В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.12.2014 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці кримінальне провадження, внесене 27.06.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004932 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 25 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, інваліда ІІІ групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, а саме:
15.05.1998 року Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 140, ч.2 ст. 187 КК України ( в редакції 1960 р.) на 2 роки 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; на підставі ст. 46-1 КК України ( в ред. 1960 р.) відстрочено виконання вироку на 2 роки;

21.11.2002 року Ленінським районним судом м. Вінниці за ч.1 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнена з іспитовим строком 2 роки;
15.11.2004 року Ленінським районним судом м. Вінниці за ч.1 ст.309, 71 КК України на 2 роки 3 місяці позбавлення волі;

09.04.2008 року Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 389, 71 КК України на 2 роки 6 місяців обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 згідно рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 18.11.2009 року зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 в розмірі ? частини від усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.09.2009 року, до досягнення дитиною повноліття. Однак, ОСОБА_4 , не бажаючи виконувати рішення Замостянського районного суду м. Вінниці щодо виплати встановлених аліментів на утримання дитини, злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду аліментів. Так, ОСОБА_4 діючи умисно з метою ухилення від сплати аліментів не повідомив державного виконавця про місце роботи, не являвся на виклики державного виконавця, приховував доходи, отримані в період з 2011 по 2013 роки. Так, ОСОБА_4 , у вказаний час неофіційно працював монтажником метало пластикових конструкцій на фірмі «Лайн де люкс» де щомісячно отримував заробітну плату в розмірі 1500 гривень, проте ОСОБА_4 діючи умисно з метою ухилення від сплати аліментів про вказаний дохід державного виконавця не повідомив, аліментів з вказаного заробітку не сплатив. Вказані дії ОСОБА_4 призвели до заборгованості з аліментів, яка згідно довідки-розрахунку державної виконавчої служби станом на 01.05.2014 року складає 32835,34 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину визнав частково та суду пояснив, що в нього є неповнолітній син ОСОБА_8 . З колишньою дружиною він спільно не проживає, розлучений, проте сином опікується по мірі можливості. Про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини він не знав, в судових засіданнях не був. Проте з 2009 року по 2013 рік він в добровільному порядку сплачував колишній дружині кошти на утримання сина, проте документів, що підтверджують вказане у нього не має, оскільки він на написанні розписок ніколи не наполягав. Кошти сплачував не регулярно, лише на вимогу колишньої дружини. До 2013 року він не офіційно працював на фірмі «Лайн де люкс» та отримував зарплату приблизно 1500,00 гривень, а потім він заробляв працюючи таксистом. В подальшому у 2013 році він потрапив у ДТП та з вказаного часу не працює та аліментів на дитину не сплачує, проте від свого батьківського обов`язку не відмовляється. Від державного виконавця він жодних повідомлень не отримував. Дитині допомагав не тільки коштами, а також купував речі, продукти тощо.

Допитана в судовому засіданні в потерпіла ОСОБА_9 суду пояснила, що в вересні 2009 року Замостянським районним судом м. Вінниці винесено рішення про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_7 . Протягом усього часу ОСОБА_4 кошти або не сплачував, або сплачував в малих сумах та не регулярно. Потерпілій відомо, що обвинувачений працював, проте вона жодного разу не отримувала від нього встановленого розміру аліментів, а саме ? від всіх видів доходу. Крім того ОСОБА_5 зазначила, що ОСОБА_4 в добровільному порядку їй коштів не надавав, вона неодноразово наголошувала йому про необхідність сплати аліментів, проте він на це не реагував.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що на виконання до Замостянського відділу ДВМ ВМУЮ надійшов виконавчий лист з виконання рішення суду щодо стягнення аліментів. За вказаним листом відкрите виконавче провадження, а боржнику ОСОБА_4 надано термін для добровільного виконання рішення суду. ОСОБА_4 при виконанні рішення суду зобов`язаний з`являлись в виконавчу службу та повідомляти про хід виконання рішення суду. Проте, боржник ОСОБА_4 жодного разу на повідомлення державного виконавця не реагував, жодного разу на ДВС не з`явився, в добровільному порядку рішення суду не виконував та не виконує. В зв`язку з невиконанням боржником рішення суду станом на 01.05.2014 року борг складає 32835,34 грн., на даний час борг не сплачено, сума заборгованості зростає.

