Справа № 314/6802/13-к
Провадження № 1-кп/314/6/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

захисників: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

обвинувачених: ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

секретаря: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ кримінальне провадження відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Вільнянськ Запорізької області, громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, офіційно не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22 січня 2014 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2

ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця

с. Солоне Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, освіта неповна вища, працює охоронцем у ПАТ «Вільнянський маслозавод», не одруженого, який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
13 січня 2013 року о 18 годині 00 хвилин ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи за попередньою змовою, знаходячись поблизу Вільнянської районної державної адміністрації по вул. Бочарова в м. Вільнянськ Запорізької області, застосовуючи насильство, яке виразилося у нанесенні одного удару в ноги та поваленні на землю потерпілого ОСОБА_8 , з правої кишені бушлату останнього відкрито викрали гаманець, у якому знаходились грошові кошти у сумі 260 гривень, чим спричинили потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім того, 13 липня 2014 року приблизно о 07 годині 40 хвилин ОСОБА_5 , маючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном, діючи повторно, з корисливих мотивів, знаходячись на алеї поблизу магазину «АТБ» по вул. Леніна в м. Вільнянськ Запорізької області, шляхом обману неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка, заволодів мобільним телефоном «NOKIA AHA» вартістю 600 гривень, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у відкритому викраденні майна потерпілого ОСОБА_8 визнав, зазначивши, що повністю визнає свою вину в інкримінованому злочині при обставинах, викладених в обвинуваченні, не оспорює фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті за цим епізодом, та пояснив суду, що 13 січня 2013 року був в гостях у ОСОБА_10 , де разом з ОСОБА_6 та

ОСОБА_11 вживали спиртні напої. Потім вийшли на вулицю та біля під`їзду будинку зустріли потерпілого, якому ОСОБА_11 заспівав колядку, за що отримав гроші. На зворотному шляху вони знову зустріли потерпілого, домовились з ОСОБА_6 викрасти у нього гроші, зокрема, за домовленістю він закриє потерпілому очі та повалить на землю, а ОСОБА_6 витягне гаманець. В подальшому він догнав потерпілого, повалив його на землю, а ОСОБА_6 витягнув з кишені його куртки гаманець. Витягши гаманець, ОСОБА_6 викрикнув: «Есть». Далі вони пішли в сторону Відділу РАЦС, де відкрили гаманець, забрали гроші, трохи більше 200 гривень, а гаманець викинули на дах будівлі РАЦСу. Отримані грошові кошти витратили в магазині та кафе. У вчиненому щиро розкаявся.

По епізоду заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав частково та пояснив, що у липні 2014 року зранку, приблизно о 08 годині, йшов разом з ОСОБА_12 та ще двома знайомими по вул. Леніна в

м. Вільнянськ. Йому необхідно було подзвонити, однак батарея його мобільного телефону була розряджена. Їм назустріч навпроти магазину АТБ йшов потерпілий, який розмовляв по мобільному телефону. До того, як вони зустрілися, потерпілий завершив розмову, тому він попросив у нього телефон подзвонити, на що потерпілий сам передав йому мобільний телефон. Взявши телефон, він намагався здійснити дзвінок, однак у абонента, якому він дзвонив, був вимкнений телефон. Після цього як жарт він сказав потерпілому, що не поверне телефон, запропонував останньому піти з ними. Потерпілий просив повернути телефон, однак він не повертав. Протягом більше 30 хвилин потерпілий стояв поряд з ними, спілкувався з ним та його знайомими. Потім усі пішли до магазину «Ассоль», де він попросив потерпілого за повернення телефону купити пива. Потерпілий придбав усім пива, однак телефон він йому так і не повернув, причини пояснити не може. Випивши пива, йому стало зле, він пішов в сторону парку, а потім додому, при цьому телефон потерпілого залишився у нього. У подальшому відшкодував потерпілому вартість телефону.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав, суду пояснив, що 13 січня 2013 року разом з ОСОБА_11 прийшли до ОСОБА_10 в гості, де вже перебував ОСОБА_5 . Усі разом вживали спиртні напої. Через деякий час вони вийшли на вулицю в магазин, на виході з під`їзду зустріли потерпілого, якому ОСОБА_11 заспівав колядку, за що отримав гроші у сумі 10 гривень. На зворотному шляху вони знову зустріли потерпілого, ОСОБА_5 запропонував викрасти у нього гроші, він та ОСОБА_11 підтримали ініціативу ОСОБА_5 та домовилися, що ОСОБА_5 закриє потерпілому очі, а він та ОСОБА_11 витягнуть гаманець. У подальшому, побачивши, що ОСОБА_5 підбіг до потерпілого та завалив його на землю, він та ОСОБА_11 злякалися та побігли в протилежному напрямку. Потім поблизу будівлі управління казначейства зустріли ОСОБА_5 , у якого був гаманець потерпілого. Зазначив, що жодних дій відносно потерпілого не вчиняв. У подальшому його батько відшкодував потерпілому завдану шкоду.
Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази, отримані в ході судового слідства, суд вважає, що винність обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм злочинів доведена.

