АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0004320, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 жовтня 2014 року за апеляційною скаргою прокурора Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року, ухвалений щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Нікополь Дніпропетровської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватою та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки. На підставі ст.104 КК України ОСОБА_6 звільнена від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на один рік шість місяців та на неї покладені певні обов`язки, визначені ст.76 КК України.
В поданій апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та доповнити у резолютивній частині вироку посилання на ст. 75 КК України при звільненні ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням, в іншій частині вирок суду залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 , 20 жовтня 2014 року, приблизно о 20 годині 50 хвилин разом з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка не є суб`єктом кримінального правопорушення, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, знаходячись в районі будинку АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, який вразився у взаємних образах з неповнолітніми ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , з метою відкритого викрадення майна, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 нанесли ногами і руками декілька ударів по ногам та тулубу потерпілої ОСОБА_11 , спричинивши тим самим легкі тілесні ушкодження, тобто застосували насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої. Подавивши тим самим супротив потерпілої ОСОБА_12 , ОСОБА_6 відкрито, умисно, з корисливих мотивів заволоділа кофтою потерпілої ОСОБА_13 , вартістю 229 грн., яка належить ОСОБА_14 . Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 , утримувала подругу потерпілої ОСОБА_10 , а ОСОБА_6 відкрито, умисно, із корисливих мотивів, викрала з кишені ОСОБА_10 мобільний телефон «LG Е45», вартістю 1969 грн., який належить ОСОБА_14 ,чим заподіяли матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_14 на суму 2198 грн., після чого з місця скоєння злочину втекли, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив вирок суду змінити, призначити покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст. 75 КК України, проаналізувавши доводи, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні, перевіривши матеріали провадження в межах скарги, обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої, правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 186 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на зібраних у і досліджених в судовому засіданні доказах, та ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, тому перегляду в апеляційному порядку не підлягають.

При призначенні покарання неповнолітній обвинуваченій ОСОБА_6 , у відповідності з вимогами ст. ст. 50, 65 КК України, суд врахував тяжкість вчиненого нею злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, відомості про її особу, всі обставини у кримінальному провадженні, та правильно дійшов висновку про те, що до неї може бути застосовано положення ст. ст. 104, 76 КК України і вона може бути звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Разом з тим, доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність заслуговують на увагу з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону суд першої інстанції виконав не належним чином.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, передбаченими ст. 65 КК, суд призначає покарання, зокрема, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Відповідо до ч. 1 ст. 104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до ст. ст. 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України вбачається, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно правових позицій, викладених в п. 9. Постанови Пленум Верховного Суду України, від 24.10.2003, № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", неповнолітній може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням лише в разі засудження його до арешту або позбавлення волі (ч. 2 ст. 104 КК). При звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на статтю 75 КК України, а щодо неповнолітньої особи - ще й на статтю 104 КК України як на підстави для прийняття такого рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок в частині призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_6 підлягає зміні, у зв`язку з тим, що при призначенні покарання, суд, звільнивши її від відбування покарання з випробуванням, помилково не послався на ст. 75 КК України, якої встановлені загальні засади звільнення від відбування покарання, тобто неправильно застосував кримінальний закон, а тому не може бути в цій частині визнаний законним та обґрунтованим.

При вказаних обставинах колегія суддів дійшла висновку, що в резолютивній частини вироку суду слід зазначити про застосування щодо ОСОБА_6 вимог ст. 75 КК України, призначивши їй покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. При цьому, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_6 слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік 6 місяців з покладанням, у відповідності до ст. 76 КК України, на неї обов`язків повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та навчання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу цього органу.

З урахуванням наведеного, вирок суду підлягає зміні згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а апеляційна скарга прокурора - задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області - задовольнити.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 березня 2015 року змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженою за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік шість місяців.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та навчання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу цього органу.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4