АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 214/8368/13-кСуддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/233/К/15Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 травня 2015 року м. Кривий Ріг
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
- ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ;
- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Зелений Гай Криворізького району Дніпропетровської області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;
- ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Федорівка Глобинського району Полтавської області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ,
у скоєнні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Учасники судового провадження:
Прокурор ОСОБА_12
Обвинувачений - ОСОБА_6 , ОСОБА_7
Захисники - ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 .

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про зміну вироку відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 шляхом вирішення в його резолютивній частині питання про стягнення з засуджених судових витрат на проведення дактилоскопічних експертиз у розмірі 1467 грн. 00 коп. у рівних частках - по 498 грн. 00 коп. з кожного окремо.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та направити кримінальну справу до суду першої інстанції для подальшого об`єктивного розгляду справи по суті.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оскаржуючи фактичних обставин справи та кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного йому покарання змінити, пом`якшивши призначене йому покарання шляхом застосування до нього положень ст. 69 КК України.
Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, та призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі в кримінально виконавчій установі закритого типу.
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, та призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі в кримінально виконавчій установі закритого типу.
ОСОБА_15 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, та призначено покарання у вигляді 7 років позбавлення волі в кримінально виконавчій установі закритого типу.
За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, 3 серпня 2013 року, близько о 22 год.00 хв., ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на літньому майданчику біля будинку №34 по вул. Виноградній в м. Кривому Розі разом з раніше йому знайомими ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та невстановленою особою, яку вони знали як ОСОБА_16 , відносно якого матеріали виділені у окреме провадження, які також знаходилися в стані алкогольного сп`яніння, в ході спілкування, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до знайомого їм ОСОБА_17 , керуючись незначним приводом для прийняття свого рішення, вирішили разом прийти до домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_5 , на території якого тимчасово мешкав ОСОБА_17 , та разом умисно завдати останньому тілесні ушкодження, при цьому вони усвідомлювали суспільно небезпечний характер своїх діянь та передбачали, що внаслідок їх дій потерпілому будуть завдані тяжкі тілесні ушкодження.
В цей же день, 3 серпня 2013 року о 22 год. 30 хв., ОСОБА_6 , разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 прибули до літньої кухні, розташованої на території домоволодіння по АДРЕСА_5 , в приміщенні якої в той момент знаходився ОСОБА_17 . ОСОБА_15 , керуючись умислом на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, разом з ОСОБА_7 , умисно спільно по черзі завдали приблизно 10 ударів кулаками рук в голову потерпілому ОСОБА_17 , який від отриманих ударів впав на підлогу та знаходився в положенні сидячи на підлозі. Після цього, продовжуючи свої умисні дії на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_17 , ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_15 , разом завдали потерпілому приблизно 10 ударів кулаками рук та взутими ногами в ділянку голови та тулубу з обох боків. ОСОБА_6 , який знаходився поруч, підтримуючи злочинні дії вказаних осіб, керуючись умислом на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, умисно завдав ОСОБА_17 приблизно 10 ударів кулаками рук та взутими ногами в ділянку голови та тулубу. ОСОБА_16 , підтримуючи злочинні дії вказаних осіб, керуючись умислом на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, умисно завдав ОСОБА_17 не менш як два удари кулаками рук в ділянку тулубу. Після того як ОСОБА_17 від завданих йому ударів, знаходячись в положенні лежачи на підлозі, не здійснював будь-яких активних дій, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 , в приміщенні кухні взяли в руки пластикові труби та спільно нанесли приблизно по 3 удари кожний потерпілому в ділянку тулубу та кінцівок. Після чого, ОСОБА_6 , винайшовши в приміщенні кухні металеву арматуру, та утримуючи її в руках, умисно завдав приблизно 3 удари вказаною арматурою в ділянку голови та шиї потерпілого.
Умисні дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 продовжувалися на протязі приблизно 20 хвилин та були ними закінчені після того, як потерпілий ОСОБА_17 від отриманих тілесних ушкоджень утратив свідомість, після чого вказані особи залишили місце скоєного ними правопорушення.
