15.04.2015 Провадження по справі № 1-кп/380/8/15
Справа № 380/113/15-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2015 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
з участю прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
потерпілого: ОСОБА_5
законного представника
потерпілого: ОСОБА_6
представника потерпілого: ОСОБА_7
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Андрушівка Житомирської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого майстром по ремонту котельного обладнання та теплових мереж КП КОР «Тетіївтепломережа», військовозобов`язаного, раніше не судимого,-
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачає відповідальність за ч. 1 ст. 286 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 14.05.2014 року о 17 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 2106 державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить йому на праві приватної власності, рухався в м. Тетієві Київської області по вул. Ворошилова зі швидкістю руху близько 60 км/год. в напрямку вулиці Шевченка. Доїжджаючи до рівнозначного перехрестя, з рівнозначною дорогою вул. Якіра у м. Тетієві, ОСОБА_4 , виявивши відсутність дорожніх знаків пріоритету, в порушення п.1.3 Правил дорожнього руху України ( учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливими), п.1.5 ПДР України (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), п.2.3б ПДР України (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну), та п.16.12 ПДР України ( на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч) при переїзді перехрестя допустив неуважність та безпечність, не надав дороги неповнолітньому велосипедисту ОСОБА_5 , який наближався праворуч з вулиці Якіра, яка прилягає з правої сторони на одному рівні до вул. Ворошилова, внаслідок чого допустив зіткнення автомобіля з велосипедистом.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній велосипедист ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ключиці зі зміщенням уламків, які згідно з висновком судово-медичної експертизи від 18.06.2014 року № 84 відносяться до середнього ступеня тяжкості, так як викликають довготривалий розлад здоров`я та могли утворитися в результаті дорожньо-транспортної пригоди внаслідок зіткнення автомобіля з велосипедистом ОСОБА_5 .
Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п.1.3, 1.5, 2.3.б., 16.12. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року перебувають у прямому причинному зв`язку із дорожньо-траснпортною пригодою та наслідками, що настали, а саме отримання потерпілим ОСОБА_5 тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України не визнав. По суті пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст. 286 КК України показав суду, що 14.05.2014 року о 17 год. 20 хв. в м. Тетієві Київської області він, керуючи технічно справним власним автомобілем ВАЗ 2106 НОМЕР_1 , в салоні якого знаходилася його дружина ОСОБА_9 , рухався із швидкістю близько 55-57 км/год. повернув з вулиці Будьонного на вулицю Ворошилова, яка є головною дорогою доїхавши до перехрестя вулиць Ворошилова та Якіра з вулиці Якіра, яка є другорядною дорогою на вулицю Ворошилова виїхав велосипедист ОСОБА_10 , який загальмував і впав на «зелену зону», слідом за ним виїхав на велосипеді ОСОБА_5 , який вдарився в праву передню дверку автомобіля, розбив рулем скло, після чого було повідомлено його батька про ДТП, викликано міліцію та швидку медичну допомогу. Визнав, що на момент ДТП безпосередньо перед перехрестям не було розміщено знаків «Дати дорогу» та «Головна дорога», проте вважає, що ДТП сталося з вини неповнолітнього велосипедиста ОСОБА_5 , внаслідок чого пошкоджено його автомобіль. Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не визнав в повному обсязі, за відсутності його вини та посилаючись на обставини, викладені в письмовому запереченні.
Допитаний в судовому засіданні неповнолітній потерпілий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 показав суду, що 14.05.2014 року в м. Тетієві Київської області він разом із другом ОСОБА_10 їздили на велосипедах. О 17 год. 20 хв. він із вулиці Якіра, де не були встановлені дорожні знаки пріоритету, виїхав велосипедом «Ардіс» із швидкістю 20 км/год. на вул. Ворошилова, де зіткнувся з автомобілем під керуванням ОСОБА_4 , вдарившись в праві передні дверки та розбивши скло в автомобілі. Слідом за ним виїхав ОСОБА_10 , який загальмував і впав на «зелену зону». Після ДТП його відвезли в Тетіївську ЦРЛ, де зробили рентген та направили на консультацію в Київську обласну клінічну лікарню, куди він поїхав 15.05.2014 року та з 21.05.2014 року по 27.05.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні. Пояснив, що внаслідок ДТП його оперували, він змушений був тривалий час лікуватися, місяць не міг спілкуватися з друзями, внаслідок чого зазнав матеріальної та моральної шкоди.
Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 пояснив суду, що 14.05.2014 року близько 17 год. 30 хв. йому зателефонували і повідомили що син потрапив у ДТП. Коли він приїхав на місце пригоди, то побачив, що автомобіль ОСОБА_4 стояв на вулиці Ворошилова, велосипед сина лежав збоку біля бордюра, син був обдертий, в крові та наляканий. Вказав, що знаків пріоритету на момент ДТП на вулицях Ворошилова-Якіра встановлено не було. Після ДТП сина оперували, він тривалий час лікувався, внаслідок чого йому було завдано матеріальної шкоди в розмірі 1167,19 грн. та 25 000 моральної шкоди, яку просив стягнути в повному обсязі із обвинуваченого.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, його вина знайшла своє підтвердження в суді.
Так, із показань неповнолітнього свідка ОСОБА_10 встановлено, що 14.05.2014 року близько 17 год. 20 хв. він разом із ОСОБА_5 їздили на велосипедах, і ОСОБА_5 повертаючи на ліво із вул. Якіра на вул. Ворошилова зіткнувся із автомобілем під керуванням ОСОБА_4 , він їхав слідом на ОСОБА_5 та встиг загальмувати. Після ДТП приїхала швидка медична допомога, міліція, а він поїхав додому. Зазначив, що знаків пріоритету на вул. Ворошилова - Якіра встановлено не було.
Свідок ОСОБА_11 показав суду, що він першим прийшов на місце ДТП і бачив, що машина обвинуваченого стояла на вул. Ворошилова, велосипед лежав на обочині, а ОСОБА_5 був в крові і тримався за руку. Він викликав швидку медичну допомогу і міліцію. Вказав, що він разом із ОСОБА_12 були присутні при огляді місця події, огляді транспортного засобу, складенні схеми до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди під час яких також був присутній ОСОБА_4 , який жодних зауважень не висловлював. Зазначив, що на момент ДТП дорожніх знаків «Головна дорога» та «Дати дорогу» на перехресті вулиць Ворошилова Якіра встановлено не було.
Аналогічні показання дав суду свідок ОСОБА_12 .
Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що обвинувачений ОСОБА_4 доводиться їй чоловіком та дала суду показання аналогічні показанням обвинуваченого ОСОБА_4 .
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 показав суду, що він 04.10.2014 року проводив судову інженерно-технічну експертизу №433 та підтвердив свій висновок про те, що в даній дорожній обстановці, а саме що зіткнення сталося на рівнозначному перехресті, з технічної точки зору водій автомобіля ВАЗ 2106 державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності з технічними вимогами п.16.12. Правил дорожнього руху України та в заданій дорожній обстановці з технічної точки зору в разі своєчасного виконання водієм автомобіля технічних вимог п.16.12. ПДР України, виключається не тільки зіткнення з велосипедистом, а і саме виникнення небезпеки для руху, тому водій автомобіля ОСОБА_4 , виконуючи технічні вимоги вказаного вище пункту ПДР України мав технічну можливість попередити зіткнення з велосипедистом, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. Також вказав, що раніше 27.05.2014 року він проводив судову інженерно-технічну експертизу № 198, в якій йому були надані невірні вихідні дані щодо того, що вул. Ворошилова є головною дорогою, а вулиця Якіра примикає до головної дороги Ворошилова з правого боку по напрямку руху автомобіля ОСОБА_4 , тому ним був зроблений невірний висновок про те, що в заданій дорожній обстановці з технічної точки зору водій автомобіля не мав технічної можливості попередити зіткнення з велосипедистом шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування в заданий момент виникнення небезпеки для руху.
