Справа №584/1318/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/194/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" травня 2015 р. колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_6 ,

з участю прокурора - ОСОБА_7 ,

та адвоката - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_10 ,

потерпілого - ОСОБА_11 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000384, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокуратури Путивльського району Сумської області ОСОБА_13 на вирок Путивльського районного суду Сумської області від 2 лютого 2015 року, яким

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, який народився та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано винним за ст. 128 КК України та призначено покарання 120 годин громадських робіт.

На підставі ст. 105 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд педагогічному колективу Вищого комунального навчального закладу «Путивльський педагогічний коледж ім. С.В. Руднєва» на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 1668 грн. 68 коп. витрат за лікування потерпілого, а в разі відсутності у нього майна достатнього для відшкодування цієї суми ці витрати покласти на його матір ОСОБА_10 до досягнення ним повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 649 грн. 30 коп. у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди і 2500 гривень у відшкодування заподіяної моральної шкоди, а в разі відсутності у нього майна достатнього для відшкодування цих сум, ці витрати покласти на його матір ОСОБА_10 до досягнення ним повноліття.

ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком, суду ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за слідуючих обставин.

Так, 14 листопада 2014 року близько 20 годин ОСОБА_9 під час конфлікту на грунті неприязних стосунків з потерпілим ОСОБА_12 біля магазину, розташованого по вул. Леніна, 21 в с. В`язенка Путивльського району, проявляючи злочинну недбалість, схопив ОСОБА_12 ззаду руками за тулуб та зробив кидок через себе, в результаті чого потерпілий впав на землю та отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ключиці, чого не передбачав, але повинен був і міг передбачати, враховуючи спосіб, у який діяв, тобто з необережності заподіяв середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, у якій прохає вирок суду першої інстанції скасувати, як незаконний, дослідити ряд доказів у кримінальному провадженні, та ухвалити свій вирок, яким перекваліфікувати дії обвинуваченого на ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі, а на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням і іспитовим строком 1 рік. В обґрунтування своїх вимог прокурор в апеляції послався на те, що суд помилково дійшов до висновку, що обвинувачений, здійснюючи кидок потерпілого через себе, проявив злочинну недбалість, тобто не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити. З показань потерпілого ОСОБА_11 слідує, що під час розмови ОСОБА_9 розізлився на нього, запропонував вийти на вулицю, після чого наніс йому удар кулаком в живіт, а потім штовхнув, від чого він впав на землю. Піднявшись з землі, потерпілий відвернувся від ОСОБА_9 і хотів піти від нього, але останній підійшов до нього ззаду, взяв руками за тулуб і, відірвавши від землі, кинув його через себе, від чого він почув біль в руці. Суд при цьому виключив зазначені в обвинувальному акті звинувачення в тому, що ОСОБА_9 вчинив сварку з потерпілим, умисно наніс йому удар кулаком в живіт, а потім штовхнув його на землю, мотивувавши своє рішення тим, що дані обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду кримінального провадження, окрім показань самого потерпілого. Поряд з цим, судом не була дана належна оцінка показанням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Вирішуючи питання наявності умислу обвинуваченого на заподіяння тілесних ушкоджень, суд послався на правовий висновок Верховного Суду України № 5-5к 14 від 3.04.2014 року, але при цьому не звернув уваги на роз`яснення п. 26 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 7.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи».

На думку прокурора, суд без урахування всіх обставин справи, даних про особу обвинуваченого безпідставно застосував до ОСОБА_9 положення ст. 105 КК України, застосувавши до нього примусовий захід виховного характеру у виді передачі під нагляд педагогічному колективу.

Не оцінивши належним чином сукупність всіх обставин кримінального провадження, суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_9 з ч. 1 ст. 122 КК України на ст. 128 КК України.

Заслухавши доповідь судді про обставини кримінального провадження та зміст поданої апеляційної скарги, провівши часткове судове слідство, міркування прокурора ОСОБА_7 , який підтримав у повному обсязі апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 , які вважали вирок суду законним та обґрунтованим і заперечували проти поданої апеляційної скарги прокурора, потерпілого ОСОБА_11 та його законного представника ОСОБА_12 , які підтримали апеляційну скаргу, подану прокурором, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Згідно ст. 409 КПК України, однією з підстав для скасування вироку суду першої інстанції при розгляді провадження в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Органами досудового слідства дії неповнолітнього ОСОБА_16 кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України і йому пред`явлено обвинувачення в тому, що він 14 листопада 2014 року близько 20 годин біля магазину по АДРЕСА_2 на грунті неприязних стосунків влаштував з неповнолітнім ОСОБА_11 сварку та бійку, в ході якої, усвідомлюючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання тілесних ушкоджень, завдав удар в живіт ОСОБА_11 та штовхнув останнього на землю, не заподіявши тілесних ушкоджень. Після того, як ОСОБА_11 підвівся, ОСОБА_9 взяв його ззаду за тулуб та здійснив кидок через себе, в результаті чого потерпілий отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ключиці зі зміщенням відламків.

