УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,
суддів ОСОБА_7 і ОСОБА_8,

розглянувши в судовому засіданні 17 квітня 2015 року в м. Києві касаційну скаргою прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Києва від

2 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 лютого 2015 року щодо ОСОБА_4,

в с т а н о в и в:

Зазначеним вироком суду

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянку України, неодноразово судиму, останній раз - вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 серпня 2011 року за ч. 2 ст. 190 та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 6 місяців. Постановою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 7 серпня 2013 року, звільнено умовно-достроково 14 серпня 2013 року на невідбутий строк 2 роки 2 місяці 7 днів.

засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна.

Згідно ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 серпня 2011 року та ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді позбавлені волі на строк 4 роки і 6 місяців без конфіскації майна.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_4 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 17 травня 2014 року близько 1 години 30 хвилин, біля кінцевої зупинки тролейбуса № 37 по вулиці Кіото, 8 в м. Києві, повторно незаконно заволоділа автомобілем ВАЗ 21013, номерний знак НОМЕР_1, що належав ОСОБА_5, чим заподіяла потерпілому шкоду на суму 8 312, 10 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2015 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень у зв'язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через м'якість та призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Зазначає, про безпідставність застосування судом ст. 69 КК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені копії судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення скарги та вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.

Доводи касаційної скарги, що суд без достатніх підстав призначив засудженій покарання із застосуванням ст. 69 КК України, колегія суддів вважає надуманими.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК України та роз'яснень, що містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року (з внесеними змінами Постановою Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12.06.2009 року) «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м'якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов'язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом'якшення покарання.

Судом при призначенні покарання ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 65 КК України враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані щодо особи засудженої та пом'якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття, відсутність тяжких наслідків, молодий вік, думку потерпілого ОСОБА_5, який матеріальних претензій до засудженої не має та просив суворо її не карати. Ці пом'якшуючі покарання обставини суд обґрунтовано визнав такими, що істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, і дійшов вірного висновку про можливість призначення засудженій основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Основної частини цього Кодексу. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України вмотивовано та відповідає вимогам ст. 65 КК України. Призначене покарання є справедливим та достатнім, а тому відсутні підстави для скасування судового рішення внаслідок м'якості призначеного

ОСОБА_4 покарання.

Перевіркою судових рішень встановлено, що апеляційний суд, при розгляді апеляції прокурора, дійшов обґрунтованого висновку про залишення вироку без зміни.

За таких обставин, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та вважає, що у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 434-436 КПК України суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 2 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 лютого 2015 року щодо ОСОБА_4.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8