Крім показань потерпілого, його законного представника та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами :
· протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14.05.2014 року та таблицею зображень до нього, відповідно до яких встановлено, що дорожньо - транспортна пригода відбулася в м. Тетієві по вул. Ворошилова за участю автомобіля ВАЗ 2106 державний номерний знак НОМЕР_1 та велосипеда «Ардіс» на нерегульованому перехресті, дорожні знаки на місці пригоди відсутні.( а.с.-75-76, 78-82);
· схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 14.05.2014 року в м. Тетієві по вул. Ворошилова, із якої вбачається, що схема складена за участю водія ОСОБА_4 , який, зауважень з приводу її неправильності не висловлював.( а.с.-77);
· протоколами огляду транспортних засобів від 14.05.2014 року ( а.с.-83-84);
· протоколом проведення слідчого експерименту від 22.05.2014 року (а.с.-88-89);
· висновком судово-медичного експерта від 18.06.2014 року, із якого вбачається, що за даними виписки з історії хвороби стаціонарного хворого Київської обласної клінічної лікарні № 323267174 у ОСОБА_5 , 1999 року народження описані наступні тілесні ушкодження: закритий перелом лівої ключиці зі зміщенням уламків, які відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як викликає довготривалий розлад здоров`я. Описані тілесні ушкодження виникають за дії тупого предмета. Дане ушкодження могло утворитися внаслідок зіткнення автомобіля з велосипедистом ОСОБА_5 ( а.с.-95-96);
· висновком судово-медичного експерта № 03 від 08.01.2015 року, із якого вбачається, що описані тілесні ушкодження у ОСОБА_5 ,1999 року народження , а саме : закритий перелом лівої ключиці зі зміщенням уламків, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як викликають довготривалий розлад здоров`я, могли утворитися внаслідок ДТП (зіткнення велосипеда з автомобілем) По даним консультативного заключення лікаря-рентгенолога Тетіївської ЦРЛ ОСОБА_14 описаний перелом відповідає даті травми 14.05.2014 року ( а.с.-112-113).
· копією виписки з історії хвороби стаціонарного хворого ОСОБА_5 , із якої вбачається, що останній з 21.05.2014 року по 27.05.2014 року перебував на лікуванні в ортопедо-травматологічному центрі Київської обласної клінічної лікарні, де йому 23.05.2014 року було зроблено операцію. (а.с.-97);
· висновком судової інженерно-технічної експертизи № 293 від 15.08.2014 року, з ілюстративною таблицею, із яких встановлено, що на момент експертного огляду рульове керування робоча гальмівна система та елементи підвіски автомобіля ВАЗ 2106 державний номерний знак НОМЕР_1 перебувають в працездатному стані. Несправностей, які виникли до дорожньо-транспортної пригоди та могли призвести до її виникнення не виявлено. ( а.с.-99-104);
· висновком судової інженерно-технічної експертизи № 563 від 30.12.2014 року, із якого встановлено, що на момент експертного огляду робоча гальмівна система велосипеда «Ардіс» перебуває в несправному стані по причині деформації гальмівного диска переднього колеса, що виникло під час дорожньо-транспортної пригоди та деформації рукоятки передніх гальм, що могло утворитися як під час даної дорожньо-транспортної пригоди, так і до неї, на момент експертного огляду рульове керування велосипеда «Ардіс» перебуває в несправному непрацездатному стані по причині деформації передньої вилки та керма, що виникли під час дорожньо-транспортної пригоди. Несправностей, які могли виникнути до дорожньо-транпсортної пригоди не виявлено ( а.с.-115-117)
· довідкою виконавчого комітету Тетіївської міської ради № 2.22-913 від 21.11.2014 року про те, що станом на 14.05.2014 року дорожні знаки на перехресті вулиць Ворошилова та Якіра були відсутні з невідомих причин.( а.с.-107);
· чеками на обгрунтування понесених потерпілим витрат на лікування ( а.с.-32-33);
· копією посвідчення водія ОСОБА_4 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ( а.с.-122)
· фототаблицею вулиці Ворошилова після встановлення знаку «Головна дорога»( а.с.130-131)
Суд, аналізуючи та оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності та кожен окремо з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд критично ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_4 , в яких він не визнає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, визнає їх спрямованими на ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки вони суперечать показанням неповнолітнього потерпілого, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 експерта ОСОБА_13 та не узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_4 щодо того, що згідно довідки відділу містобудування, архітектури та розвитку інфраструктури Тетіївської РДА № 19 від 02.04.2015 року вбачається, що відповідно до генерального плану міста Тетієва вулиця Ворошилова являється головною вулицею по відношенню до вул. Якіра, не заслуговують на увагу суду, оскільки відповідно до п.1.1. Правил дорожнього руху України ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху повинні ґрунтуватися на вимогах цих правил. Відповідно до п.1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знайти й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п.2 Розділу 33 Правил дорожнього руху України, знаки 2.1.-2.3. встановлюються безпосередньо перед перехрестям або вузькою ділянкою дороги, крім того знак 2.3. на початку, а знак 2.4. в кінці головної дороги .
