УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,
суддів за участю прокурора при секретарі ОСОБА_9 і ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,

розглянувши в судовому засіданні 25 червня 2015 року в м. Києві кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 6 січня 2015 року

ОСОБА_6,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз - вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 4 лютого 2013 року за ч. 2 ст. 190 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2014 року скасовано вказаний вирок в частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням та направлено його для відбуття покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2014 року ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2014 року скасовано та матеріали подання КВІ щодо ОСОБА_6 направлено на новий судовий розгляд,

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки і 6 місяців.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком і ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки і 9 місяців.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 29 вересня 2014 року близько 23 години, знаходячись в приміщенні торгівельного кіоску, розташованого біля будинку по АДРЕСА_1, повторно, відкрито заволодів майном ОСОБА_7, спричинивши потерпілій шкоду на суму 466, 67 грн.

За апеляцією прокурора вирок місцевого суду в частині призначення покарання скасовано Апеляційним судом Дніпропетровської області та постановлено свій вирок від 16 березня 2015 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком і ОСОБА_6 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки і 1 день.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 порушує питання про скасування вироку апеляційного суду у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі винного через суворість та залишення без зміни вироку місцевого суду. Вважає, що апеляційним судом безпідставно скасовано вирок місцевого суду та зазначає про підстави для застосування щодо нього ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, перевіривши кримінальне провадження та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій, в касаційній скарзі засудженого не заперечується.

Доводи засудженого про безпідставність скасування вироку місцевого суду та призначення йому апеляційним судом надмірно суворого покарання, не заслуговують на увагу.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу винного, й навів у вироку переконливі мотиви прийнятого рішення в частині скасування призначеного засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Зокрема, апеляційний суд взяв до уваги, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів та знову вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким. Окрім того, був звільнений від відбування покарання умовно-достроково та новий злочин учинив у період іспитового строку.

Також апеляційним судом ураховано щире каяття засудженого, активне сприяння розкриттю злочину та стан його здоров'я.

Із урахуванням зазначених даних у їх сукупності апеляційний суд призначив ОСОБА_6 покарання у мінімальній межі санкції, передбаченої ч. 2 ст. 186 КК України. Призначене покарання за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Ураховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 та скасування чи зміни вироку апеляційного суду щодо нього.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 434, 436 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2015 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10