Справа № 1-515/11
Провадження № 1/1015/5199/11
В И Р О К

іменем України

30.06.2011 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Омельченко М.М.

при секретарі Калиновській Н.В.

за участю прокурора Черната О.А.

потерпілого ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 області, українця, громадянина України, що має професійно-технічну освіту, тимчасово не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, -

встановив:

ОСОБА_2 14 лютого 2011 року близько 22 години 30 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного спяніння та маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, підійшов до належного ОСОБА_1 автомобіля НОМЕР_1, який був припаркований біля подвіря будинку № 54 по вулиці Першого Травня в с. Михайлівська Рубежівка Києво-Святошинського району Київської області та вартість якого, відповідно до висновку судово-автотоварознавчої експертизи № 1Т від 03.06.2011 року, складає 81385 грн., де шляхом відкривання дверцят ключем, який разом із ключем запалення без будь-якого дозволу взяв знаходячись в будинку № 54 по вул. Першого Травня в с. Михайлівська Рубежівка Києво-Святошинського району Київської області, потрапив до салону автомобіля, де ключем запалення завів двигун вказаного автомобіля і здійснив на ньому рух, завдавши потерпілому ОСОБА_1 матеріального збитку на суму 81385 грн. В подальшому, ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, та рухаючись по території с. Михайлівська Рубежівка Києво-Святошинського району Київської області, не впорався з керуванням, зїхав у кювет, при цьому пошкодив автомобіль, цим самим завдавши потерпілому ОСОБА_1 матеріального збитку, який, згідно висновку судово-автотоварознавчої експертизи № 1 Т від 03.06.2011 року, становить 2484,26 грн.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, визнав, повністю підтвердив обставини вчиненого, суду пояснив, що 14.02.2011 року він разом з товаришем ОСОБА_3 виїхав з м. Іловайськ до м. Києва на заробітки на автомобілі НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1 та яким ОСОБА_3 керував на підставі довіреності. По дорозі в м. Київ, на пропозицію ОСОБА_3, вони заїхали в с. Михайлівська Рубежівка Києво-Святошинського району Київської області до знайомої жінки ОСОБА_4. Автомобіль ОСОБА_4 поставив біля будинку цієї жінки, ключі поклав до кишені своєї куртки. В магазині вони придбали спиртне та пішли в гості до ОСОБА_4, де вечеряли та випивали. Через деякий час ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пішли спати, а він, взявши без дозволу ключі від автомобіля, вийшов на вулицю, відкрив водійські дверцята, сів на водійське сидіння та голосно включив музику, потім завів двигун ключем запалення, оскільки вирішив покататися. Проїхавши метрів 100, він не впорався з керування та автомобіль заїхав в кювет, де зіткнувся з великим каменем і зупинився. Він переліз на задні пасажирські сидіння і там спав до ранку. Вранці його розбудив ОСОБА_3 та відвід до будинку ОСОБА_4, звідки подзвонив власнику автомобіля ОСОБА_1 та розповів про те, що сталося. Коли ОСОБА_1 приїхав до с. Михайлівська Рубежівка та оглянув автомобіль, виявив, що крім пошкоджень автомобіля від зіткнення з каменем, був ще обгорілий салон. За яких обставин це сталось він не знає.

У вчиненому підсудний щиро розкаявся, просив його суворо не карати.

Окрім визнання підсудним вини у предявленому йому обвинуваченні, вина ОСОБА_2 у вчиненні злочину за ч. 1 ст. 289 КК України підтверджується сукупністю доказів, які були зібрані у справі та досліджені під час судового слідства, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_1, який суду пояснив, що він дійсно є власником автомобіля НОМЕР_1, також він нотаріально посвідчував довіреність на право керування вказаним автомобілем на імя ОСОБА_3, який з його дозволу поїхав на цьому автомобілі 14.02.2011 року до м. Києва. ОСОБА_2 він свій автомобіль ніколи не довіряв та не дозволяв ним керувати. 15.02.2011 року йому на мобільний телефон подзвонив ОСОБА_3 та повідомив про те, що сталося з автомобілем. Дійсно діями ОСОБА_2 йому завдана матеріальна шкода, проте при призначенні підсудному покарання просив врахувати молодий вік ОСОБА_2, на призначенні реальної міри покарання не полягав;

- рапортом про обставини вчиненого (а.с. 5);

- заявою ОСОБА_1, в якій він просить вжити заходи до ОСОБА_5, який 15.02.2011 року незаконно заволодів належним йому автомобілем НОМЕР_1 (а.с. 6);

- протоколами огляду місця події від 28.02.2011 року та 06.04.2011 року, під час якого був оглянутий автомобіль НОМЕР_1 (а.с. 7-8, 60-69);

- постановою про уточнення місця вчинення злочину (а.с. 56);

- висновком експерта № 25-В від 02.06.2011 року, відповідно до якого причиною виникнення пожежі в салоні автомобіля НОМЕР_1, стало занесення стороннього полумяного джерела запалювання, в обставинах справи вбачаються ознаки підготовки події (а.с. 88-113);

- висновком експерта № 1Т від 03.06.2011 року, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля НОМЕР_1 станом на 14.02.2011 року могла становити 81385 грн., матеріальний збиток спричинено власнику автомобіля НОМЕР_1 станом на 14.02.2011 року в результаті його пошкодження при ДТП та становить 2484,26 грн., вартість відновлювального ремонту може змінюватись у звязку з наявністю скритих дефектів (а.с. 122-127).

Суд визнає, що підсудний та потерпілий давали правдиві покази суду, які підтверджуються письмовими доказами, дослідженими в ході судового слідства.

Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд визнає, що вина підсудного у вчиненні злочину доведена повністю, його дії кваліфікуються судом за ч. 1 ст. 289 КК України, як протиправне заволодіння транспортним засобом.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу підсудного.

Призначаючи покарання, суд враховує, що злочин за ч. 1 ст. 289 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, підсудний має посередні характеристики (а.с. 147), раніше не судимий (а.с. 145), на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 146-149), обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України, помякшує покарання підсудного, суд визнає щире каяття, обставиною, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання підсудного, суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного спяніння, та вважає за можливе призначити покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 289 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, оскільки приходить до переконання, що виправлення та перевиховання підсудного можливо без ізоляції від суспільства.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує згідно зі ст. ст. 81, 330 КПК України.

Судові витрати відповідо до ст. ст. 91, 93 КПК України підлягають стягненню з підсудного.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 323-324 КПК України, суд, -

засудив:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України і призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_2 обовязки повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи, періодично зявлятися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_2 у вигляді підписки про невиїзд, до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Науково-дослідного експертно-криміналістичного центра при Головному Управлінні МВС України в Київській області 6519,31 грн. судових витрат (а.с. 75, 87, 121).

Речовий доказ у справі: автомобіль НОМЕР_1, який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_1 (а.с. 9), - залишити у його розпорядженні.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області прокурором та потерпілим, а засудженим в той же строк, з часу отримання ним копії вироку.

Суддя М.М.Омельченко