Відповідно до змісту вироку Путивльського районного суду, суд дійшов до висновку про те, що дії ОСОБА_9 необхідно перекваліфікувати зі ст. 122 ч. 1 КК України на ст. 128 КК України як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

В ході апеляційного розгляду вказаного кримінального провадження та часткового дослідження доказів колегія суддів встановила, що 14.11.2014 року близько 20 годин в с. В`язенка Путивльського району між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які є неповнолітніми, в приміщенні магазину відбулася сварка. Вийшовши з приміщення, ОСОБА_9 , усвідомлюючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно завдав ОСОБА_11 удар в живіт та штовхнув, від чого останній впав на землю. Коли потерпілий піднявся з землі ОСОБА_9 взяв його ззаду за тулуб та кинув через себе на землю, в результаті чого ОСОБА_11 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується.

Так, потерпілий ОСОБА_11 , допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, підтвердив, що між ОСОБА_9 , який вважав себе лідером в їх середовищі, та ним в магазині, де вони разом з іншими хлопцями перебували, виник незначний конфлікт. ОСОБА_9 запропонував йому вийти на вулицю, де наніс йому кулаком руки удар в живіт, а потім штовхнув руками в груди, від чого він впав на землю.

Піднявшись з землі він намагався піти від ОСОБА_9 , але останній, підійшовши до нього ззаду, схопив руками за тулуб і кинув, як він вважає, через себе на землю. Від удару він відчув різкий біль в лівому плечі і закричав.

З магазину вибігли хлопці, які допомогли йому піднятись та відвели до фельдшера. Оскільки ОСОБА_9 він боявся, а також тому, що по дорозі до фельдшера чув на свою адресу з його боку погрози, він ні фельдшеру, ні в послідуючому своїм батьками в цей вечір не повідомляв, що його побив ОСОБА_9 , а розповів, що він впав на землю і отримав ці пошкодження. Лише на слідуючий день він повідомив батькам про те, що його в дійсності побив ОСОБА_9 .

Аналогічні пояснення про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_9 дав та продемонстрував потерпілий ОСОБА_11 при проведенні з ним слідчого експерименту (а.с. 103-106).

За висновком судово-медичної експертизи №275 від 15.12.2014 року потерпілому ОСОБА_11 були заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ключиці зі зміщенням. Дані тілесні ушкодження мало вірогідно, щоб могли утворитись в результаті вільного падіння з висоти власного зросту за умови відсутності надання тілу додаткового прискорення, тобто ударів, поштовхів (а.с. 95-96).

При проведенні апеляційним судом часткового дослідження доказів було відтворено технічний запис показань свідка ОСОБА_12 , які вона давала під час її допиту в судовому засіданні суду першої інстанції. З вказаних показань слідує, що ввечері до них зателефонувала фельдшер і повідомила, що їх син отримав травму плеча і його негайно слід везти до лікарні. Під час розмови син розповів, що впав біля клумби і травмував руку. Після обстеження сина в лікарні у нього було виявлено перелом лівої ключиці. Лише після цього, на їх вимогу, син розповів, що ввечері біля магазину ОСОБА_9 наносив йому удари, а потім кинув на землю, від чого він відчув дуже сильний біль в лівому плечі. Так як син боявся ОСОБА_9 , він не хотів говорити їм правду, так як останній погрожував йому побиттям, якщо він розповість про те, що відбулося. Коли вони йшли до фельдшера.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_15 показав, що потерпілий йому розповів, що ОСОБА_9 кинув його через себе на землю.

Допитаний в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що дійсно між ним та ОСОБА_11 в магазині в с. В`язенка, де вони знаходились разом з іншими односельцями, виникла суперечка, але причин він не пам`ятає. Він запропонував ОСОБА_11 вийти на вулицю, де він руками штовхнув його в груди. Після того, як ОСОБА_11 став відходити від нього він підійшов до нього ззаду і смикнув за одежу, від чого потерпілий впав на землю, та став кричати і скаржитись на біль в руці. З магазину вибігли хлопці і відвели потерпілого до фельдшера. Біля магазину він не наносив удару потерпілому кулаком в живіт, а по дорозі до фельдшера ніяких погроз на його адресу не висловлював і раніше ніяких конфліктів з ним не мав.

Суд у вироку зазначив, що відноситься до показань підозрюваного ОСОБА_9 критично в тій частині, що він не кидав потерпілого на землю, а лише ззаду смикнув його за одяг, від чого він впав і отримав тілесні ушкодження, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілого, свідка ОСОБА_15 і не суперечать висновку судово-медичної експертизи.

