АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа: 11/796/1533/2013
інстанції Осаулов А. А.
Категорія КК України: ч. 2 ст. 185
Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого судді
суддів
Чорного О. М., Кияшка О. А.,
засудженого
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду м. Києва кримінальну справу за
апеляціями прокурора, який брав участь
у розгляді справи судом першої
інстанції, та засудженого ОСОБА_1 на
вирок Шевченківського районного суду
м. Києва від 17 квітня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА :

Цим вироком -

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, народився в м.
Києві, громадянин України, освіта
середня, одружений, працюючий
бетонярем в ТОВ «Шпунтина»,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2,
проживаючий в АДРЕСА_3, раніше судимий:

- вироком Дніпровського районного
суду м. Києва від 03.10.2002 року за ч. 3 ст. 309,
ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців
позбавлення волі;

- вироком Деснянського районного
суду м. Києва від 16.04.2008 року за ч. 2 ст. 309
КК України на 2 роки позбавлення волі;

засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України на 2
роки обмеження волі.

Постановлено задовольнити цивільні
позови потерпілих та стягнути з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в
розмірі 2300 грн. та моральну шкоду в
розмірі 10 000 грн., на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду в розмірі 5300 грн. та
моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

За вироком суду, ОСОБА_1, 05.01.2012 року,
приблизно о 20 годині 30 хвилин,
знаходився в квартирі АДРЕСА_1, зайшов у
кімнату, яку у нього орендував ОСОБА_3 В
цей час у нього виник злочинний умисел
незаконно заволодіти майном
останнього. Реалізуючи свій злочинний
умисел, з метою особистого збагачення,
ОСОБА_1 відкрив шафу, яка знаходилась в
кімнаті, звідки таємно, повторно викрав
з коробки з-під краватки гроші в сумі -
5800 гривень та з місця вчинення злочину
зник, розпорядившись викраденим на
власний розсуд.

Крім того, 21.01.2012 року приблизно о
16годині 00 хвилин,ОСОБА_1, знаходячись за
вищевказаною адресою, зайшов до
кімнати, яку у нього орендує ОСОБА_2 В
цей час у нього виник злочинний умисел
незаконно заволодіти майном останньої.
Реалізуючи свій злочинний умисел, з
метою особистого збагачення, ОСОБА_1
відкрив шафу, яка знаходилась в
кімнаті, звідки таємно, повторно викрав
з косметички дві золоті обручальні
каблучки, загальною вартістю - 5800
гривень та з викраденим з місця злочину
зник, розпорядившись ним на власний
розсуд.

На даний вирок суду подані апеляції:

- прокурором, що брав участь у
розгляді справи судом першої
інстанції, який, не оспорюючи
правильність кваліфікації дій
засудженого та доведеності його вини,
просить вирок Шевченківського
районного суду м. Києва скасувати в
частині призначеного покарання та
призначити ОСОБА_1 покарання за ч. 2 ст.
185 КК України у виді 2 років позбавлення
волі.

При цьому прокурор посилається на
невідповідність призначеного судом
покарання ступеню тяжкості вчиненого
злочину, оскільки суд не врахував
суспільну небезпеку вчинених
засудженим злочинів та наслідків
завданих його діями.

Крім того, прокурор вважає, що суд
належним чином не врахував дані про
особу засудженого, який раніше судимий
- вироком Деснянського районного суду
м. Києва від 16.04.2008 року за ч. 2 ст. 190 КК
України на 2 роки позбавлення волі і має
не зняту та не погашену у встановленому
порядку судимість, матеріальну шкоду
відшкодував лише частково, раніше
неодноразово притягувався до
кримінальної відповідальності, що
свідчить про небажання засудженого
виправитися.

- засудженим ОСОБА_1, який просить
суд змінити вирок Шевченківського
районного суду м. Києва від 17.04.2013 року,
в частині призначеного покарання, та
призначити йому покарання у виді 2
років обмеження волі з випробуванням.

При цьому засуджений посилається на те,
що вирок суду є несправедливим
внаслідок його суворості,
необґрунтованим та таким, що
постановлений без урахування обставин
справи, тяжкості вчиненого злочину та
особи засудженого.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу
засуджений зазначає, що суд,
призначаючи покарання, врахував
ступінь тяжкості вчиненого злочину,
особу засудженого, який раніше судимий,
обтяжуючі та пом'якшуючі обставини,
однак прийшов до помилкового висновку
про неможливість виправлення
засудженого без ізоляції від
суспільства. Зазначає, що суд не взяв до
уваги те, що він повністю визнав свою
вину, активно сприяв слідству у
розкритті злочину, повністю визнав
матеріальну та моральну шкоду, яку
частково відшкодував, а потерпілій
ОСОБА_2 відшкодував в повному обсязі, не
перебуває на обліку у лікаря нарколога,
одружений та має на утриманні
малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_5.

