Справа № 1 la - 20 2007 р. Головуючий у 1 інстанції Попова
Категорія ст. 122 ч.1 КК України Доповідач
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 січня 2007 року. Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської
області в складі: головуючого -
судді Бевза Ю.Л.,

суддів Новицкого Э.Й., Коротченка
В.В., з участю прокурора Головіної Т.А.,

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу по апеляції засудженого
ОСОБА_1на вирок Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 жовтня 2006 року.

Цим
вироком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, з середньою освітою,
одруженого, маючого на утримані малолітню дитину, не працюючого, проживаючого в
АДРЕСА_1, не маючого судимостей, засуджено по ст. 122 ч.1 КК України до 2 років
позбавлення волі.

ОСОБА_1визнано винним та засуджено за те, що він 24 грудня 2005 року, близько 15 години, в
ІНФОРМАЦІЯ_3, під час сварки та бійки умисно спричинив ОСОБА_2. середньої
тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 10 ребра з права,
крововиливів, забоїв, ссадин
в області голови.

По суті апеляції засуджений ОСОБА_1. просить скасувати
вирок суду у зв'язку з тим, що він відбирав
рушницю у ОСОБА_3, який раніше 19.12. 2003 року
спричинив йому тілесні ушкодження, а потерпілий ОСОБА_2 вдарив його один
раз в обличчя.

Заслухавши доповідача, засудженого
ОСОБА_1., який підтримав свою апеляцію, думку
прокурора, яка вважала апеляцію безпідставною, перевіривши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

При розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_1. свою
вину у вчиненні злочину визнав частково і
пояснював, що 15.12.2005 року на АДРЕСА_1 він
разом з ОСОБА_4 зустріли автомобіль, який
зупинився біля них. З автомобіля вийшов ОСОБА_3., який погрожував йому
рушницею, через що він з ОСОБА_4 почали відбирати у ОСОБА_3. рушницю. В цей
час. підбіг ОСОБА_2. і вдарив його рукою у потилицю, він відібрав у ОСОБА_3
рушницю, якою вдарив ОСОБА_2. в обличчя, від чого той впав. Він ще один раз вдарив потерпілого рушницею в обличчя і
один раз ногою по тулубу. Вважає, що

2

він захищався від ОСОБА_2 і від його удару у потерпілого
не міг виникнути перелом ребра.

Крім часткового визнання своєї вини ОСОБА_1. його
вина у вчиненні злочину, за який його засуджено, повністю
підтверджується зібраними по справі та дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Потерпілий ОСОБА_2. давав пояснення
про те, що 24.12.2005 року разом зОСОБА_3 та ОСОБА_5 на
його автомобілі їхали АДРЕСА_1 для того, щоб застрелити бродячу
собаку. Коли вони зупинились і ОСОБА_3
вийшов з рушницею з автомобіля, до них підбігли ОСОБА_4 та ОСОБА_1, які почали бити ОСОБА_3. Він вийшов з автомобіля і
хотів забрати у ОСОБА_1 свою рушницю, але ОСОБА_1 вдарив
його прикладом рушниці у обличчя, від чого він впав. Коли він
лежав на землі, то ОСОБА_1 повторно вдарив його прикладом рушниці в обличчя та вдарив його ногою в область ребер, він особисто
ОСОБА_1 не бив.

Аналогічні показання в судовому
засіданні давали свідки ОСОБА_3. та ОСОБА_5

Свідки ОСОБА_1. та ОСОБА_4
пояснювали, що не бачили як ОСОБА_1. бив потерпілого.

Свідок ОСОБА_6. суду пояснив, що 24.12.2005 року бачив, що ОСОБА_1. та ОСОБА_4 когось били на вулиці, але він не бачив кого саме.

Експерт ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснив, що тілесні ушкодження, які були у потерпілого, не могли
виникнути при падінні з висоти свого росту.

Крім того, вина
ОСОБА_1підтверджуються доказами, які містяться в протоколі огляду місця події в ході якого ОСОБА_1. видав мисливську
рушницю та 6 набоїв до неї, протоколі огляду
рушниці та набоїв, висновках судово-медичної експертизи про те, що у ОСОБА_2. мали місце середньої тяжкості тілесні
ушкодження, протоколах відтворення обстановки та обставин
події за участю потерпілого та ОСОБА_1.

Суд, дослідивши докази по справі,
давши критичну оцінку поясненням ОСОБА_1та ОСОБА_4,
правильно дійшов до висновку про винність ОСОБА_1у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 122
ч.1 КК України.

Призначаючи покарання суд в повній
мірі врахував, що ОСОБА_1. має на утриманні неповнолітню дитину, але
негативно характеризується, вчинив умисний злочин середньої тяжкості, тому колегія суддів не знаходить підстав для
пом'якшення призначеного ОСОБА_1. покарання.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1залишити
без задоволення, а вирок

Знам'янського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 10 жовтня 2006 року

відносно ОСОБА_1 - без змін.