Так, за епізодом відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_8 винність обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтверджується такими доказами.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що у середині січня 2013 року приблизно о 18 годині він повертався додому з аптеки, йшов поблизу Вільнянської районної державної адміністрації, коли до його підбігли невідомі, вдарили по ногах, внаслідок чого він впав на землю, в цей момент у нього з правої кишені куртки витягли гаманець, у якому знаходились грошові кошти у сумі 260 гривень. Нападників було декілька, побачив їх уже як вони побігли. У подальшому під час досудового розслідування він впізнав одного з нападників. На цей час матеріальна шкода йому відшкодована, претензій до обвинувачених він не має.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що 13 січня 2013 року він разом з обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був у гостях у спільного знайомого, де усі вживали спиртні напої. Потім вийшли на вулицю та біля під`їзду будинку зустріли літнього чоловіка, якому він заспівав колядку, за що отримав 10 гривень. Після цього вони направились в сторону вул. Бочарова, з якою метою не пам`ятає. На зворотному шляху побачили, що перед ними йшов той самий літній чоловік, якого вони до цього зустріли біля під`їзду. ОСОБА_5 запропонував викрасти у нього гроші, ОСОБА_6 підтримав ініціативу ОСОБА_5 , а він відмовився, сприйняв це за жарт, сумнівався, що його друзі наважаться на злочин, тому продовжив йти поряд з ними. У подальшому, побачивши, що ОСОБА_5 підбіг до потерпілого та завалив його на землю, він почав рухатися в протилежному напрямку, почув як ОСОБА_6 викрикнув: «Есть», зрозумів, що їм вдалося викрасти у потерпілого гроші.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що проживає за адресою:

АДРЕСА_4 . У одному під`їзді з ним проживає потерпілий ОСОБА_8 . Свідок підтвердив, що 13 січня 2013 року ввечері ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були у нього вдома, де вживали спиртні напої. Потім обвинувачені пішли, куди саме і з якою метою він не знає та не цікавився, а через деякий час до нього приїхали співробітники міліції, від яких він дізнався по вчинений відносно ОСОБА_8 злочин.

Відповідно до протоколу огляду предмету, 14 січня 2013 року на даху будівлі Відділу РАЦС реєстраційної служби Вільнянського РУЮ, розташованого за адресою: Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Зачиняєва, 22, за вказівкою ОСОБА_5 був виявлений та вилучений гаманець коричневого кольору.

Згідно з протоколом пред`явлення речей для впізнання, 26 червня 2013 року потерпілий ОСОБА_8 серед представлених йому на огляд речей впізнав шкіряний гаманець коричневого кольору, який був у нього викрадений 13 січня 2013 року.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, 26 червня 2013 року потерпілий ОСОБА_8 за формою носу, худощавою формою обличчя та розрізом очей впізнав особу на фотознімку під № 3, яка 13 січня 2013 року по вул. Бочарова в м. Вільнянськ Запорізької області відкрито заволоділа його гаманцем. З довідки до цього протоколу встановлено, що на фотознімку під № 3 зображений обвинувачений ОСОБА_6 .