Заслухавши доповідь судді, думку
прокурора, який підтримав свою
апеляцію та вважає, що апеляція
засудженого не підлягає задоволенню,
засудженого, який підтримав свою
апеляцію та заперечував проти апеляції
прокурора, перевіривши доводи апеляції
та матеріали справи, провівши судові
дебати, заслухавши останнє слово
засудженого, колегія суддів вважає, що
апеляції прокурора та засудженого не
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
суд розглянув дану справу у
відповідності з вимогами ст. 299 КПК
України, обмежившись лише допитом
засудженого та дослідженням
матеріалів справи, оскільки під час
досудового слідства і в судовому
засіданні він повністю визнав себе
винним у вчиненні інкримінованих йому
злочинів, каявся у вчиненому, давав
детальні пояснення з приводу обставин
вчиненого злочину.

Суд, правильно встановивши фактичні
обставини справи, дав діям ОСОБА_1
вірну юридичну кваліфікацію за ч. 2 ст.
185 КК України.

Доводи апеляції прокурора, який
брав участь в розгляді справи судом
першої інстанції, про
необґрунтованість призначення занадто
м'якого покарання, а також засудженого
про призначення надмірно суворого
покарання, колегія суддів вважає не
обґрунтованими з таких підстав.

Суд першої інстанції, призначаючи
засудженому покарання, виконав вимоги
ст. 65 КПК України, врахував і визнав
обставинами, які пом'якшують його
покарання та знижують ступень тяжкості
вчиненого ним злочину, а саме: щире
каяття, часткове відшкодування
заподіяної шкоди, активне сприяння
розкриттю злочину.

Крім того, суд врахував ступінь
тяжкості вчиненого злочину, дані про
його особу: те, що він раніше судимий, на
обліку у лікаря-психіатра та нарколога
не перебуває, за місцем проживання
характеризується позитивно.

Не встановлено також судом
обставин, які обтяжують покарання
засудженого.

Доводи прокурора про те, що суд в
достатній мірі не врахував суспільну
небезпеку вчиненого злочину, оскільки
підсудний раніше був засуджений
Деснянським районним судом м. Києва
16.04.2008 року за ч. 2 ст. 190 КК України,
безпідставні та не відповідають даним
матеріалів справи, так як ОСОБА_1 не має
судимості за даною статтею
Кримінального Кодексу.

Також безпідставним є доводи
прокурора про те, що засуджений
посередньо характеризується за місцем
проживання, оскільки в характеристиці
з місця проживання засудженого
зазначено, що скарг на нього від
мешканців будинку не надходило. Інші
які-небудь матеріали, що
характеризують особу засудженого, в
матеріалах справи відсутні.

Доводи апеляції засудженого про те,
що суд не взяв до уваги те, що він працює
та має на утриманні малолітню дитину,
дійсно не враховані судом при
призначенні покарання, однак,
враховуючи тяжкість вчиненого злочину,
не зняту і не погашену судимість, що
свідчить про небажання засудженого
виправитись та не вчиняти нових
злочинів, думку потерпілих, колегія
суддів вважає, що судом прийняте вірне
рішення про неможливість виправлення
засудженого без ізоляції від
суспільства.

З цих підстав, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, оскільки, призначаючи
ОСОБА_1 покарання, суд виконав вимоги
закону та призначив покарання, яке є
необхідним і достатнім для виправлення
засудженого і попередження нових
злочинів.

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що підстав для зміни
вироку суду і призначення більш
суворого покарання, про що йдеться в
апеляції прокурора чи більш м'якого
покарання, про що йдеться в апеляції
засудженого, не вбачається, тому вирок
суду потрібно залишити без змін, а
апеляції прокурора та засудженого без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 365,366 КПК України
(1960 року), п.п.11, 15 Перехідних положень
КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л
А :

Вирок Шевченківського районного
суду м. Києва від 17 квітня 2013 року щодо
ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляції
прокурора, який брав участь в розгляді
справи судом першої інстанції, та
засудженого, без задоволення.

СУДДІ : _________________ _________________
__________________