УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2008
року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого
- судді Мельничук Н.М. ,

суддів
Широкопояса Ю.В. і Яковлєва С. В.,

з участю

прокурора
ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_1,

захисника
- адвоката ОСОБА_2

та
засудженогоОСОБА_3,

розглянула
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальну справу
за апеляцією потерпілого ОСОБА_1 на вирок Романівського районного суду
Житомирської області від 26 листопада 2007 року.

Цим
вироком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець АДРЕСА_1, громадянин України,
з професійно-технічною
освітою, працюючий механізатором в ТОВ
„Камінське", проживаючий однією
сім'єю з жінкою без шлюбу, маючий на утриманні
одну неповнолітню дитину, проживаючий в АДРЕСА_1, раніше не судимий, засуджений за
ст. 122 ч.1 КК України на 2 (два) роки виправних робіт за його місцем
роботи з відрахуванням в дохід держави 20 % (двадцяти відсотків) заробітку
щомісячно.

Запобіжний захід
до набрання вироком законної сили щодо засудженого ОСОБА_3 залишено попередній
- підписку про невиїзд. Стягнуто із засудженогоОСОБА_3 на користь :

· потерпілого
ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної злочином матеріальної шкоди 2.753 грн. 94
коп. та моральної шкоди - 5.000 грн. 00 коп.,
а всього 7.753 (сім тисяч сімсот п'ятдесят три) грн. 94 коп. ;

· Житомирської
обласної клінічної лікарні витрати за лікування потерпілого ОСОБА_1 в сумі
2.632 (дві тисячі шістсот тридцять дві) грн. 77 коп. ;

Справа №
11 - 72 / 2008 Головуючий
у суді 1-ої інстанції Кравчук В.П.

Категорія ст. 122 ч.1 КК України Доповідач у суді 2-ої інстанції Яковлєв С. В.

- Романівської
центральної районної лікарні витрати за лікування потерпілого ОСОБА_1 в сумі
1.533 (одна тисяча п'ятсот тридцять три) грн. 28 коп..

Речові
докази по справі - металеву сапу, кусок
шпалерів, цеглину, наволочку,
дві штори білого кольору, дві
штори жовтого кольору, дві тріски, вісім кусків кори дуба, куртку та сорочку, які знаходяться на зберіганні в Романівському
РВ УМВС України в Житомирській області,
постановлено повернути потерпілому ОСОБА_1.

Відповідно
до вироку суду першої інстанціїОСОБА_3 визнано винним та засуджено за умисне
середньої тяжкості тілесне ушкодження,
яке не є небезпечним для життя,
але таке, що спричинило тривалий
розлад здоров'я потерпілого ОСОБА_1,
тобто злочину, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України, за наступних обставин.

Так, 28 липня 2007 року близько 24-ої години в АДРЕСА_1 ОСОБА_3 прибув
до домогосподарства ОСОБА_1, яке
розташоване по вул. Шевченка, 5. На грунті раптово виниклих неприязних
відносин до ОСОБА_1 через ревнощі до своєї співмешканки ОСОБА_4, ОСОБА_3 цеглиною розбив скло у вікні та
проник в середину будинку, де
неодноразово наніс удари руками, ногами
і дерев'яною палицею по різних частинах тіла ОСОБА_1, в результаті чого останній отримав тілесні
ушкодження у вигляді : закритої тупої травми грудної клітки у вигляді обширних
синців та саден на грудній клітці справа та зліва, обширної підшкірної емфіземи грудної клітки
(наявність повітря в підшкірно-жировій клітковині), переломів 9-го ребра справа та 5-го
зліва, лівобічного гемопневмотораксу, які відносяться до середнього ступеня
тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров'я ; дві забійні рани та садна
на волосистій частині голови, садна та
крововиливів на обличчі, струсу
головного мозку, які відносяться до
легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров'я ; синців та
садна на тулубі, шиї та лівій верхній
кінцівці, які відносяться до легкого
тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров'я.

В
апеляції потерпілого ОСОБА_1 ставиться питання про зміну засудженомуОСОБА_3
покарання і призначення більш суворого покарання, ніж яке обрав йому суд, так як призначене покарання є надто м'яким і
не відповідає тяжкості скоєного злочину та даним про його особу. Просить також
задовольнити цивільний позов у повному обсязі,
так як стягнута на його користь сума є надто малою.

На
обгрунтування апеляції її автор посилається на конкретні обставини вчиненого
злочину, продовження лікування від
заподіяних винним тілесних ушкоджень та на ту обставину, що ОСОБА_3 так і не попросив у нього
пробачення (а.с. 194-195).

Іншими
особами, які відповідно до закону мають
право на оскарження рішення суду першої інстанції, апеляції не подані.

Від
засудженогоОСОБА_3 та прокурора ОСОБА_5,
який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, надійшли заперечення на подану апеляцію, в якій вони вважають вирок суду обгрунтованим
і законним, а

тому просять
апеляцію потерпілого ОСОБА_1 залишити без задоволення, а вирок - без зміни, наводячи відповідні доводи на обгрунтування
своєї правової позиції (а.с. 197, 199).

