АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2015 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретері ОСОБА_5

19 травня 2015 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження № 0000645 за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2014 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, українця, громадянина України, раніше не судимого:

який обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_10 та її представника ОСОБА_11 .

В апеляціях:

- прокурор не оспорюючи фактичних обставин скоєного ОСОБА_6 злочину та його юридичну кваліфікацію вважає, що призначене обвинуваченому покарання занадто м`яким. Просить вирок районного суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 3 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені п. 2,3 ст. 76 КК України. Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд при призначенні покарання необґрунтовано визнав обставиною що пом`якшують покарання - щире каяття, оскільки це суперечить показам ОСОБА_6 , який свою провину визнав не повністю, не вжив заходів щодо відшкодування матеріальних збитків потерпілій у повному обсязі, а моральні не відшкодував взагалі (т. 2 а.п.250-253);

- потерпіла ОСОБА_7 просить вирок районного суду в частині часткової відмови в задоволенні цивільного позову ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині свій вирок, яким позовні вимоги ОСОБА_7 до відповідача 1 гр. ОСОБА_6 та відповідача 2 ПАТ «Страхова компанія «Провідна» задовольнити у повному обсязі. Стягнути з відповідача 2 ПАТ «Страхова компанія «Провідні на користь ОСОБА_7 81 666 грн. матеріальної шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою непрацездатності (втраченого доходу). Стягнути з відповідача 2 ПАТ «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_7 суми моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП у розмірі 4 390 грн. Стягнути з відповідача 1 гр. ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 суми моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП у розмірі 14 550 грн. В апеляції потерпіла вказує на те що судом частково було задоволено її позивні вимоги, при цьому частина позовних вимог залишилися не розглянутими. Вважає що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про відсутність доказів в обґрунтуванні її позовних вимог. На підтвердження своїх позовних вимог просить дослідити в суді апеляційної інстанції докази, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції, які на її думку, підтверджують обґрунтованість її позовних вимог (т. 3 а.п. 3-13);
В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 обвинувачений ОСОБА_6 просить в задоволенні апеляційної скарги потерпілій та прокурору відмовити, оскільки цивільний позов було вирішено та призначено покарання у відповідності до норм чинного законодавства. Крім того, в суді апеляційної інстанції обвинувачений в присутності свого захисника відмовився від своєї апеляції, а тому апеляційне провадження в цій частині підлягає закриттю.
Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції ухвалено обвинувальний вирок та йому призначено покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік, звільнено його від відбування призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначено іспитовий строк один рік. На підставі п. 2, 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Також зазначеним вироком стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати по проведенню судової експертизи в розмірі 391,20 гривень.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , ПрАТ «СК «Провідна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5477,77 гривень та в рахунок відшкодування моральної шкоди 250 гривень, а всього 5727,77 гривень (п`ять тисяч сімсот двадцять сім гривень сімдесят сім копійок).

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 4750 гривень та судові витрати в розмірі 4000 гривень, а всього 8750 гривень (вісім тисяч сімсот п`ятдесят гривень).

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що він, 11 червня 2013 року, близько 20-25 годин, керуючи технічно справним автомобілем «Деу-Ланос», д/н НОМЕР_1 ,який належить ОСОБА_12 , рухався по пр. Героїв з боку бул. Слави в напрямку вул. Набережної Перемоги в м. Дніпропетровську. На шляху руху ОСОБА_6 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 «нерегульований пішохідний перехід», розташованого в районі будинку № 12 по пр. Героїв в м. Дніпропетровську, перед яким в лівій суміжній смузі зупинився транспортний засіб, водій якого надавав дорогу пішоходу ОСОБА_7 , яка рухалась зліва на право, не зменшив швидкість руху керованого ним автомобілю та при потребі не зупинився, щоб надати дорогу пішоходу для якого може бути створена перешкода чи небезпека, продовжив свій рух внаслідок чого скоїв на неї наїзд. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 , заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, численних саден обличчя, слизової оболонки ротової порожнини, після травматичного кохлеїту праворуч та вестибулярної дисфункції; після травматичної нейропатії правого ліктьового та серединного нерву у вигляді помірного парезу правої кисті, після травматичної нейропатії лівого променевого нерву у вигляді легкого парезу резгинателя лівої кисті, ран верхніх та нижніх кінцівок, синців обох нижніх кінцівок, які за своїм характером, згідно додаткового висновку судово-медичної експертизи № 3799е, від 11.09.2013 року, відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижнів

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Деу-Ланос», р/н НОМЕР_1 порушив вимоги п.п. 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, згідно яких водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, невиконання яких ОСОБА_6 знаходиться в причинному зв`язку з наслідками у вигляді дорожньо-транспортної пригоди та спричинення потерпілій тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Прокурор підтримав апеляції прокурора та потерпілої та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Потерпіла ОСОБА_10 та її представник ОСОБА_11 підтримали апеляції першої та прокурора та просили їх задовольнити з підстав зазначених в них.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_9 просили апеляції прокурора та потерпілої залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника, думку потерпілої та її представника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції прокурора та потерпілої задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Порушень в ході судового розгляду вимог кримінального процесуального законодавства, які могли бути підставою для скасування або зміни вироку суду, перевіркою матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так як, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286 КК України у апеляційних скаргах ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, тому апеляційним судом не перевіряються.

Доводи апеляції потерпілої щодо необґрунтованого зменшення розміру заявленої нею розміру моральної та матеріальної шкоди, колегія суддів вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а цивільний позов вирішено з дотриманням вимог ст. ст. 128-129 КПК України.

Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, при призначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо обґрунтованості пред`явленого позову потерпілої та розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню, в повному обсязі врахував характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла ОСОБА_7 , їх тривалість, характер немайнових втрат-порушення нормальних життєвих зв`язків, та прийшов до висновку про задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_6 та ПрАТ «СК «Провідна» частково, а саме в розмірі 5 000 гривень. У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що виходячи з принципів розумності та справедливості така сума є достатньою, та збільшенню не підлягає.

Також, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, вирішуючи цивільний позов в частині матеріальних збитків, безпосередньо дослідив докази які були надані потерпілою на їх обґрунтування, задовольнив їх частково належним чином мотивував своє рішення.

Так, виходячи з положень ч. 3 ст. 10, ст. 213 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції потерпілою, де її інтереси також представляв адвокат, було подано позовну заяву, яка в подальшому була уточнена та додані до неї додатки на її обґрунтування /т.2 а.п.197-201, 202-207/. Про дослідження або витребування інших доказів, потерпілою клопотань не заявлялось. З технічного запису та журналів судових засідань видно, що надані потерпілою докази, були предметом розгляду в суді першої інстанції, яким суд у своєму вироку дав належну оцінку та, на думку колегії суддів, прийшов до обґрунтованого висновку, який належним чином вмотивував, що позовні вимоги позивачки щодо стягнення з відповідачів витрат на стоматологічні послуги в розмірі 4120 грн., на ліки в сумі 1633, 24 гривні та втраченого заробітку в розмірі 81 666 гривень задоволенню не підлягають, оскільки витрати на ліки понесені в листопаді 2013р.-лютому 2014 р., тобто в період, коли потерпіла лікування не проходила і призначень від лікаря не отримувала; з висновків експертів не вбачається пошкоджень зубів, лікування, яких проводилось; позивачкою не надано належних доказів, які доводять втрату нею заробітку за відповідний період.

Вищенаведене дає підстави суду апеляційної інстанції залишити без задоволення клопотання, що міститься в апеляційній скарзі потерпілої, щодо дослідження додаткових доказів в обґрунтування її позовних вимог. Оскільки це суперечить ч. 3 ст. 404 КПК України, відповідно до якої, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо, про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Що стосується доводів апеляції прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання внаслідок його м`якості, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, із застосуванням ст. 75 КК України до основного покарання, суд першої інстанції, у відповідності до положень ст. 65 КК України, в повному обсязі врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_6 злочину, який відноситься до необережного невеликого ступеню тяжкості, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_6 більш суворого покарання та вважає, що саме таке покарання призначене ОСОБА_6 є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання новим злочинам.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.403,404,405,407 КПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2014 року, щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Апеляції прокурора та потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а апеляційне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2014 року, щодо ОСОБА_6 , закрити, у зв`язку з відмовою апелянта від апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення їй копії ухвали, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3