Справа № 755/900/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"02" березня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Києва, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , без місця реєстрації, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
в с т а н о в и в:
Судом визнано доведеним, що 19 листопада 2014 року о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , з невстановленою досудовим розслідуванням особою знаходячись неподалік будинку АДРЕСА_2 помітили незнайому їм ОСОБА_5 в руках якої знаходилась сумка, та вступили у попередню змову між собою на відкрите викрадення чужого майна, обравши об`єктом свого злочинного посягання вказану сумку.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, з метою протиправного збагачення ОСОБА_4 з метою обрання місця та обстановки сприятливої для вчинення злочину підійшли до під`їзду будинку АДРЕСА_2 де стояла потерпіла. В момент коли остання хотіла відійти від під`їзду ОСОБА_4 своєю рукою почав утримувати потерпілу ОСОБА_5 , в області шиї, тим самим обмежував її дії, а невстановлена досудовим слідством особа одночасно вирвала з рук потерпілої сумочку, вартістю 100 гривень, гаманець вартістю, 100 гривень, гроші в сумі 1385 гривень, картку киянину та паспорт громадянина на ім`я ОСОБА_5 , та з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд. Після чого ОСОБА_4 намагався з місця вчинення злочину зникнути, але був затриманий потерпілою ОСОБА_5 та свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Своїми умисними діями ОСОБА_4 та невстановлена досудовим розслідуванням особа спричинили потерпілій ОСОБА_5 матеріального збитку на загальну суму 1585 гривень.
Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Так, будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, не визнав повністю, дав покази, в яких вказав, що дійсно 19 листопада 2014 року він із невстановленою досудовим розслідуванням особою знаходилися біля будинку АДРЕСА_2 , однак він особисто жодних дій по відношенню до потерпілої не вчиняв, його вина лише в тому, що він опинився не в той час і не в тому місці. Так, в той день він зустрівся з наглядно знайомим хлопцем, який запропонував його працевлаштуватися в його знайомого, на що він погодився та вони вирушили на співбесіду. Згодом, коли вони перебували біля будинку АДРЕСА_2 , його знайомий попросив набрати номер квартири, він погодився та підійшов до домофону, і в момент коли набирав номер квартири почув позаду себе крик невідомої жінки, коли повернувся, то помітив, як його знайомий почав тікати, а жінка схопивши його, стала кликати на допомогу. Особисто він ніяких злочинних дій щодо потерпілої не вчиняв.
Також, будучи допитаною з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпіла ОСОБА_5 пояснила суду, що19 листопада 2014 року приблизно о 20 годині 00 хвилин пішла в магазин Фора, що розташований в будинку по бульвару Перова, 14 в м. Києві, де придбала необхідні речі та вийшовши із нього пішла в напрямку свого будинку АДРЕСА_2 . Проходячи по доріжці поруч із сусіднім будинком звернула увагу на двох хлопців, які стояли та говорили між собою, ніби кепкували один з одного, вона пройшла повз них та продовжила йти до свого будинку. Дійшовши до свого будинку підійшла до під`їзду та на лавочку, що знаходилась поруч із під`їздом , поставила свою сумку та сумку з продуктами та почала в сумці шукати ключі, щоб відчинити двері. В цей час до дверей підійшли ті двоє чоловіків, яких вона бачила до цього та один з них набирав код на домофоні, однак коли вона побачила, що він набирає номер квартири АДРЕСА_3 , хоча в під`їзді всього 59 квартири, то зрозуміла, що це не мешканці будинку, тож вона взяла сумки в руки та почала відходити від під`їзду, щоб не заходити з ними, і в цей момент почула як один з хлопців щось сказав іншому, це було одне слово, можливо ім`я на, даний час не пам`ятає, тому, що це все було швидко, але вона це сприйняла як загрозу для себе і ніби-то він дав знак другому, та саме в цей час хлопець, який набирав номер на домофоні, притулив свою руку її в область шиї та таким чином обмежив дії, другий хлопець почав виривати у неї з руки сумку, однак вона сильно тримала її до останнього, проте ручки в сумці слабкі і одна з них обірвалась, та хлопець зміг схопити сумку та побігти поміж будинками. Другий хлопець в цей час відпустив її, а саме прийняв свою руку від шиї та також хотів тікати, однак вона одразу наздогнала його і схопила за курточку, він почав вириватись, а вона дуже голосно стала кричати на допомогу не випускаючи його. Потім на її крик на вулицю вибігли сусіди з квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і допомогли затримати даного чоловіка. При цьому, потерпіла переконливо вказала на те, що чоловік якого вони затримали є саме ОСОБА_4 .
В свою чергу, будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що 19.11.2014 року близько 20:20 год., знаходячись в своїй кімнаті, за адресою: АДРЕСА_5 , вікна якої виходять до під`їзду, почув крик жінки, тож вирішив подивитись хто саме кричить та коли виглянув, зрозумів, що це кричить сусідка з кв. АДРЕСА_6 , кличе по допомогу, оскільки біля неї було двох хлопців, одно з них вона тримала, а інший біг від неї в сторону будинків та школи тримаючи в руках сумку. Коли один хлопець побіг, сусідка продовжувала тримати другого, він повідомив батьку та вони у двох вибігли на вулицю, де сусідка продовжувала тримаючи хлопця кликати на допомогу так, як хлопець в неї виривався. Він з батьком схватили його та почали тримати, сусідка яка тримала хлопця, повідомила, що даний хлопець, ще з однією особою забрали в неї сумку з речами, від якої в неї залишилась ручка сумки. В подальшому на місце події прибула міліція, однак подальші події пригадати не в змозі у зв`язку з великим часовим проміжком.
Також, будучи допитаним, у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_10 надав суду аналогічні за змістом покази, що і свідка ОСОБА_6 .
Вказані показання обвинуваченого, потерпілої та свідків суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.
Обставин регламентованих ст. 87 КПК України в ході судового розгляду встановлено не було.
Даних передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України відносно допитаних судом свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх в ході судового розгляду встановлено не було.
В свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.
Протоколом огляду місця події здійсненого з 22 год. 30 хв. по 22 год. 40 хв. 19.11.2014 року, який був проведений слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_11 підтверджується безпосередньо факт настання самої події кримінального правопорушення, його місце та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
Протоколом огляду місця події здійсненого з 22 год. 45 хв. по 23 год. 00 хв. 19.11.2014 року, який був проведений слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_11 в присутності понятих підтверджується безпосередньо факт настання самої події кримінального правопорушення, його місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
При цьому судом у ході судового розгляду порушень вимог ст.ст. 104-106, 234, 237, 233 КПК України не виявлено та стороною захисту не доведено.
Протоколом огляду предметів здійсненого з 10 год. 00 хв. по 10 год. 20 хв. 20.11.2014 року, який був проведений слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_12 в присутності понятих підтверджується безпосередньо факт настання самої події кримінального правопорушення, інші обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема самі предмети злочину.
При цьому судом у ході судового розгляду порушень вимог ст.ст. 104-107, 223, 237 КПК України не виявлено та стороною захисту не доведено.
Відомостями, що містяться у протоколах слідчого експерименту проведеного 15.12.2014 року в період часу з 15 год. 30 хв. по 15 год. 40 хв. слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_13 у присутності потерпілої, понятих та інших учасників підтверджується безпосередньо факт настання самої події кримінального правопорушення, його місце, час ,спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.
При цьому судом у ході судового розгляду порушень вимог ст.ст. 104, 223, 240 КПК України не виявлено та стороною захисту не доведено.
Даними, що містяться у протоколах одночасного допиту осіб, які було здійснено слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_12 в період часу з 01 год. 15 хв. по 02 год. 00 хв. 20.11.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в присутності захисника, та в період між 02 год. 30 хв. та 03 год. 00 хв. того ж дня між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в присутності захисника та ОСОБА_10 , які в частині показань потерпілої ОСОБА_5 , та свідка ОСОБА_6 є послідовними та логічними, узгоджуються з показами наданими у судовому засіданні, обставинами справи та показами свідка ОСОБА_10 , що були досліджені судом, однак викладені у цих протоколах покази ОСОБА_4 є сумнівними в частині їх достовірності та спрямовані стороною захисту на можливість уникнення кримінальної відповідальності, оскільки вони в жодній мірі не узгоджуються з показами потерпілої, свідків та навіть з показами самого ОСОБА_4 , що були надані ним у ході судового розгляду, крім того в різних частинах протирічать, одне одному.
При цьому судом у ході судового розгляду порушень вимог ст.ст. 104, 106, 223, 224 КПК України не виявлено та стороною захисту не доведено.
Вказані документи суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.
Однак, проаналізувавши наданий стороною обвинувачення у якості доказу протокол огляду вилучених речей, який здійснено слідчим СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_13 20.11.2014 року у ОСОБА_4 в присутності понятих та у нього вилучено мобільний телефон Самсунг чорного кольору, сім карту мобільного оператора, запальничку та три шнурки суд вважає допустимим, оскільки він отриманий у порядку встановленому КПК України, однак не є належними доказом, адже він ні прямо, ні не прямо не підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для даного кримінального провадження, а саме вилучені речі є особистими речами обвинуваченого, а не потерпілої, та жодним чином не підвереджують, а ні часу, ні місця, ні способу вчинення вказаного правопорушення.
Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, суду надано не було.
За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом, за обставин, встановлених судом.
Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 : за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має позитивну характеристику за місцем проживання, наявність зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (не працює, не навчається, не одружений, раніше неодноразово судимий), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає не належні соціальні зв`язки; відсутність будь-яких претензій (майнових/моральних) у потерпілої, загалом позицію потерпілої у справі, щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; роль, його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі у межах санкції статті 186 КК України.
Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, спосіб та характер вчинення злочину, та оскільки однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Запобіжний захід ОСОБА_4 як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді тримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 177, 178 КПК України, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.
На підставі ст. 72 КК Українисуд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_4 термін попереднього ув`язнення з 20.11.2014 року по 01.03.2015 року включно.
Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 5(п`яти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді утримання під вартою у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Строк відбування покарання відраховувати з 02.03.2015 року зарахувавши в термін попереднього ув`язнення з 20.11.2014 року по 01.03.2015 року включно.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_1