З досліджених доказів, що надані сторонами під час судового провадження, вбачається, що 27.12.2013 року з заявою про вчинення злочину звернулась ОСОБА_5 , що підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.12.2013 року. Згідно вказаної заяви ОСОБА_5 просила прийняти міри до її колишнього чоловіка ОСОБА_4 , який не виконує рішення Замостянського районного суду м. Вінниці про сплату на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 2002 року народження, оскільки починаючи з 24.09.2009 року жодних коштів ОСОБА_4 не сплатив та нічим не допоміг.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 14.10.2002 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 2631, вбачається, що батьками ОСОБА_7 02.10.2002 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

З рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 18.11.2009 року вбачається, що з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 в розмірі ? частини від усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.09.2009 року, до досягнення дитиною повноліття.

За вказаним рішенням суду 01.02.2010 року Замостянським районним судом м. Вінниці видано виконавчий лист, за яким 04.02.2010 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби ВМУЮ ОСОБА_10 відкрито виконавче провадження, що підтверджується копією виконавчого листа № 2-4077-2009 р. від 01.02.2009 року та постановою про відкриття виконавчого провадження від 04.02.2010 року.
Вказана постанова направлена ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та Замостянському районному суду м. Вінниці, що вбачається з листа державного виконавця № 5340/08-22/5 від 04.02.2010 року.
З повідомлень державного виконавця вбачається, що на виконання рішення суду державним виконавцем Ленінського відділу ДВС ВМУЮ ОСОБА_10 здійснювались виклики ОСОБА_4 в Ленінський відділ ДВС ВМУЮ з питань сплати аліментів, а саме ОСОБА_4 викликався на 22.02.2010 року, 07.06.2010 року, 17.01.2011 року, 30.05.2011 року, 10.10.2011 року, 23.04.2012 року та на 27.08.2013 року, проте жодного разу боржник ОСОБА_4 на виклик не з`явився.
З розрахунків заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим листом, виданим Замостянським районним судом м. Вінниці про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_11 вбачається, що станом на 01.11.2013 року заборгованість з аліментів становить 28481,84 гривень, а станом на 01.05.2014 року заборгованість складає 32835,34 грн.
Відповідно до довідок № 01-31/1136 від 24.06.2014 року та № 01-31/61 від 15.01.2014 року, виданих Ленінським районним центром зайнятості м. Вінниці ОСОБА_4 був зареєстрований як безробітній в Ленінському районному центрі зайнятості м. Вінниці в період 23.12.2005 р. по 02.04.2006 р. та в період 08.08.2008 р. по 11.09.2008 р., станом на 24.06.2014 року ОСОБА_4 на обліку не перебуває.

Аналіз наведених доказів у справі свідчить, що винуватість ОСОБА_4 у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду аліментів є доведеною показаннями потерпілої та свідка, які узгоджуються з письмовими доказами у справі. Вказані докази суд приймає до уваги як належні та допустимі.

Так, ч. 1 ст. 141 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і, відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 18.11.2009 року беззаперечно підтверджено, що обвинувачений був зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 в розмірі ? частини від усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.09.2009 року, до досягнення дитиною повноліття. Суд звертає увагу,

