Ухвала

іменем україни

25 вересня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Пойди М.Ф.,

суддів:
Квасневської Н.Д.,
Кульбаби В.М.,

за участю прокурора
Таргонія О.В.

розглянула в судовому засіданні в м.
Києві кримінальну справу за
касаційними скаргами прокурора, який
брав участь у розгляді кримінальної
справи в суді апеляційної інстанції та
захисника засуджених ОСОБА_1 на вирок
Миронівського районного суду
Київської області від 24 грудня 2013 року
та ухвалу Апеляційного суду Київської
області від 12 травня 2014 року щодо
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вироком Миронівського районного суду
Київської області від 24 грудня 2013 року

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не
судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 189 КК України на 4
роки позбавлення волі;

ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2,

громадянина України, раніше не
судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 189 КК України на 3
роки позбавлення волі;

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_3,

громадянина України, раніше не
судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 189 КК України на 3
роки позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів
і судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 12 травня 2014 року вирок щодо
засуджених залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 визнано винними та засуджено за
вчинення злочинів за наступних
обставин.

З червня 2011 року ОСОБА_5, як суб'єкт
підприємницької діяльності,
зареєстрований Білоцерківською
районною державною адміністрацією
Київської області, розпочав надавати
оплатні послуги фізичним особам по
користуванню комп'ютерами та
всесвітньою мережею Інтернет в
орендованих ним приміщеннях по АДРЕСА_2
та по АДРЕСА_1.

ОСОБА_2, будучи депутатом Миронівської
районної ради Київської області,
приймаючи участь у перевірці
діяльності вказаних закладів у липні
2011 року, дізнався про прибуткову
діяльність потерпілого, після чого у
нього виник злочинний умисел на
незаконне систематичне заволодіння
частиною отриманого потерпілим
прибутку шляхом вимагання.

Реалізуючи свій злочинний умисел,
спрямований на незаконне заволодіння
чужим майном, шляхом вимагання,
переконав ОСОБА_5 в реальності своїх
погроз та настання для нього
негативних наслідків, ОСОБА_2,
висунув потерпілому незаконну вимогу
про щомісячну передачу грошей у сумі 3000
грн. з кожного орендованого приміщення
за надання йому можливості
безперешкодно здійснювати
підприємницьку діяльність, погрожуючи
у разі несплати перешкоджанням
здійснення підприємницької діяльності
шляхом її закриття.

У разі щомісячної сплати ОСОБА_5 коштів
у сумі, визначеній ОСОБА_2, останній
пропонував забезпечити вирішення
конфліктних питань із незадоволеними
клієнтами та в разі здійснення
перевірок цих закладів.

На виконання вказаного злочинного
умислу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за
попередньою змовою групою осіб із
корисливих спонук із метою особистого
протиправного збагачення протягом
серпня 2011 року -27.02.2012 року вимагали у
потерпілого ОСОБА_5 щомісячної сплати
грошових коштів у сумі 6000 грн. за
надання можливості безперешкодного
здійснення підприємницької діяльності
з погрозою обмеження прав, свобод та
законних інтересів потерпілого.

Демонструючи реальність своїх погроз
та настання для ОСОБА_5 негативних
наслідків, після несплати останнім
чергового щомісячного платежу, ОСОБА_2
за попередньою змовою з ОСОБА_3,
реалізуючи свій злочинний умисел,
направлений на протиправне збагачення
за рахунок чужого майна, з метою
примушування ОСОБА_5 сплатити
незаконно встановлену щомісячну плату
за надання можливості безперешкодно
здійснювати підприємницьку
діяльність, 05.02.2012 року у вечірній час,
перебуваючи у приміщенні комп'ютерного
клубу, що по АДРЕСА_2 від'єднали від
електричної мережі та відкрито
заволоділи належною потерпілому
ОСОБА_5 комп'ютерною технікою. Після
цього завантажили її до належного
ОСОБА_3 автомобіля марки «Мерседес»
д.н.з. НОМЕР_1 та вивезли в невідоме
місце, таким чином змусивши
потерпілого сплачувати щомісячні
платежі для надання останньому
можливості здійснювати підприємницьку
діяльність.

Після отримання від потерпілого ОСОБА_5
коштів, ОСОБА_2 повернув належну йому
комп'ютерну техніку.

Усвідомлюючи реальність погроз,
потерпілий ОСОБА_5 у період з серпня 2011
по 27.02.2012 р. систематично сплачував
засудженим на їх вимогу грошові кошти.

За одинадцять епізодів злочинної
діяльності засуджені вимагали та
незаконно заволоділи коштами
потерпілого на загальну суму 27 000 грн.

У касаційній скарзі захисник в
інтересах засуджених, посилаючись на
неправильне застосування
кримінального закону та істотне
порушення
кримінального-процесуального закону
ставить питання про скасування судових
рішень та направлення справи на новий
судовий розгляд. Стверджує, що суд
необґрунтовано не взяв до уваги докази,
які свідчать, що потерпілий повертав
кошти засудженим, які сам незаконно
отримав від ОСОБА_2 та ОСОБА_4 шляхом
незаконної діяльності - використання
гральних автоматів. У цьому випадку у
діях засуджених відсутній склад
злочину, передбачений ч. 2 ст. 189 КК
України. По справі не доведено
співучасть засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4
у злочині. Суд обґрунтував винність
засуджених доказами, зібраними з
порушенням вимог КПК України. Зокрема,
протоколами впізнання засуджених та
вилучення речових доказів.

