Справа №585/966/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/346/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 квітня 2015 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. П.Криниця, Роменського району, Сумської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 24.10.2012 року Роменським міськрайонним судом Сумської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій він посилаючись на невідповідність покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості, просить вирок суду щодо нього змінити та призначити покарання у виді громадських робіт.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання за цією статтею у виді 5 місяців арешту.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого обрано тримання під вартою і строк покарання визначено обчислювати з 17 квітня 2015 року.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що, призначаючи йому покарання, суд першої інстанції належним чином не врахував ряд обставин, які пом`якшують його відповідальність, а саме, визнання вини у скоєному, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення в стані сильної душевної напруги, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей. Крім того, ОСОБА_7 зазначає, що має вкрай незадовільний стан здоров`я та потребує лікування в умовах стаціонару. Також апелянт вказує, що суд врахував ту обставину, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проте ці обставини не повинні враховуватися судом під час призначення покарання в бік його тяжкості.

Потерпіла ОСОБА_8 направила до апеляційного суду Сумської області заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в яких просить вирок суду залишити в силі.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 11 березня 2015 року, близько 17.00 год., ОСОБА_7 , перебував в домогосподарстві ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 , і в ході сварки, на ґрунті давно існуючих неприязних стосунків між ними, умисно штовхнув останню обома руками в область грудей, від чого та впала на землю, після чого, ОСОБА_7 продовжуючи свої умисні дії, направлені на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_8 декілька ударів кулаком правої руки по обличчю, заподіявши їй, згідно висновку експерта, тілесні ушкодження у вигляді кровопідтіку на повіці правого ока, двох ран та садна в області перенісся, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав вирок законним і просив залишити його в силі, відмовивши в задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, ґрунтується на доказах, достовірність і достатність яких не ставилася під сумнів сторонами під час судового розгляду, у зв`язку з чим вони судом не перевірялися під час судового слідства, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 умисно заподіяв легке тілесне ушкодження потерпілій, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, і правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.125 КК України.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, яке, на його думку, є надто суворим, то з цими доводами погодитися не можна.

Так, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається з вироку, ці вимоги кримінального закону суд виконав.

Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 урахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є злочином невеликої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Врахував суд й ті обставини, про які обвинувачений зазначає у поданій апеляційній скарзі, зокрема, щире каяття у вчиненому злочині, наявність двох неповнолітніх дітей. Ці обставини суд відніс до тих, що пом`якшують покарання винного.

При цьому суд обґрунтовано зазначив, що хоча органами досудового розслідування і не були встановлені обставини, які обтяжують покарання, однак сам обвинувачений в ході судового розгляду вказував, що про вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.

При призначенні покарання судом першої інстанції також була взята до уваги і позиція потерпілої ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні наполягала на суворому покаранні для ОСОБА_7 .

Таким чином, з врахуванням всіх обставин кримінального провадження, суд прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання пов`язаного з триманням його в умовах ізоляції, та у вироку навів обґрунтовані мотиви необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді арешту.

На думку колегії суддів, такий вид покарання буде якомога ефективніше сприяти виправленню обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо врахування судом наявності у нього судимостей, як обставину, що обтяжує покарання, то вони спростовуються змістом самого вироку, де суд врахував дану обставину як таку, що характеризує особу обвинуваченого, що цілком відповідає вимогам закону.

Посилання обвинуваченого на незадовільний стан здоров`я також не може бути прийнято до уваги, оскільки такі його твердження не підтверджені належними доказами.

Таким чином, колегія суддів, врахувавши і письмові заперечення потерпілої, не вбачає підстав для зміни призначеного ОСОБА_7 покарання з арешту на громадські роботи, як про це просить апелянт в своїй скарзі.

Жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального чи кримінального законів, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну судового рішення, у провадженні не встановлено.

Таким чином, підстав для зміни вироку суду щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не вбачається, а тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Запобіжний захід обвинуваченому залишити тримання під вартою.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4