№ провадження 1-кп/208/140/15
УХВАЛА

23 лютого 2015 р. м. Дніпродзержинськ
Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 ;
при секретарі ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
потерпілої ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Слобода-Селець, Житомирського району, Житомирської області, громадянина України, маючого вищу освіту, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого
ч. 1 ст. 164 КК України,
суд
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, а саме в тому, що: згідно рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.03.2011 року, ОСОБА_4 зобов`язаний до сплати аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітної плати (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.
Однак ОСОБА_4 , достовірно знаючи про свій обов`язок щодо утримання дитини шляхом виплати аліментів, будучи попередженим державним виконавцем про кримінальну відповідальність 08.12.2011 року за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), діючи умисно, вдався до ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів на утримання дитини, допустивши таким чином заборгованість зі сплати аліментів.
Відповідно рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська від 25 березня 2011 року, ОСОБА_4 повинен сплачувати аліменти в наступному розмірі:
за лютий 2014 року - 820,00 грн.; березень 2014 року - 820,00 грн..; квітень 2014 року - 820,00 грн.; травень 2014 року - 820,00 грн.; червень 2014 року -820,00 грн.; липень 2014 року - 860,00 грн.; серпень 2014 року - 860,00 грн.; вересень 2014 року - 860,00 грн.; жовтень 2014 року - 860,00 грн.; листопад 2014 року - 499,00 грн.,
Між тим, в період часу з 01.02.2014 року по 01.04.2014 року ОСОБА_4 працював у приватних осіб за усною домовленістю, але аліменти добровільно не виплачував, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, в службу зайнятості населення м. Дніпродзержинська з питання працевлаштування не звертався, і допустив заборгованість зі сплати аліментів в даний період часу.
Крім того, в період часу з 01.04.2014 року по 01.05.2014 року ОСОБА_4 працював у приватних осіб, аліменти в зазначений період виплачував, але не в повному обсязі, а частково у сумі 300грн., у зв`язку з чим порушив ч.10 ст.74 Закону України про виконавче провадження, яка передбачає , що при наявності заборгованості по аліментах у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, особа притягується до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів.
В період часу з 01.05.2014 року по 18.11.2014 року ОСОБА_4 працюючи у приватних осіб на усною домовленістю, аліменти на утримання доньки добровільно не виплачував, матеріальної допомоги не надавав, в службу занятості населення м. Дніпродзержинська з питання працевлаштування не звертався, і допустив заборгованість зі сплати аліментів в даний період часу.
Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно абзацу четвертого п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України. При цьому зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Таким чином, ОСОБА_4 будучи працездатною особою, знаючи про обов`язок зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , 2007 року народження відповідно до рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 березня 2011 року, попереджений 08 грудня 2011 року державним виконавцем про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів, працюючи у приватних осіб за усною домовленістю, маючи умисел на злісне ухилення від сплати аліментів злісно ухилявся від сплати аліментів за період часу з 01.02.2014 року по 01.04.2014 року, з 01.04.2014 року по 01.05.2014 року, з 01.05.2014 року по 18.11.2014 року і допустив заборгованість зі сплати аліментів 10 місяців, або у твердій грошовій сумі 7739 гривень 00 копійок.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, визнав повністю.
Дане кримінальне провадження розглянуто згідно вимог ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження зрозуміло зміст цих обставин, чи є їх позиція добровільною та істинною. Судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що в цьому випадку вони позбавляються права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку. У зв`язку з цим докази судом не досліджувалися і їх оцінка судом не проводилася.
У судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_5 заявлено клопотання про, звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 164 КК України відповідно до ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, та закриття кримінального провадження обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 164 КК України.
Суд, розглядаючи клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , та потерпілої ОСОБА_5 , вислухавши думку прокурора, який висловив думку про те, що клопотання обвинуваченого та потерпілої підлягає задоволенню, вивчивши матеріали кримінального провадження, вважає, що дане клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав:
Як випливає зі змісту ст.46 КК України, особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
У судовому засіданні також встановлено, що на момент розгляду кримінального провадження в суді, між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілою ОСОБА_5 досягнуто примирення. Потерпіла ОСОБА_5 в даний час матеріальних та інших претензій до ОСОБА_4 не має, і не заперечує проти звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 164 КК України та закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , що підтверджується заявою та розпискою потерпілої ОСОБА_5 , про відшкодування їй матеріальної шкоди в повному обсязі, які надані суду.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, раніше ОСОБА_4 не був судимий.
Враховуючи те, що обвинувачений повністю сплатив потерпілій заборгованість по аліментам, які ОСОБА_4 повинен сплачувати за рішенням суду на утримання його доньки, та потерпіла не має до обвинуваченого ніяких претензій, враховуючи те, що раніше обвинувачений не судимий, що злочин у вчинення якого обвинувачується ОСОБА_4 відноситься до категорії злочинів не великої тяжкості, враховуючи те що обвинувачений та потерпіла примирилися, про що вони зазначили у своїх заявах, у суду є всі, передбачені законом підстави для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.
Згідно до ч.2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
На підставі викладеного та керуючись ст.46 КК України, ст. 284 КПК України , суд
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 164 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою.
На дану ухвалу суду може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 7 діб з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1