Про скасування судових рішень і
направлення кримінальної справи на
новий судовий розгляд у зв'язку із
неправильним застосуванням
кримінального закону, ставиться
питання у касаційній скарзі прокурора.
Стверджується, що висновок суду про
відсутність кваліфікуючої ознаки -
вчинення злочину організованою групою
є невірним. Неправильно
перекваліфіковано злочинні дії
засуджених із ч. 4 ст. 189 КК України на ч. 2
ст. 189 КК України, що потягло за собою
призначення засудженим м'якого
покарання. Апеляційний суд доводи
апеляції прокурора належним чином не
перевірив та мотивованих відповідей на
них не дав.

Заслухавши доповідача, прокурора, який
заперечив проти скарги захисника та
частково підтримав доводи скарги
прокурора, вважав, що ухвала
апеляційного суду підлягає скасуванню,
а справа направленню на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи скарг, колегія
суддів вважає, що касаційні скарги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 377 КПК України
1960 року в ухвалі апеляційного суду
мають бути зазначені докладні мотиви
прийнятого рішення, а при залишенні
скарги без задоволення, підстави, через
які апеляцію визнано необґрунтованою.

Тобто в ухвалі слід проаналізувати всі
доводи, зазначені в апеляції, та
зіставити їх з наявними у справі
доказами, дати на кожен із них вичерпну
відповідь.

Як убачається з ухвали апеляційного
суду, ці вимоги закону апеляційним
судом не виконано та не дано
мотивованої відповіді на всі доводи
апеляційної скарги захисника
засуджених.

Зокрема, в апеляційній скарзі
захисника ставилося питання про
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи,
недоведеність попередньої змови
засуджених на сумісне вчинення
злочину, відсутність достовірних
доказів вини співучасників злочину
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Стверджувалося про
прийняття судом доказів, зібраних з
порушенням вимог ст.ст. 82, 85, 174, 186, 190, 195
КПК України 1960 року, порушення ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року.
Захисник посилався на неправильну
оцінку показань свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7
та ОСОБА_8 щодо фактичних обставин
справи.

Апеляційний суд приймаючи апеляційну
скаргу захисника до провадження, не
перевірив вимоги апеляції на
відповідність до ст.ст. 350, 352 КПК
України 1960 року, не застосував заходів
для усунення суперечностей
мотивувальної та резолютивної частин
скарги.

Прийнявши скаргу до провадження та
розглянувши її по суті, відповідно до
вимог ст. 377 КПК України 1960 року, суду
належало дати мотивовану відповідь на
кожен із перерахованих доводів , чого
судом не зроблено.

В ухвалі суду містяться обґрунтування
висновків щодо призначеного покарання,
розглянуто доводи касаційної скарги
прокурора щодо кваліфікуючої ознаки -
вчинення злочину організованою групою
осіб.

Приведено загальний перелік доказів
щодо доведеності вини засуджених без
розкриття змісту кожного із доказів та
висновків які обставини вони
підтверджують чи спростовують.
Наведено доводи, що перераховані
докази спростовують касаційну скаргу
прокурора.

В той же час доводи апеляційної скарги
про невідповідність висновків суду
фактичним обставин справи
(стверджувалося, що засуджені вимагали
повернення боргу) участі кожного із
засуджених по конкретних епізодах
злочину, доведеність попередньої
змови, використання доказів зібраних з
порушенням вимог КПК України 1960 року -
відповіді не отримали.

Така ухвала апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960
року, що в силу ст. 370 КПК України 1960 року
є істотним прошенням
кримінального-процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 398 КПК України
1960 року суд касаційної інстанції не
перевіряє фактичні обставини справи та
не досліджує докази в судовому
засіданні.

Таким чином, суд касаційної інстанції
позбавлений можливості перевірити
частину доводів касаційної скарги
захисника, які ставилися перед
апеляційним судом.

За наведених обставин, ухвала
апеляційного суду підлягає скасуванню
з направленням справи на новий
апеляційний розгляд, під час якого
апеляційному суду необхідно
розглянути справу відповідно до вимог
закону, ухвалити законне та
обґрунтоване рішення з наведенням у
ньому відповідних мотивів, а за
необхідності провести судове слідство.

В межах апеляційного розгляду належить
перевірити і інші доводи касаційних
скарг.

Виходячи з викладеного, керуючись
статтями 394-396 КПК України 1960 року п. п.
11, 15 розділу XI «Перехідні положення»
КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги прокурора, який брав
участь у розгляді справи в суді
апеляційної інстанції та захисника
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду
Київської області від 12 травня 2014 року
щодо ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
скасувати, а справу направити на новий
апеляційний розгляд.

Судді :

Пойда М.Ф. Квасневська Н.Д.
Кульбаба В.М.