9 серпня 2013 року потерпілий ОСОБА_17 від отриманих тілесних пошкоджень помер в КЗ Криворізька міська клінічна лікарня №2, де він проходив стаціонарне лікування.
Своїми спільними умисними діями ОСОБА_6 , разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , спричинили потерпілому ОСОБА_17 тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани в області чола ліворуч, забійної рани лівої вушної раковини, перелому тіла нижньої щелепи праворуч, перелому кісток носу, крововиливу під м`які оболонки головного мозку, переломів ребер: праворуч: 2 ребра на межі кісткової та хрящової частин, 3 ребра по середньо ключичній лінії, 4 ребра на межі хрящової та кісткової частин, 5 ребра перелом у двох місцях по парастернальній лінії та пахвовій лінії з переломо-вивихом головки ребра, перелому 7 ребра по ключичній лінії з утворенням в зоні перелому кісткового фрагменту по зовнішній кістковій пластинці, розриву реберної дуги праворуч (хрящових частин 7-10 ребер), переломів ребер ліворуч: 4 ребра по середньо-ключичній лінії, площа злому - поперекова, 5 ребра по передньопахвовій лінії, верхній край списоподібний, 7-10 ребер від середньо- до задньопахвовій лінії, краї переломів по зовнішній та внутрішній пластинкам компактної речовини зі згладженими краями, крововиливів у м`які тканини в області кута правої лопатки, в області попереку ліворуч з крововиливом у біля ниркову клітковину.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №1628 додаткова від 15.09.2013 року, виявлені при дослідженні трупу тілесні ушкодження грудної клітини мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя, що у даному випадку спричинили розвиток після травматичної пневмонії і згідно до цього смерть потерпілого, всі виявленні тілесні ушкодження в області голови входять до комплексу закритої внутрішньочерепної травми і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і у даному випадку також сприяло розвитку післятравматичної пневмонії.
Дії обвинувачених були кваліфіковані за ст. 121 ч. 2 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, вчиненого групою осіб.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор, не спорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій обвинувачених, законність і справедливість призначеного їм покарання, у той же час зазначає, що судом при ухваленні оскаржуваного вироку не виконані вимоги ст. ст. 369, 374 КПК України, а саме не вирішене питання про відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні шляхом стягнення з обвинуваченого на користь держави документально підтверджених витрат на залучення експерта.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що, на його думку, призначене йому покарання є несправедливим та надмірно суворим. Так, він щиро розкаявся в скоєному правопорушенні, на протязі досудового та судового розслідування сприяв розкриттю злочину, також він скоїв злочин під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірною та аморальною поведінкою потерпілого.
Також, на думку апелянта судом першої інстанції при призначенні йому покарання не враховано, що він раніше не судимий, на момент скоєння злочину на утриманні мав двох неповнолітніх дітей та є батьком-одинаком. Крім того, на утриманні має стареньку мати в передопераційному стані та брата - інваліда 2 групи, який частково знаходився на його утриманні, та сам з 2013 року знаходився на лікуванні з підозрою на туберкульоз в УІН-3 м. Кривого Рогу.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що у відповідності до вимог ст. ст. 410, 411 КПК України при проведенні досудового слідства, дізнання та розгляду кримінальної справи в суді підлягає доказуванню подія злочину та інші обставини скоєння злочину. У той же час органом досудового слідства, судом першої інстанції ці вимоги не виконані та не спростовані його доводи про те, що він є не співучасником злочину, а свідком.
Також апелянт звертає увагу на те, що судом першої інстанції ігнорувалися всі його клопотання, не були взяті до уваги показання співучасників злочину, які є об`єктивними та правдивими, не був взятий до уваги той факт, що з боку правоохоронних органів на нього був здійснений тиск при відтворенні події злочину.