В судовому засіданні із показань обвинуваченого, потерпілого, його законного представника, свідків та із довідки виконавчого комітету № 2.22-913 від 21.11.2014 року встановлено що станом на 14.05.2014 року безпосередньо перед перехрестям не було розміщено знаків «Дати дорогу» та «Головна дорога», а тому суд приходить до висновку що дане перехрестя вулиць Ворошилова Якіра є нерегульованим, а тому ОСОБА_4 повинен був керуватися правилами проїзду рівнозначних доріг і надати дорогу велосипедисту, який наближався праворуч. Відповідно п. 16.12 Правил дорожнього руху України на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_4 вбачається склад злочину, передбачений ч.1 ст. 286 КК України.
До тверджень обвинуваченого ОСОБА_4 що він не являється належним відповідачем в силу того, що він уклав договір страхування із страховою компанією ПрАТ СК «Провідна», до якої, на його думку, повинен звертатися потерпілий для відшкодування шкоди, суд відноситься критично, поскільки обвинувачений не надав суду доказів що він надав інформацію до страхової компанії про подію ДТП, що сталася 14.05.2014 року, яка, в свою чергу, прийняла таке повідомлення. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про страхування», учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, щоб повідомити страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб про настання дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 51 вказаного Закону, для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву, проте доказів на виконання вказаних вимог Закону обвинувачений суду не надав.
Таким чином, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення цілком доведена і його дії суд кваліфікує за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_5 .
Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, надав допомогу потерпілому після ДТП, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як пом`якшуючі його вину обставини, суд враховує відсутність тяжких наслідків від вчиненого кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд не встановив.
Враховуючи всі обставини по справі, а також те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, достатнім призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті, за якою його визнано винним у виді обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік із зобов`язанням відповідно до ст. 76 КК України повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання , роботи або навчання.
Вирішуючи питання заявленого по справі цивільного позову суд вважає, що він підлягає до задоволення частково, виходячи із наступних міркувань.
Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкода завдана не з її вини.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку . Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого .
П. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27.03.1992 року із внесеними змінами, вказує, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого , господарського чи іншого призначення , які мають такі ж властивості . Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля) . Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо...)
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
По справі встановлено, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_4 неповнолітньому потерпілому були завдані тілесні ушкодження, внаслідок чого йому було завдано матеріальної шкоди в розмірі 1167,19 грн. витрачених на лікування та моральну шкоду, яка виразилася в глибокій душевній травмі, психологічних стражданнях, вимушених змінах у його життєвих стосунках.
З урахуванням характеру, обсягу, тривалості душевних страждань, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану потерпілого ОСОБА_5 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, а також виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи сімейний та матеріальний стан обвинуваченого, розмір моральної шкоди, суд визначає в розмірі 3000 гривень, які слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, речові докази відсутні.
Відповідно до ст. 124 КПК України судові витрати по справі слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 .
Керуючись ст. 373-376 Кримінального процесуального кодексу України суд
З А С У Д И В :
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.
Призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.
Згідно ч. 1 п. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту оголошення вироку.
Цивільний позов задовольнити частково .
Стягнути із ОСОБА_4 , 1960 року народження, жителя АДРЕСА_1 , працюючого майстром по ремонту котельного обладнання та теплових мереж КП КОР «Тетіївтепломережа», ІПН № НОМЕР_2 на користь законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , 1975 року народження, жителя АДРЕСА_2 1167 (одну тисячу сто шістдесят сім) гривень 19 коп. матеріальної шкоди та 3000 ( три тисячі) гривень моральної шкоди, а всього 4 167 (чотири тисячі сто шістдесят сім) гривень 19 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_4 судові витрати за проведення інженерно-технічних експертиз № 198 від 27.05.2014 року, № 293 від 15.08.2014 року, № 433 від 04.10.2014 року, № 563 від 30.12.2014 року в сумі 1766 ( одна тисяча сімсот шістдесят шість) гривень 10 коп. на користь держави.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1