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту, 14 листопада 2013 року, у період часу з 17 години 35 хвилин до 17 години 44 хвилин старшим слідчим СВ Вільнянського РВ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_13 у присутності понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , за участю підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_3 , проведено слідчий експеримент, в ході якого

ОСОБА_5 у службовому кабінеті № 16 Вільнянського РВ було запропоновано на місці розповісти про обставини вчинення кримінального правопорушення, що мало місце 13 січня 2013 року поблизу Вільнянської міської ради по вул. Бочарова в м. Вільнянськ, на що останній добровільно погодився. Після чого ОСОБА_5 пояснив, що 13 січня 2013 року він разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_11 був в гостях у спільного знайомого на ім`я ОСОБА_16 , який проживає у житловому будинку АДРЕСА_5 , де усі вживали спиртні напої. Приблизно о 18 годині він, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 вийшли на вулицю та біля під`їзду будинку зустріли потерпілого, якому ОСОБА_11 заспівав колядку, за що отримав гроші у сумі 10 гривень. Після цього вони направились до магазину «Шериф», а через деякий час вирішили повернутися до будинку спільного знайомого на ім`я ОСОБА_16 . На зворотному шляху вони знову зустріли потерпілого, вирішили заволодіти його грошовими коштами. Домовились з ОСОБА_6 , що він повалить потерпілого на землю, а ОСОБА_6 витягне гаманець. Після цього він догнав потерпілого, рукою закрив йому очі та повалив його на землю, а ОСОБА_6 оглянув кишені його одягу та витягнув з кишені куртки гаманець. Витягши гаманець, ОСОБА_6 викрикнув: «Нашел». Далі вони побігли в сторону Відділу РАЦС, де відкрили гаманець, забрали гроші, трохи більше 200 гривень, а гаманець викинули на дах будівлі РАЦСу. Отримані грошові кошти витратили в магазині та кафе.

Аналізуючи приведені вище докази в їх сукупності суд вважає, що винність обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні вказаного злочину повністю доведена.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 винним себе не визнав, підтвердивши при цьому факт того, що ОСОБА_5 запропонував, а він погодився, викрасти у потерпілого ОСОБА_8 гроші, а також факт усної домовленості на вчинення злочину, відповідно до якої ОСОБА_5 мав закрити потерпілому очі, а він витягнути гаманець, однак зазначивши, що в подальшому відмовився від вчинення злочину, не вчинив відносно потерпілого жодних дій, спрямованих на заволодіння грошовими коштами останнього.

Дану позицію обвинуваченого ОСОБА_6 суд не приймає до уваги з таких підстав.

Так, сам обвинувачений ОСОБА_17 не заперечував, що він погодився на пропозицію ОСОБА_5 відкрито заволодіти грошовими коштами потерпілого ОСОБА_8 , та відповідно до розробленого плану, після того, як ОСОБА_5 повалить потерпілого на землю, мав оглянути його кишені та витягти гаманець. Показання ОСОБА_6 в цій частині узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні також підтвердив те, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 домовилися спільно заволодіти грошовими коштами потерпілого ОСОБА_8 та в подальшому реалізували свою домовленість.

Так само факт нападу на нього та заволодіння грошовими коштами кількома особами, а не однією, як вказує у своїх показаннях обвинувачений ОСОБА_6 , підтвердив у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 , який також вважає, що нападниками могли бути хлопці, яких він до цього зустрів поблизу під`їзду будинку, де проживає. Факт того, що при виході з під`їзду будинку

АДРЕСА_5 обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_11 зустріли потерпілого ОСОБА_8 підтвердили усі допитані у судовому засіданні особи.

Крім того, потерпілий у судовому засіданні підтвердив, що під час досудового розслідування одну з осіб, які заволоділи його майном, він впізнав. Так, з дослідженого у судовому засіданні протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками судом встановлено, що 26 червня 2013 року під час цієї слідчої дії потерпілий ОСОБА_8 за фотознімком впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка 13 січня 2013 року відкрито заволоділа його гаманцем.

Таким чином, не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 суд розцінює як обраний ним спосіб захисту.