Крім того, в ході судового слідства не усунені суперечності у показаннях єдиного свідка ОСОБА_18 , який відсутній в обвинувальному акті, а його показання фрагментарні та недостатні для обгрунтування висновків суду.
На думку обвинуваченого, досудове та судове слідство були проведені однобічно та неповно, низка обставин, що мають значення для справи, залишилися нез`ясованими, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 зазначає, що, на його думку, висновки суду про винність його підзахисного у вчиненні інкримінованого злочину ґрунтуються на суперечливих доказах та припущеннях.
Так, суд помилково дійшов висновку про винуватість в скоєнні злочину обвинуваченого ОСОБА_7 тільки з показань свідка ОСОБА_18 , який не був очевидцем вищезазначених подій та лише показав зі слів ОСОБА_7 , що наступного дня після вчинення злочину останній розповідав йому про події, що відбулися, та не зазначав при цьому, що намагався зупинити бійку.
Також суд послався у вироку як на доказ вини ОСОБА_7 на футболку, добровільно видану цим обвинуваченим, на якій наявні помарки коричневого кольору, втім згадана футболка належала ОСОБА_15 , що останній підтвердив у судовому засіданні.
Крім того, суд відкинув низку доказів, а обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_15 у суді дали показання про те, що ОСОБА_7 ніяких ударів потерпілому не наносив а, навпаки, намагався припинити бійку.
На думку апелянта, у зв`язку з наведеними обставинами суд обгрунтував свій висновок про вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину лише показаннями свідка ОСОБА_18 , що не були перевірені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав, проти апеляційних скарг обвинувачених та захисника заперечував;, обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу свого захисника підтримав, проти задоволення апеляційної скарги прокурора не заперечував, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 підтримав; захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , який свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу свого підзахисного підтримав, вирішення інших апеляційних скарг залишив на розсуд суду; обвинуваченого ОСОБА_6 , який свою апеляційну скаргу підтримав, щодо апеляційної скарги прокурора зазначив, що судові витрати мають бути покладені на чотирьох осіб враховуючи ОСОБА_16 , щодо якого матеріали виділені у самостійне провадження, вирішення решти апеляційних скарг залишив на розсуд суду; захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав позицію свого підзахисного; захисника обвинуваченого ОСОБА_15 , який апеляційну скаргу ОСОБА_6 підтримав, вирішення решти апеляційних скарг залишив на розсуд суду; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Аналізуючи доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення. Так, доводи цих апелянтів щодо недоведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину і того, що фактично останній на місці вчинення злочину перебував, втім участі у заподіянні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_17 не приймав, були предметом розгляду суду першої інстанції, який повно, всебічно і неупереджено перевірив їх з дотриманням вимог закону та грунтовно відкинув.
Як було встановлено судом і не оспорюється ОСОБА_7 та його захисником, цей обвинувачений ввечері 03 серпня 2013 р. разом з обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, яку вони знали як ОСОБА_16 , після спільного розпивання спиртних напоїв у кафе, близько 22:30 годин того ж дня разом прибули до будинку АДРЕСА_5 , де перебував потерпілий ОСОБА_17 , і знаходилися там приблизно 20 хвилин, на протязі яких останній був побитий з заподіянням йому тяжких тілесних ушкоджень. Після цього ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, місце події залишили.
Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні щодо фактичних обставин вчинення злочину дав непослідовні показання, а після зміни обвинувального акту визнав себе винним та вказав, що дії, зазначені у зміненому обвинувальному акті, вчиняв, нічого не оспорює, відносно дій інших обвинувачених давати показання не бажає, щоб ОСОБА_7 , бив потерпілого - не бачив, у скоєному кається.
Обвинувачений ОСОБА_15 у судовому засіданні щодо фактичних обставин вчинення злочину дав непослідовні показання, а після зміни обвинувального акту визнав себе винним та вказав, що дії, зазначені у зміненому обвинувальному акті, вчиняв, у скоєному кається.
Свідок ОСОБА_18 , будучи допитаним у судовому засіданні, показав, що 04 серпня 2013 р., прийшовши на подвір`я будинку АДРЕСА_5 , побачив у літній кухні сильно побитого ОСОБА_17 , який не міг розмовляти, тому він став телефонувати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Коли останній приїхав на місце події,то розповів ОСОБА_18 , що напередодні був разом з іншими обвинуваченими у кафе, до якого прийшов ОСОБА_17 і між ними виникла сварка. Коли потерпілий пішов, обвинувачені домовилися "провчити" його, для чого разом пішли до будинку АДРЕСА_5 і ОСОБА_17 побили. У побитті приймали участь всі присутні, в тому числі наносив удари сам ОСОБА_7 , а більше за всіх бив потерпілого ОСОБА_16 . Під час розмови з ОСОБА_18 . ОСОБА_7 переживав за стан здоров`я потерпілого і не казав, що будь-хто з обвинувачених намагався припинити дії інших учасників побиття.
Проаналізувавши ці показання у сукупності з іншими дослідженими доказами, суд першої інстанції обгрунтовано визнав недостовірними показання ОСОБА_7 про те, що він не знав, з якою метою вони спільно з іншими особами йшли до місця перебування ОСОБА_17 , зважаючи на те, що ці показання суперечать таким, що узгоджуються між собою, показанням обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_15 про обставини прибуття на місце події, та показанням свідка ОСОБА_18 про те, що наступного дня після вчинення злочину ОСОБА_7 розповідав йому, як напередодні вони спільно з іншими обвинуваченими вирішили "провчити" потерпілого і для цього пішли разом до місця вчинення злочину.
Також суд першої інстанції обґрунтовано відкинув твердження ОСОБА_7 про те, що він не наносив ударів потерпілому, а також що він та інші обвинувачені намагалися зупинити побиття потерпілого, оскільки вони спростовуються вищезгаданими показаннями свідка ОСОБА_18 .
Крім того, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 в частині, що стосується намагання ОСОБА_15 та ОСОБА_7 зупинити ОСОБА_16 , та відсутність у показаннях цього обвинуваченого відомостей про нанесення ОСОБА_7 ударів потерпілому є недостовірними та спрямовані на пом`якшення відповідальності ОСОБА_15 та ОСОБА_7 .
Є обґрунтованим і висновок суду першої інстанції про те, що відсутність у показаннях обвинуваченого ОСОБА_15 прямих відомостей про нанесення ОСОБА_7 ударів потерпілому не спростовує показання свідка ОСОБА_18 , а показання ОСОБА_15 у цій частині є непослідовними, вони недостовірні і спрямовані на пом`якшення відповідальності ОСОБА_7 .
Вищенаведені висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними і з ними погоджується. З цієї підстави не можуть бути прийняті до уваги посилання апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на неспростованість доводів цього обвинуваченого про те, що він є не співучасником, а свідком злочину, та на безпідставне залишення судом поза увагою показань обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_15 .
З доводами апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника щодо суперечливості, фрагментарності та неперевіреності показань свідка ОСОБА_18 , недостатності їх для обгрунтування обвинувачення, колегія суддів не погоджується, оскільки ці доводи мають характер суб`єктивних оцінок апелянтів. Натомість суд першої інстанції, надаючи перевагу показанням свідка ОСОБА_18 та визнаючи їх достовірними, обгрунтовано виходив з того, що вони є послідовними, узгоджуються з іншими доказами, а цей свідок є об`єктивним та не має підстав оговорювати обвинувачених. Також не було встановлено підстав, з яких ОСОБА_7 міг би оговорювати себе перед ОСОБА_18 .
Посилання ОСОБА_7 на те, що з боку правоохоронних органів на нього був здійснений тиск при відтворенні події злочину, не можуть бути прийняті до уваги зважаючи на те, що як протоколи слідчих експериментів, так і додаткові судово-медичні експертизи, проведені для перевірки отриманих у їх межах відомостей, були відкинуті судом з підстави, передбаченої ч. 4 ст. 95 КПК України, та не використовувалися як докази у справі.
