Дата документу Справа № 319/1234/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №319/1234/14-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/696/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000675 від 14 жовтня 2014 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Розівка Розівського району Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
25 лютого 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29 січня 2015 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не застосовано. Початок строку відбування покарання постановлено рахувати з моменту його фактичного затримання. Постановлено стягнути з ОСОБА_6 : на користь потерпілої ОСОБА_8 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином, 1350 грн., моральної шкоди 5 000 грн.; в дохід держави, в рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз у кримінальному провадженні, - 1031,94 грн. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , посилаючись на тяжкий матеріальний стан, відсутність роботи, наявність у нього на утриманні цивільної дружини, дитини та батька, який хворіє, просить не позбавляти його волі.

З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 12 жовтня 2014 року приблизно о 09-00 годині, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно та з корисливих мотивів, зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , та знаходячись на вказаній території, через тріснуте скло вікна побачив, що в кімнаті будинку знаходиться побутовий лінолеум. Після чого, ОСОБА_6 руками витягнув гвіздки та скло з вікна, і через утворений отвір проник всередину будинку, звідки таємно вчинив крадіжку побутового лінолеуму, тим самим заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 1013,40 грн.

Крім того, 18 жовтня 2014 року приблизно об 11-00 годині, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно та з корисливих мотивів, через розбите вікно проник до будівлі ПСП АФ Таврія, розташованої за адресою: Запорізька область, Куйбишевський район, смт.Куйбишеве, вул.Шкільна, 4, та знаходячись у вказаній будівлі, шляхом злому вхідних дверей, проник до кабінету бухгалтерії, звідки з ящику столу викрав майно, яке належить ОСОБА_8 , тим самим заподіяв останній матеріальну шкоду на загальну суму 3177,13 грн.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, і наполягав на законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень зазначених у вироку, засновані на доказах досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєні ним кримінальні правопорушення. При цьому суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєних злочинів, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав в повному обсязі, щиросердо розкаявся, має постійне місце проживання, де характеризується посередньо, проте він раніше неодноразово судимий, офіційно не працевлаштований, та на обліку у центрі зайнятості не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав його щире каяття. Обставинами, що обтяжує покарання, суд визнав повторність та рецидив злочинів.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у межах санкції ч.3 ст.185 КК України. Призначене покарання є мінімальним, яке визначено у санкції вказаної частини статті.

На думку колегії суддів, доводи викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, правильність вищевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування або зміну вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 29 січня 2015 року щодо останнього за ч.3 ст.185 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_2