиру, будучи збудженим
він через деякий час знову пішов до квартири підсудного, почав бити ногами
двері, кричати, щоб відчинили двері, на що підсудний вийшов з квартири і разом
з своєю дружиною почав його штовхати, він впав на сходивий майданчик, підсудний
з дружиною заштовхали його у квартиру, тримали двері з коридору, поки не приїде
міліція.

Допитаний в ході
досудового і судового слідства ОСОБА_1 в своїх

послідовних
показаннях вказав, що потерпілий ОСОБА_3, пребуаючи у
стані

алкогольного
сп»яніння, відкрив двері його квартири, почав вимагати, щоб забрати

речі його
дружини, на що отримав відмову, та вказівку закрити двері і піти додому,

але він
не погодився, став кричати, наполягати на своєму, тримав за ручку дверей з

внутрішньої
сторони і не давав можливості їх зачинити, а тому розізлившись ОСОБА_1 не маючи
можливості закрити двері, вдарив потерпілого рукою в груди, від чого той впав,
разом з дружиною заштовхнули ОСОБА_3 до його квартири, але він через декілька
хвилин знову продовжував у двері їхньої квартири стукати ногами, кричати, в
руках мав цеглу, тому підсудній знову відштовхнув його,викликали працівників
міліції до нього.

Аналогічні по змісту й послідовні показання в ході
досудового й судового слідства давала свідок ОСОБА_4

Показання потерпілого ОСОБА_3, підсудного ОСОБА_1, свідка ОСОБА_4 дані ними
в ході досудового та судового слідства, по змісту узгоджуються між собою, не є
суперечливими, не протирічать іншим доказам, і з них випливає, що саме дії
потерпілого ОСОБА_3 мали проправний характер, були направлені на посягання
законних прав та інтересів підсудного та його сім»ї, їхнього житла.

Сам потерпілий , а також його дії під час сварки, свідчать про те, що він
визнає протиправність власних дій, зокрема, ним одразу було подано
заяву(а.с.18), в якій визнавав, що у виниклому конфлікті є його вина, в ході
судового слідства його позиція була аналогічною.

Із обставин справи випливає, що без іціативи потерпілого конфлікт не зміг
би виникнути, без його протиправних дій, які були пов»язані із протиправним
насильницьким вторгненням у житло, у якому перебувала дружина та малолітні
діти, у підсудного не було б підстав і намірів спричиняти будь-яку шкоду
потерпілому.

Із обставин справи також випливає, що законних підстав мати вимоги
будь-якого характеру до підсудного, його дружини, у потерпілого 04.10.2006 року
не було.

Із медичних документів, що є у справі (а.с.9,10) випливає, що підсудньому
та його дружині 04.10.2006 року були спричинені легкі тілесні ушкодження , що
узгоджується із обставинами справи про те, що вони обоє чинили опір
потерпілому.

Спричинення підсуднім ОСОБА_1 тілестного ушкодження
потерпілому ОСОБА_3 було викликане обстановкою, що виникла, з метою негайного
відвернення і припинення протиправного посягання самого потерпілого. Ці дії
були вчинені підсуднім як захист охоронюваних законом його прав та інтересів.
Зокрема, згідно ст.27, ст.30 Конституції України кожен має право захищати своє
життя і здоров»я, життя і здоров»я інших людей від проправних посягань, кожному
гарантується недоторканість житла. Згідно ст.36 КК України кожен має право на
необхідну оборону незалежно від можливостей уникнути суспільно небезпечного
посягання.

Аналіз
зібраних по справі доказів в їх сукупності, вказує на те, що ОСОБА_1

з метою ефективного здійснення захисту себе та своєї
сім»ї, спричинив тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_3, з тим щоб відвернути,
припинити, його протиправне посягання, тобто діяв в межах необхідної оборони.

Отже, наведені докази свідчать, що ОСОБА_3 використовуючи
нікчемний привід, прийшов до квартири засудженого, чим порушив його право на
недоторканість житла та особи, вчинив сварку, перелякав неповнолітніх дітей,
фактично порушив громадський порядок, не реагував на зауваження, не припиняв
своїх хуліганських дій, не хотів добровільно залишити квартиру засудженого, що
спонукало останнього до застосування фізичної сили.

Вказані факти свідчать про те, що ОСОБА_1 діяв у стані необхідної оборони,
а тому в його діях відсутній склад злочину.

На підставі наведеного та керуючись ст.6 п.2, ст.365,
ст.366, ст.367 , ст.371 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляцію
захистника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вирок Садгірського районного суду м.Чернівці від 26 грудня 2006 року щодо
ОСОБА_1 скасувати, а кримінальну справу щодо нього закрити у зв»язку із
відсутністю в його діях складу злочину.

Міру
запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 у вигляді підписки про невиїзд - скасувати.