У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_6,
Суддів ОСОБА_7 та ОСОБА_8,

розглянувши у судовому засіданні заяву захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про перегляд судових рішень,

установила:

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 липня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за частиною четвертою статті 368 Кримінального кодексу України (далі - КК) із застосуванням статті 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців, з позбавленням права обіймати посади в митних органах Міністерства доходів і зборів України на строк два роки, з конфіскацією майна, крім житла.

Апеляційний суд Сумської області ухвалою від 27 жовтня 2014 року вирок щодо ОСОБА_5 змінив, перекваліфікував його дії з частини четвертої статті 368 КК на частину другу статті 368 КК у редакції від 18 квітня 2013 року та призначив за цим законом покарання із застосуванням статті 69 КК у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців, з позбавленням права обіймати посади, пов'язані із здійсненням владних повноважень у правоохоронних органах, на строк два роки. У решті вирок залишив без зміни.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 15 січня 2015 року судові рішення щодо ОСОБА_5 залишив без зміни.

Ухвалою Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 09 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 січня 2015 року щодо ОСОБА_5 з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, а саме, частини другої статті 368 КК.

Захисник ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою, в якій порушує питання про допуск справи щодо ОСОБА_5 до провадження Верховного Суду України для перегляду зазначених вище судових рішень та просить їх скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У заяві захисник зазначає, що підставою для перегляду судових рішень є, на його думку, неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК), що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень. Такою нормою права захисник вважає пункт 1 частини першої статті 438 КПК, згідно з якою підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Обґрунтовуючи заяву, захисник посилається на недопустимість доказів, зібраних під час проведення негласних слідчих (розшукових) дій, таких як здійснення контролю за вчиненням злочину, проведення аудіо- та відеоконтролю особи, а також ставить під сумнів інші докази у справі, вважаючи, що відносно його підзахисного мала місце провокація вчинення злочину.

Як приклади для порівняння захисником додано до заяви три копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (№5-747км15 від 24.03.2015 року, №5-229км15 від 09.04.2015 року, №5-908км15 від 09.04.2015 року), якими скасовано відповідні судові рішення з підстави істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і призначено новий розгляд у суді першої (апеляційної) інстанцій.

Неоднакове застосування пункту 1 частини першої статті 438 КПК, на думку захисника, полягає у тому, що в справі щодо ОСОБА_5 суд касаційної інстанції не визнав порушенням процесуального законодавства покладення судом першої інстанції в основу обвинувального вироку недопустимих доказів, а в наданих для порівняння судових рішеннях при подібних порушеннях, які стосувались оцінки доказів з точки зору їх допустимості, - визнав вказану обставину істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що призвело до скасування цих судових рішень.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви і долучені до неї матеріали, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для відкриття провадження відсутні.

Відповідно до статті 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Пунктом 2 частини першої статті 445 КПК передбачено, що підставою для перегляду Верховним Судом України судових рішень, що набрали законної сили, є неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень.

У заяві захисник ОСОБА_4 вказує на неправильну оцінку доказів судами першої та апеляційної інстанцій на предмет їх допустимості та невизнання судом касаційної інстанції цієї обставини істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Також захисник посилається на неналежну перевірку судом касаційної інстанції доводів засудженого про провокацію вчинення злочину.

Однак, наводячи таке обґрунтування неоднакового застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої КПК, захисник по суті посилається на неповноту судового розгляду, заперечує правильність встановлення фактичних обставин справи та винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, що відповідно до статті 445 КПК не є підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

З огляду на викладене, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України вважає, що подана захисником ОСОБА_4 заява про перегляд судових рішень щодо ОСОБА_5 є необґрунтованою, і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтею 451 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у допуску справи щодо ОСОБА_5 до провадження Верховного Суду України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8