З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів доходить висновку про те, що при визначенні виду та розміру покарання цьому обвинуваченому суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 65 КК України врахував ступень тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином; обставину, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття; обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння; відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що останній раніше не судимий, не працює, не одружений, на момент вчинення злочину мав неповнолітню дитину, страждає на туберкульоз, позитивно характеризується за місцем проживання, має хвору мати та брата-інваліда.
Належним чином оцінивши зазначені обставини у сукупності, суд обгрунтовано та з дотриманням вимог закону призначив ОСОБА_6 покарання відповідно до нижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 121 КК України - сім років позбавлення волі, втім з реальним його відбуванням, що, на думку колегій суддів, відповідає вимогам закону, є справедливим, достатнім та необхідним для виправлення цього обвинуваченого та попередження нових злочинів. Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції з урахуванням суті та наслідків злочинного посягання, особи винного та інших обставин, що відповідно до закону підлягають врахуванню, обгрунтовано не знайшов підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України.
Викладені в апеляційній скарзі цього обвинуваченого доводи не свідчать про несправедливість та надмірну суворість призначеного йому покарання. Так, його щире каяття та зазначені у скарзі відомості про його особу, в тому числі про стан здоров`я та сімейний стан, були відомі суду першої інстанції, про що свідчить посилання на них у мотивувальній частині вироку, а також ці обставини були належним чином враховані при призначенні йому покарання.
Що стосується доводів апелянта про вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірною та аморальною поведінкою потерпілого, то вони не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки дії потерпілого ОСОБА_17 , на які посилається цей обвинувачений, є незначним приводом, неспівмірним з діями самого ОСОБА_6 та інших співучасників злочину. Крім того, як було встановлено судом у вироку та не оспорюється цим обвинуваченим, до місця вчинення злочину він разом з іншими співучасниками прийшов з метою завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_17 , а побиття останнього продовжувалося на протязі 20 хвилин та закінчилося лише після того, як він від отриманих тілесних ушкоджень втратив свідомість, що спростовує доводи ОСОБА_6 про те, що злочин був вчинений ним у стані сильного душевного хвилювання.
Крім того, застосування при призначенні покарання положень ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання, ніж передбачене законом, на чому наполягає у своїй апеляційній скарзі цей обвинувачений, є можливим за наявності кількох (двох або більше) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, втім щодо ОСОБА_6 такої сукупності обставин не вбачається.
З урахуванням наведеного колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги цього обвинуваченого та пом`якшення призначеного йому покарання.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу. Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування було проведено основну та додаткову дактилоскопічну експертизи, витрати на проведення яких, що згідно ст. 118 КПК України належить вважати процесуальними витратами, склали 1.467, 00 грн. (т. 1 а.с. 3/зв). Відповідно до ч. 2 ст. 124, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України суд, ухвалюючи у справі обвинувальний вирок, повинен був вирішити в його резолютивній частині питання про стягнення цих витрат з обвинувачених у рівних частках в доход держави, втім цю вимогу закону не виконав. Таке процесуальне порушення підлягає виправленню шляхом зміни оскаржуваного вироку на підставі п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України зважаючи на те, що стягнення цих сум з обвинувачених не впливає на обсяг обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року - залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора на той самий вирок - задовольнити.
Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України - змінити.
Стягнути з обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 в доход держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 1.467, 00 грн. у рівних частках - по 489, 00 грн. з кожного.
В решті вирок суду - залишити без змін.
Запобіжний захід ОСОБА_6 залишити попередній - тримання під вартою.
Запобіжний захід ОСОБА_7 залишити попередній - тримання під вартою.
Запобіжний захід ОСОБА_15 залишити попередній - тримання під вартою.
На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а особами, що тримаються під вартою, - у той самий строк з моменту вручення їм копії ухвали.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4