За епізодом заволодіння майном неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 винність обвинуваченого ОСОБА_5 підтверджується такими доказами.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 13 липня 2014 року йшов по алеї поблизу магазину АТБ по вул. Леніна в м. Вільнянськ Запорізької області, розмовляв по мобільному телефону з матір`ю, назустріч йому рухалась компанія молодих людей у кількості 4 чоловік. Завершивши розмову, він хотів сховати телефон у кишеню, однак у цей час обвинувачений ОСОБА_5 попросив у нього телефон, мотивуючи прохання необхідністю здійснення телефонного дзвінка, та не дочекавшись відповіді вихопив у його з рук телефон. Протягом приблизно двох годин він ходив за обвинуваченим та його друзями, просив повернути телефон, однак останній не реагував, телефон не повертав. За повернення телефону обвинувачений просив купити пива, що він і зробив, також обвинувачений пропонував йому забрати його телефон, на що він відмовився. Цього дня обвинувачений повернув йому тільки сім-картку, після чого зник у невідомому напрямку. На цей час обвинувачений відшкодував матеріальну шкоду, сплативши вартість мобільного телефону.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснив, що 13 липня 2014 року він разом з ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 йшли по алеї навпроти магазину АТБ, де зустріли потерпілого, який тримав у руці мобільний телефон. ОСОБА_5 попросив у потерпілого телефон подзвонити та пообіцяв, що потім віддасть, потерпілий не заперечував, нічого не відповів. Взявши телефон, ОСОБА_5 намагався здійснити дзвінок, однак абонент, якому він дзвонив, був поза зоною досяжності. Потерпілий просив віддати телефон, близько години ходив разом з ними, спілкувався з усіма, однак ОСОБА_5 лише обіцяв, але телефон не повертав. Потім усі пішли до магазину «Ассоль», де потерпілий придбав пива. Випивши пива, ОСОБА_5 пішов в сторону парку і зник, не повернувши потерпілому телефон.

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що 13 липня 2014 року зранку він разом з

ОСОБА_5 та ще двома знайомими йшли по вул. Леніна в м. Вільнянськ. При цьому ОСОБА_5 та ОСОБА_23 йшли попереду, він та ОСОБА_24 йшли позаду метрах в 7 від них. Коли ОСОБА_5 з ОСОБА_12 зупинилися і вони з ОСОБА_25 їх наздогнали, він побачив у руках ОСОБА_5 мобільний телефон. Поруч з ними також знаходився потерпілий ОСОБА_9 . Яким чином телефон опинився у ОСОБА_5 він не бачив. Потерпілий ОСОБА_9 просив повернути телефон, однак ОСОБА_5 відмовлявся його повернути. Певний час потерпілий ходив за ними, просив ОСОБА_5 повернути телефон. Потім біля магазину «Ассоль» ОСОБА_5 сказав, що поверне телефон, якщо потерпілий купить усім пива. Потерпілий придбав пиво, однак

ОСОБА_5 так і не повернув телефон, взагалі зник у невідомому напрямку.

Аналогічні показання надав суду і свідок ОСОБА_26 .

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, 13 липня 2014 року потерпілий ОСОБА_9 за формою обличчя, кольором волосся, формою носу та розрізом очей впізнав особу на фотознімку під № 2, яка 13 липня 2014 року по

вул. Леніна в м. Вільнянськ Запорізької області заволоділа його мобільним телефоном. З довідки до цього протоколу встановлено, що на фотознімку під № 2 зображений обвинувачений ОСОБА_5 .
Суд, оцінивши наявні у справі докази в порядку ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та неупередженості та керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, знаходить їх достатніми та допустимими, такими що узгоджуються між собою та об`єктивно доказують вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, у зв`язку з чим приходить до висновку щодо можливості покладення їх в основу обвинувального вироку, однак вважає, що обсяг обвинувачення та кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за епізодом заволодіння майном неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 , що викладені в обвинувальному акті за ч. 2 ст. 186 КК України, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду даної справи.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Суд, оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України»). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення у справі «Вєренцов проти України»).

Органом досудового розслідування не надано доказів на спростування позиції обвинувачено про відсутність в його діях ознак відкритого викрадення майна потерпілого.