Заслухавши
доповідь судді апеляційного суду ОСОБА_6, пояснення потерпілого ОСОБА_1, який підтримав апеляцію з наведених у ній
підстав, пояснення засудженогоОСОБА_3 і
його захисника - адвоката ОСОБА_2, які
заперечили проти задоволення апеляції потерпілого, та думку прокурора ОСОБА_7, який вважав апеляцію потерпілого безпідставною, а вирок суду відповідаючим вимогам
закону, перевіривши вирок суду першої
інстанції в межах, передбачених ст. 365 КПК України, обговоривши доводи апеляції і заперечень
прокурора проти її задоволення, колегія
суддів вважає, що апеляція потерпілого
ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки
суду першої інстанції про доведеність виниОСОБА_3 у вчиненні злочину, за який його засуджено, при обставинах, викладених у вироку, доведена сукупністю розглянутих у судовому
засіданні доказів і автором апеляції не оскаржуються, як і не оскаржується правильність
кваліфікації його дій та вирішення цивільних позовів прокурора в інтересах
медичних закладів.

З
висновками і оцінкою доказів судом першої інстанції та кваліфікацією дій
визнаного винним погоджується й колегія суддів,
так як докази. вини засудженого,
які наведені у вироку,
узгоджуються між собою і давали суду всі підстави для прийняття
зазначеного рішення у справі.

При
призначенні покарання ОСОБА_3 суд правильно виходив із загальних засад
призначення покарання - положень ст. 65
КК України.

При
цьому суд повно і об'єктивно врахував ступінь тяжкості скоєного ним
злочину, дані про особу винного та
обставини, які пом'якшують
покарання, навівши їх у своєму рішенні з
посиланням на матеріали справи.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3а, як досудовим слідством, так і судом не було встановлено.

Таким
чином, колегія суддів приходить до
висновку, що при призначенні покарання
ОСОБА_3 судом першої інстанції були дотримані вимоги ст. ст.
65, 66 КК України та ст.
ст. 323, 324 ч. 1 п.6, 334 КПК України.

Твердження
апелянта про те, що засудженомуОСОБА_3
призначено покарання, яке за своїм видом
та розміром є явно несправедливим внаслідок його м'якості є безпідставним, так як воно призначено в межах санкції ст. 122 ч.1 КК України з дотриманням
вимог ст. 65 КК України і належним чином
умотивоване.

На думку
колегії суддів судом також було дотримано вимоги ст.
ст. 28, 64 п.4, 324 ч.1 п.7,
328 КПК України та ст. ст. 1166,
1167, 1206 ЦК України при
вирішенні цивільних позовів прокурора Романівського району в інтересах медичних
закладів та потерпілого (а.с.
138-139, 140, 148-149).

Так при
вирішенні позову потерпілого в частині стягнення заподіяної матеріальної шкоди
суд об'єктивно виходив із наданих доказів понесених витрат, а в частині моральної шкоди - конкретних
обставин справи, ступеню

тяжкості
заподіяних тілесних ушкоджень та характеру перенесених моральних страждань у
зв'язку із заподіянням фізичного болю.

Тому
колегія суддів погоджується із висновком суду про визначення розміру заподіяної
потерпілому ОСОБА_1 моральної шкоди,
який не можна визнати заниженим.

Крім
того, колегія суддів при прийнятті
рішення за апеляції потерпілого приймає до уваги й те, що : засудженим були відшкодовані повністю
витрати в сумі 1.533 грн. 28 коп.,
понесені Романівською ЦРЛ на лікування потерпілого, що підтверджується фіскальним чеком філії
Житомирського РУ „ПриватБанку" від 26 листопада 2007 року (а.с. 192) ; 27
листопада 2007 року була частково відшкодована потерпілому заподіяна злочином
матеріальна шкода в сумі 2.753 грн. 94 коп.,
що підтверджується відповідною розпискою, яка була вчинена в присутності і посвідчена
сільським головою (а.с. 198).

Посилання
в апеляції на те, що ОСОБА_3 не просив
пробачення також слід визнати безпідставним,
так як дана обставина спростовується даними протоколу судового засідання
від 22 листопада 2007 року, відповідно
до яких як підсудний, так і потерпілий у
своїх показаннях стверджували протилежне. Більш того пояснювали, що ОСОБА_3 возив ОСОБА_1 до обласної лікарні
та водив його там по кабінетах (а.с. 176зв.,
178зв.). Від учасників процесу зауваження на протокол судового засідання
не надходили.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду, -

ухвалила:

апеляцію
потерпілого ОСОБА_1 залишити без задоволення,
а вирок Романівського районного суду Житомирської області від 26
листопада 2007 року щодо засудженого ОСОБА_3а Сергія Адамовича - без зміни.