В той же час, колегія суддів вважає, що суд, не навівши переконливих мотивів, необґрунтовано прийшов до висновку, про що зазначив у вироку, що не знайшла свого підтвердження та обставина, що обвинувачений в ході конфлікту з потерпілим умисно наніс йому удар кулаком руки в живіт, відштовхнув руками в груди, і визнав вказане обвинувачення не доведеним. При цьому зазначив про те, що показання потерпілого про те, що ОСОБА_9 наносив йому удар в живіт спростовуються показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та фельдшера В`язенського ФАП.

Разом з тим, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вказані обставини у зазначених свідків не з`ясовувались, оскільки потерпілий взагалі не повідомляв їм про те, що у нього в цей вечір був конфлікт з ОСОБА_9 і останній наносив йому удари та кидав на землю, а повідомив, що сам впав на землю.

Допитаний в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_11 показав, що боявся ОСОБА_9 , а тому в цей вечір не розповів нікому, навіть і батькам, про те, що обвинувачений наніс йому під час конфлікту спочатку удар кулаком в живіт, штовхнув руками в груди, від чого він впав на землю, а потім кинув через себе, від чого він отримав травму лівого плеча. Лише на другий день про ці обставини він розповів батькам, а потім працівникам міліції під час його допиту.

Колегія суддів вважає, що вказані показання потерпілого ОСОБА_11 послідовні та логічні і підстав не довіряти їм не знаходить. Дані показання потерпілого повністю підтвердила і свідок ОСОБА_12 .

При цьому суд у вироку взагалі не вказав, чому він не взяв до уваги і не погодився в цій частині з показаннями потерпілого, та не навів ніяких мотивів та спростувань, чому вважає ці показання такими, що не відповідають фактичним обставинами кримінального провадження.

В судовому засіданні суду першої інстанції з показань обвинуваченого та потерпілого було об`єктивно встановлено, і про це зазначено у вироку, що ОСОБА_9 , вийшовши на вулицю з ОСОБА_11 , умисно відштовхнув останнього від себе руками в груди, але в мотивувальній частині вироку суд про це не вказав і не умотивував, чому обвинувачення в цій частині зазначене в обвинувальному акті є недоведеним.

Колегія суддів, проаналізувавши докази, приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_9 мали умисний характер. ОСОБА_9 умисно та усвідомлено наніс удар кулаком руки в живіт потерпілому, відштовхнув потерпілого руками в груди від себе, від чого він впав на землю, а коли останній піднявся, взяв ззаду за тулуб та кинув через себе на землю, від чого ОСОБА_11 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. При цьому обвинувачений розумів і передбачав, що його дії можуть спричинити тілесні ушкодження.

Вищевикладене вказує на те, що в діях обвинуваченого має місце умисна форма вини, яка виражалась в тому, що він усвідомлював настання суспільно-небезпечних наслідків і передбачав, що його дії можуть спричинити тілесні ушкодження.

Провівши часткове судове слідство, колегія суддів встановила, що ОСОБА_9 14 листопада 2014 року на грунті неприязних стосунків, усвідомлюючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Суд першої інстанції, перекваліфіковуючи дії ОСОБА_9 з ч. 1 ст. 122 КК України на ст. 128 КК України, допустив помилку при кваліфікації його дій та призначив покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставної перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 1 ст. 122 КК України на ст. 128 КК України та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого обґрунтованими, у зв`язку з чим постановлений у кримінальному провадженні вирок підлягає скасуванню в частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначення покарання з постановленням апеляційним судом нового вироку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, та п.1,2 ч.1 ст. 420 КПК України, яким призначити покарання, яке буде відповідати вимогам ст. 65 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 колегія суддів кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки він заподіяв потерпілому ОСОБА_11 умисне тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Ухвалюючи свій вирок, колегія суддів враховує те, що ОСОБА_9 є неповнолітнім, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно за місцем проживання та навчання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 колегія суддів відповідно до вимог ст. 65 КК України враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, думку прокурора та потерпілого, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі і вважає можливим звільнити його на підставі ст.ст. 75, 104 КК України від відбування покарання та встановити іспитовий строк.

На переконання колегії суддів призначене обвинуваченому покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

В решті вирок є законним та обґрунтованим та не оскаржується в апеляційній скарзі, а тому в іншій частині його належить залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Путивльської районної прокуратури задовольнити.

Вирок Путивльського районного суду Сумської області від 2 лютого 2015 року відносно ОСОБА_9 в частині перекваліфікації його дій з ч. 1 ст. 122 КК України на ст. 128 КК України та призначення покарання за цією статтею покарання скасувати.

Постановити в цій частині новий вирок. Визнати ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України і призначити йому покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк один рік.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5