Обвинувачення у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), інкриміноване ОСОБА_5 органом досудового розслідування в обвинувальному акті, будувалось тільки на припущеннях, доводах потерпілого та показаннях обвинуваченого, наданих під час досудового розслідування, які не підтверджені будь-якими іншими доказами.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 наполягав на тому, що попросив у потерпілого телефон для здійснення дзвінка і потерпілий добровільно, самостійно передав йому мобільний телефон. Факт звернення до нього обвинуваченого ОСОБА_5 з проханням надати мобільний телефон для здійснення дзвінка підтвердив і потерпілий у судовому засіданні під час проведення одночасного допиту потерпілого та обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_18 під час допиту у судовому засіданні також пояснив, що ОСОБА_5 попросив у потерпілого телефон подзвонити та пообіцяв, що потім віддасть, потерпілий проти цього не заперечував. Інші свідки факту передачі мобільного телефону не бачили, з цього приводу нічого пояснити не змогли.

Суд також враховує, що подальша поведінка потерпілого ОСОБА_9 після заволодіння обвинуваченим його мобільним телефоном, яка виразилась у тривалому (близько двох годин) спілкуванні з обвинуваченим та його друзями, придбанні пива, отриманні від обвинуваченого сім-картки, не узгоджується з правовою кваліфікацією дій ОСОБА_5 , запропонованою органом досудового розслідування.

Сумнівний характер вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому органом досудового розслідування відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_9 не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, рішенні у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Отже, аналіз перерахованих вище доказів на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точку зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності і взаємозв`язку, та враховуючи, що можливості для збору додаткових доказів вичерпано і не пропонується стороною обвинувачення, суд тлумачить усі сумніви на користь обвинуваченого та приходить до вмотивованого висновку, що стороною обвинувачення не здобуто і не надано переконливих доказів, що ОСОБА_5 вчинено відносно потерпілого ОСОБА_9 саме злочин, який передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, а тому дії обвинуваченого ОСОБА_5 мають бути перекваліфіковані на ч. 2 ст. 190 КК України.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб. Крім того, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за епізодом заволодіння майном потерпілого ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

При призначенні покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, згідно зі ст. 12 КК України, вчинені ОСОБА_5 злочини відноситься до категорії злочину середньої тяжкості та тяжкого злочину, а вчинений ОСОБА_6 злочин відноситься до категорії тяжкого злочину.

Щодо особи винного ОСОБА_5 , суд враховує, що обвинувачений раніше судимий, вчинив один з інкримінованих йому злочинів в період випробування, має постійне місце проживання та стійки соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину за епізодом відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_8 , а також добровільне відшкодування завданої потерпілому шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Щодо особи винного ОСОБА_6 , суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання та стійки соціальні зв`язки, працевлаштований охоронцем на ПАТ «Вільнянський маслозавод», за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає добровільне відшкодування завданої потерпілому шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи обставини справи, особи обвинувачених, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд прийшов до висновку щодо доцільності призначення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання у межах санкцій статей, за якими кваліфіковані дії обвинувачених, у вигляді позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, суд приходить до висновку, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а тому застосовує до нього вимоги ст. 75 КК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_5 суд, з урахуванням даних про його особу, приходить до висновку, що його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання. Судом також встановлено, що

ОСОБА_5 раніше судимий 22 січня 2014 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі

ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 3 роки. Враховуючи, що один з інкримінованих злочинів ОСОБА_5 вчинив до засудження 22 січня 2014 року, а інший - в період випробувального строку за цим вироком, суд вважає за необхідне застосувати відносно нього ч. 4 ст. 70 і ст. 71 КК України і до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов, судові витрати по кримінальному провадженню відсутні. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених

ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання з покаранням, призначеним за вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 січня 2014 року, призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

За ч. 2 ст. 190 КК України ОСОБА_5 призначити покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточно призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання, не відбутого за вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 січня 2014 року, у вигляді 4 (чотирьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного затримання.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Захід забезпечення кримінального провадження до набрання вироком законної сили у вигляді особистого зобов`язання відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Речовий доказ: шкіряний гаманець, переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_8 - залишити останньому, як власникові.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя ОСОБА_1

18.05.2015

18.05.2015