Разом з тим, показаннями ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , що узгоджуються з письмовими доказами, а саме розрахунками заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим листом, яка станом на 01.05.2014 року складає 32835,34 грн. беззаперечно підтверджено, що обвинувачений аліментів за рішенням суду не сплачує.
Вказані докази в сукупності спростовують твердження обвинуваченого про те, що він про рішення суду не знав та на добровільних засадах самостійно сплачував колишній дружині аліменти на утримання сина, оскільки згідно зазначеного рішення ОСОБА_4 був присутній в судовому засіданні та позов визнав. Суд звертає увагу, що ОСОБА_4 будь-яких доказів суду про добровільну сплату аліментів не надав, а обвинуваченням, напроти, доведено наявну заборгованість з аліментів належними доказами у справі (розрахунок заборгованості). Вказане свідчить про неправдивість показань обвинуваченого, а також їх суперечливість, оскільки ОСОБА_4 одночасно стверджує про необізнаність в рішенні суду, що не відповідає дійсності, а також в цей же час стверджує, що він добровільно платив аліменти, що також спростовано сукупністю всіх інших доказів у справі.
На підставі вказаного суд дійшов висновку про доведення обвинуваченням умисної несплати ОСОБА_4 аліментів.
При вирішенні питання щодо наявності в діях обвинуваченого ознак злісного ухилення від сплати аліментів, суд виходить з того, що ухиленням від сплати аліментів є як пряма відмова від їх сплати, так і різні дії (бездіяльність) особи, яка повинна їх сплачувати, спрямовані на повне чи часткове ухилення від їх сплати.
При цьому судом приймається до уваги, що за вказаним рішенням суду виконавчий лист видано 01.02.2010 року, виконавче провадження відкрито 04.02.2010 року, перший виклик до державного виконавця здійснено на 22.02.2010 року, тобто до вказаного строку дії ОСОБА_4 щодо несплати аліментів не несли ознак злісності, а відповідно і не утворювали склад злочину. Разом з тим, подальші умисні дії ОСОБА_4 , а саме не реагування на виклики державного виконавця до виконавчої служби 07.06.2010 року, 17.01.2011 року, 30.05.2011 року, 10.10.2011 року, 23.04.2012 року та 27.08.2013 року свідчать саме про злісне ухилення від сплати аліментів, оскільки обвинувачений не бажаючи сплачувати аліменти жодного разу до державного виконавця не з`явився.
Також суд приймає до уваги, що в судовому засіданні сам обвинувачений стверджував, що він в 2011-2013 роках працював та отримував прибуток. Разом з тим, ОСОБА_4 , не зважаючи на вказане, про місце роботи та доходи державного виконавця не повідомив, до нього не з`являвся, що ще раз свідчить про умисність його дій, які були направлені саме на ухилення від сплати аліментів, а тривалість зазначеної поведінки обвинуваченого та розмір заборгованості свідчить про злісний характер вказаної поведінки ОСОБА_4 . Крім цього, суд звертає увагу на те, що фактично ОСОБА_4 протягом всього часу жодного разу аліментів не сплатив, що також свідчить про злісний характер його поведінки, умисність дій щодо вказаного.
Таким чином, суд вважає доведеним злісне ухиленням від сплати аліментів, оскільки ОСОБА_4 працевлаштовувався, змінював місця роботи без повідомлення державного виконавця, приховував види заробітку (доходів), які підлягають облікові при відрахуванні аліментів і з яких повинні вони утримуватися. Також, про злісний характер ухилення вказують такі обставини, як тривалість ухилення, неодноразові звернення з цього ж приводу отримувача аліментів, що підтверджено покараннями потерпілої та свідка.
Зазначене свідчить, що винуватість ОСОБА_4 підтверджена сукупністю доказів у справі, які суд приймає до уваги як належні, допустимі та такі, що є достатнім для висновків суду про наявність в діях ОСОБА_4 складу злочину та надання правової кваліфікації дій обвинуваченого.

Вислухавши показання обвинуваченого, потерпілої, свідка, дослідивши докази у кримінальному провадженні та надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
При обранні виду та міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно довідка КП ВОНД «Соціотерапія» від 30.12.2013 року № 3851-м ОСОБА_4 перебуває на диспансерному наркологічному обліку з 03.08.2000 року з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів.
Відповідно до довідки КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І.Ющенка» від 20.01.2014 року №2-0320 ОСОБА_4 за даними архіву лікарні та картотеки диспансерного відділення станом на 15.01.2014 року не значиться.
З характеристики №14 від 14.01.2014 року на ОСОБА_4 , виданого за підписом голови комітету мікрорайону «Центральний» вбачається, що ОСОБА_4 проживає з батьком ОСОБА_12 та матір`ю ОСОБА_13 . Скарг від сусідів за період проживання не надходило.
Випискою КЗ «Вінницький обласний Центр профілактики та боротьби зі СНІДом» від 17.01.2014 року на ім`я ОСОБА_4 підтверджено наявність в обвинуваченого тяжкого невиліковного захворювання.
Згідно довідки № 206 від 20.02.2014 року ОСОБА_4 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці та отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи з 28.01.2014 року по 01.03.2015 року згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З вимоги ІЦ УМВС України у Вінницькій області від 30.12.2014 року та копій вироків вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в силу ст. 89 КК України не судимий.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в силу ст. 89 КК України не судимий, вчинив умисний злочин невеликої тяжкості, вину у вчиненні злочинів не визнав, не працює, інвалід ІІІ групи, за місцем проживання характеризується позитивно, хворіє на невиліковні хвороби.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає наявність в ОСОБА_4 тяжкого захворювання, інвалідність 3 групи.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

З врахуванням наведеного, особи обвинуваченого, який вину не визнав, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в силу ст. 89 КК України не судимий, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст. 164 КК України.

Разом з тим, суд зважаючи на те, що ОСОБА_4 є інвалідом 3 групи, хворіє на ряд невиліковних хвороб, вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування зазначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Керуючись ст. ст. 65-67, 164 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст. 164 КК України у виді двох років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком три роки.

На підставі п. 2,3,4 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: