Справа № 576/1500/15-к
Провадження № 1-кс/576/229/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.07.15 м. Глухів

Слідчий суддя Глухівського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глухів скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, -

встановив:
14.07.2015 р. до Глухівського міськрайонного суду Сумської області надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

В скарзі зазначається, що слідчим СВ Глухівського МВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_5 проводилось розслідування кримінального провадження № 0000673 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. 02.07.2015 р. скаржником отримана постанова, якою це кримінальне провадження закрито.

З даною постановою слідчого адвокат ОСОБА_3 не погоджується і у своїй скарзі зазначає про те, що вона винесена передчасно, доводи викладені у ній не в повній мірі відповідають дійсності, слідчим зроблені невірні правові висновки, а потерпілій спричиняється значна шкода, внаслідок самоправних дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Скаржник зазначає, що за рішенням суду ОСОБА_4 виділено у власність 7/20 приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », площа якого 311 кв.м., а тому їй на праві власності належить 108,8 кв.м., середньо ринкова вартість оренди яких складає 10000 грн. на місяць. Все приміщення до цієї пори зареєстровано за потерпілою. ОСОБА_6 не вчиняв жодних дій щодо виділення (реєстрації) належної йому частки. За логікою, викладеною у постанові слідчого це ОСОБА_6 повинен вчиняти дії щодо виділення йому частки, а вже потім користуватись, а не потерпіла. Тому вважає, що висновок слідчого про те, що потерпіла не виділила в натурі свою частку, а тому неможливо вирішувати питання про незаконність використання приміщення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , є хибним, та не ґрунтується на нормах закону.

Також у скарзі зазначається, що слідчим зроблений невірний висновок щодо показів свідка ОСОБА_9 , який зазначав, що приміщення магазину згідно витягу з реєстру прав власності на 100 % належить потерпілій, тому рішення суду щодо розподілу є підставою для набуття права власності на свою частку ОСОБА_6 , а до такого набуття потерпіла має право користуватись приміщенням магазину самостійно.

З цих підстав просить скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

17.07.2015 р. скаржник надав доповнення до своєї скарги, у яких зазначив додатково про те, що слідчим не було допитано додатково ОСОБА_4 , не усунуто суперечностей, наявні в показах свідків та показах ОСОБА_4 , не перевірено показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з приводу того, на якій підставі вони торгують продавцями у магазині, не встановлено чому сторонні люди, які торгують у магазині ОСОБА_4 не бажають укладати з нею договір оренди, не проведено огляд місця події та очну ставку, слідчий не ознайомив ОСОБА_4 з матеріалами кримінального провадження.

Слідчий та прокурор, будучи повідомленими про час і місце розгляду справи належним чином та заздалегідь, в судове засідання не з`явились, клопотань чи пояснень не подали. За інформацією суду слідчий в даний час перебуває в зоні АТО.

Відповідно до ст. 306 КПК України неявка слідчого і прокурора не перешкоджає розгляду цієї справи, а тому слідчий суддя вирішив розглянути скаргу без участі вказаних осіб та зважаючи й на строки розгляду цієї категорії справ.

Скаржник адвокат ОСОБА_3 просив скаргу задовольнити зважаючи на доводи викладені у скарзі та доповнені до скарги.

Слідчий суддя, вислухавши слідчого та скаржника, дослідивши матеріали справи за скаргою на постанову про закриття кримінального провадження та в наданому об`ємі матеріали кримінального провадження, приходить наступних висновків.

Слідчим суддею встановлено, що 12.07.2014 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за ознаками ст. 356 КК України про те, що протягом 2012-2014 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 всупереч установленому законом порядку вчиняють дії, які оспорюються ОСОБА_4 (а.с. 21).

Слідчим по цьому кримінальному провадженню було визначено ОСОБА_10 , а в подальшому створено групу слідчих до якої увійшли слідчі ОСОБА_10 та ОСОБА_5 старший групи (а.с.24).

Суть заяв ОСОБА_9 , який діяв за довіреністю в інтересах ОСОБА_4 , та самої ОСОБА_4 зводився до того, що ОСОБА_4 належить на праві власності 100 % магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », площею 311 кв.м., що розташований у АДРЕСА_1 . Проте, ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 незаконно заволоділи цим магазином та ведуть у ньому підприємницьку діяльність. Наявність же рішення суду про розподіл майна між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є лише підставою для набуття права власності на частку у приміщенні, а не правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності. У зв`язку з цим ОСОБА_4 вважає себе єдиним власником зазначеного вище приміщення, а особи, які в ньому здійснюють свою комерційну діяльність перешкоджають їй у здійсненні свого права власності та завдають шкоди (а.с.22-23).

Провівши розслідування, допитавши всіх свідків, причетних до даної події, витребувавши всі необхідні документи, які стосувалися права власності на приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », слідчий дійшов висновку про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України (а.с.4-5).

Своє рішення слідчий мотивував тим, що судовими рішеннями було встановлено, що в натурі розподілу часток приміщення магазину між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не відбувалось, а тому вирішення питання про незаконність зайняття приміщення встановити неможливо, а ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на законних підставах діють від імені ОСОБА_6 та наглядають за діяльністю магазину, і в їх діях відсутній склад злочину, передбаченого ст. 356 КК України, оскільки кримінальна відповідальність за цією нормою настає лише тоді, коли особа самовільно, всупереч установленому порядку, вчиняє дії правомірність яких оспорюється і спричиняє значну шкоду інтересам громадянина або власника.

Погоджуючись з висновками слідчого про закриття кримінального провадження за відсутністю складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України, слідчий суддя вважає за необхідне відзначити наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Діяння, яке містить склад передбаченого КК України злочину, повинно мати наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт суб`єктивна сторона.

З об`єктивної сторони злочин характеризується сукупністю таких ознак: 1) самовільним, всупереч встановленому законом порядку, вчиненням будь-яких дій; 2) оспорюваністю правомірності цих дій з боку інших громадян або юридичних осіб; 3) заподіянням такими діями значної шкоди правоохоронюваним інтересам; 4) причинним зв`язком між діями винної особи та значною шкодою.

Самовільне вчинення будь-яких дій це здійснення особою свого дійсного або удаваного права чи вчинення інших дій всупереч встановленому порядку і без законних повноважень.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів кримінального провадження, зокрема з показів самої потерпілої ОСОБА_4 (а.с.25), вбачається, що вона до червня 2012 р. перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 і у 2003 році оформила на себе за договором купівлі-продажу нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 (а.с.26-27), яке використовувалось як магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » нею та її чоловіком ОСОБА_6 .

Відповідно до наявного у матеріалах кримінального провадження рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 22.11.2012 р., зміненого рішенням Апеляційного суду Сумської області від 07.02.2013 р. проведено розподіл спільного майна подружжя та визнано право власності за ОСОБА_4 на 7/20, а за ОСОБА_6 13/20 часток приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 (а.с.31-34).

Також з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 в даний час відбуває покарання у виправному центрі, а ведення свої справ доручив на підставі нотаріально оформлених довіреностей ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (а.с.28,35,36).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 у порядку цивільного судочинства зверталась до суду за захистом своїх порушених цивільних прав з позовом проти ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні магазином « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та примусове звільнення цього приміщення, при цьому у позові вона зазначала ті ж обставини, про які зазначає і у кримінальному провадженні (а.с.29-30).

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26.01.2015 р. та ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13.03.2015 р., які набули статусу остаточних, в задоволенні позовних вимог було відмовлено (а.с.37-41).

