Ухвала

іменем україни

4 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого ОСОБА_12,
суддів ОСОБА_13 і ОСОБА_14,
при секретарі судового засідання ОСОБА_15,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця м. Києва,

за участю прокурора ОСОБА_16,
засудженого ОСОБА_5,
захисника ОСОБА_7,
ВСТАНОВИЛА:

З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся засуджений ОСОБА_5 з вимогами про перевірку вироку апеляційного суду щодо нього.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік і 7 місяців.

Вироком Апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року в частині призначеного покарання скасовано вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_5 та постановлено новий вирок, яким за ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

В касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 посилаючись на невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчинення злочину та його особі, внаслідок суворості та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання за ч. 4 ст. 70 КК України, просить змінити судові рішення та помʼякшити призначене йому покарання.

ОСОБА_5 визнано винуватим в тому, що він 16 вересня 2014 року приблизно о 0 годині 30 хвилин, перебуваючи поблизу будинку № 36 по вул. Березняківській у м. Києві, з автомобіля «Шкода Октавія» державний номерний знак НОМЕР_1 таємно викрав GPS-навігатор марки «Пролоджи» з обладнанням, чим заподіяв потерпіломуОСОБА_11 матеріальної шкоди на загальну суму 2 077 грн.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які підтримали касаційну скаргу ОСОБА_5, прокурора, який вважав вирок апеляційного суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій, є законним та в касаційній скарзі не заперечується. Дії засудженого за ч. 2 ст. 185 КК України кваліфіковано правильно.

Перевіркою матеріалів справи не встановлено процесуальних порушень при дослідженні й оцінці наведених у вироку доказів, які ставили б під сумнів правильність висновку суду щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення.

Твердження засудженого у касаційній скарзі про те, що суд призначив йому надмірно суворе покарання, не врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу засудженого, є безпідставними.

Згідно зі ст. 65 КК України покарання призначається, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Призначене особі покарання має бути необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та призначається в межах санкції статті, за якою засуджено особу.

Призначене засудженому апеляційним судом покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України. При його обранні апеляційний суд визнав, що призначаючи ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, суд першої інстанції не достатньо врахував дані про його особу, та з огляду на зазначене дійшов висновку, що призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, є недостатнім для виправлення засудженого й попередження вчиненню ним нових злочинів, внаслідок м'якості.

Врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу винного, встановлені судом першої інстанції обставини, що обтяжують та пом'якшують покарання, апеляційний суд визнав за необхідне призначити засудженому більш суворе за розміром покарання, ніж було призначене районним судом.

Призначене, як за вчинений злочин окремо так і на підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання, не можна визнати надто суворим, про що зазначає у касаційній скарзі засуджений.

Не є неправильним застосуванням кримінального закону призначення засудженому остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, як про те вказує ОСОБА_5 у своїй касаційній скарзі.

Враховуючи, що злочин, за який ОСОБА_5 засуджено оскаржуваним вироком останній вчинив до постановлення вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2014 року, засудженому цілком законно остаточне покарання визначено за сукупністю злочинів з дотриманням вимог ч. 4 ст. 70 КК України. Зазначеною нормою законодавець не вимагає обовʼязкового набрання попереднім вироком законної сили.

Колегія суддів погоджується з рішенням апеляційного суду та не вбачає підстав для зміни вироку, як про те просить засуджений у касаційній скарзі.

За таких обставин касаційна скарга засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду м. Києва від 18 грудня 2014 року щодо ОСОБА_5 - без зміни.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14