Відмовляючи у задоволенні вимог, які за суттю зводяться до тих же, що й заявляються у цьому кримінальному провадженні, суди зазначили: «…після поділу спільного майна подружжя ні позивачка, ні її колишній чоловік не вирішили, шляхом укладення між собою договорів чи вирішення спору судом, питання порядку користування належними їм на праві спільної часткової власності нежитловими приміщеннями магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 або виділу чи поділу цих часток в натурі, а до вирішення цих питань відсутні достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 незаконно використовує вказані нежитлові приміщення. Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо належного ОСОБА_6 нерухомого майна діють як його повноважні представники на підставі вищезгаданих довіреностей. Жодних доказів того, що вони використовують приміщення магазину у своїй особистій підприємницькій діяльності позивач та її представник не надали та не зазначили. За таких обставин місцевий суд вірно не вбачав підстав вважати порушеними права власності позивача та для їх захисту визначеним у позові способом…» (абз. 17-19 ухвали Апеляційного суду Сумської області від 13.03.2015 р.).

При цьому, слідчий суддя підкреслює, що всі доводи, які викладені у цій скарзі, були предметом розгляду у цивільній справі, в тому числі і аргумент скаржника, щодо того, що нібито ОСОБА_4 належить 100 % приміщення магазину і рішення суду про розподіл майна є підставою для набуття права власності на свою частку ОСОБА_6 .

Таким чином, судовими рішеннями встановлено факт законного перебування ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на відповідних правових підставах, а отже і склад злочину, передбачений ст. 356 КК України, відсутній.

Слідчий же, цілком правильно прийнявши до уваги ці судові рішення, з`ясувавши всі обставини щодо володіння і користування приміщенням магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », дійшов цілком правильного висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

Відповідно до ст. 110 КПК України постанова про закриття кримінального провадження має бути вмотивована, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленими матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав та законних інтересів учасників процесу.

Слідчий суддя визнає, що у постанові про закриття кримінального провадження, належним чином зазначені підстави, на яких вона базується, і слідчий, досить чітко та логічно, у своїй постанові відповів на усі запитання та аргументи, які ставились у заяві про вчинення кримінального правопорушення, всебічно, повно та об`єктивно дослідив усі обставини та надав оцінку всім зібраним доказам, а сама ж скарга адвоката ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, не містить якихось конкретних посилань на те, що ж залишилось не з`ясованим з приводу звернення заявника про виявлення факту самоправства.

Що ж стосується викладених у доповненні до скарги тверджень про те що, слідчим не було допитано додатково ОСОБА_4 , не усунуто суперечностей, наявні в показах свідків та показах ОСОБА_4 , не перевірено показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з приводу того, на якій підставі вони торгують продавцями у магазині, не встановлено чому сторонні люди, які торгують у магазині ОСОБА_4 не бажають укладати з нею договір оренди, не проведено огляд місця події та очну ставку, слідчий не ознайомив ОСОБА_4 з матеріалами кримінального провадження, слідчий суддя відзначає наступне.

У п.п. 29, 58 свого рішення по справі «Руїс Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), від 09.12.1994 р. Європейський суд з прав людини відзначив, що «статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. У рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення».

Доводи ж скаржника, викладені у доповненні до скарги, та які він щойно представив перед слідчим суддею, щодо проведення додаткового допиту потерпілої та інших заходів є не суттєвими і жодним чином проведення цих заходів не спростує того факту (який встановлений рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 26.01.2015 р. та ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13.03.2015 р.), що ОСОБА_6 на законних підставах, через своїх представників, здійснює свою діяльність у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 », 13/20 часток якого йому належить на підставі рішення суду про поділ спільного майна подружжя.

Що ж стосується не ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, то слідчий не зобов`язаний у разі прийняття рішення про закриття кримінального провадження викликати потерпілого та знайомити його з матеріалами кримінального провадження. Це є правом потерпілого, при наявності відповідного клопотання знайомитись з матеріалами провадження. Але як вбачається з матеріалів кримінального провадження від потерпілої такого клопотання не надходило.

Таким чином, слідчий суддя, уважно розглянувши твердження скаржника в світлі всіх наявних матеріалів та настільки, наскільки вони охоплювались його компетенцією, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 306, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:
В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , поданої в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого СВ Глухівського МВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_5 від 24.06.2015 р. про закриття кримінального провадження, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1