Олевський районний суд Житомирської
Справа № 1-207/11
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2011 року
м. Олевськ

Олевський районний
суд Житомирської області у складі:

головуючого
судді Волощука В.В.

при
секретарі Федорчук О.В.

з
участю:

прокурора Вінійчук Я.М.

потерпілого ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Олевську
кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця
м.Кременець Тернопільської області,
українця, громадянина України, освіта
неповна вища, одруженого, на утриманні
одна неповнолітня дитина, працюючого
директором ТОВ «Скіф», проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1, не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1
ст.172 КК України, -

В С Т
А Н О В И В :

ОСОБА_2, будучи службовою особою, а саме
директором Товариства з обмеженою
відповідальністю «Скіф», здійснюючи
свою діяльність на підставі статуту
ТОВ «Скіф», затвердженого зборами
засновників, протокол № 1 від 12.04.2000
року, зареєстрованого Олевською
районною державною адміністрацією
Житомирської області 21.04.2000 року,
являючись особою на яку покладений
обов'язок дотримання трудового
законодавства, в порушення вимог
ст.ст.21, 24, 24-1 Кодексу законів про працю
України, ст.30 Закону України «Про
оплату праці»не уклав трудовий договір
у письмовій формі з найманим
працівником ОСОБА_1, у встановлений
законом термін не зареєстрував
фактичні трудові відносини у державній
службі зайнятості, тобто вчинив грубе
порушення законодавства про працю.

Так з метою забезпечення здійснення
виробничої діяльності ТОВ
«Скіф»ОСОБА_2, в період з серпня місяця
2008 року по квітень місяць 2009 року
використовував найману працю
працівника ОСОБА_1, проте ОСОБА_2, будучи
директором ТОВ «Скіф», в порушення
ст.ст.21, 24, 24-1 Кодексу законів про працю
України умисно не уклав з ОСОБА_1,
трудовий договір у письмовій формі.
Таким чином ОСОБА_2, використовував
найману працю без належного оформлення
трудових відносин, чим обмежив трудові
права працівника та грубо порушив
законодавство про працю, а саме в
результаті відсутності укладеного,
належним чином оформленого та
зареєстрованого трудового договору з
ОСОБА_1, останній втратив весь обсяг
прав працівників, що надані та
забезпечуються державою, тобто право
на пенсійне забезпечення за стажем
роботи, право на відпустки, право на
відшкодування шкоди, заподіяної на
виробництві, право на
загальнообов'язкове соціальне
страхування тощо. Крім того
відсутність укладеного та належним
чином оформленого трудового договору з
ОСОБА_1, потягло за собою нездійснення
директором ТОВ «Скіф»ОСОБА_2,
відповідних виплат та нарахувань до
державного та місцевого бюджетів,
фондів.

Підсудний ОСОБА_2, у судовому засіданні
свою винуватість у пред'явленому
обвинуваченні визнав повністю. В ході
судового слідства надав показання по
суті вчиненого ним злочину,
підтвердивши те, що дійсно він з метою
забезпечення здійснення виробничої
діяльності ТОВ «Скіф»в період з серпня
місяця 2008 року по квітень місяць 2009
року використовував найману працю
працівника ОСОБА_1, але будучи
службовою особою - директором
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Скіф», в порушення
ст.ст.21, 24, 24-1 Кодексу законів про працю
України трудовий договір з ОСОБА_1, у
письмовій формі не укладав у зв'язку із
тяжким фінансовим станом ТОВ «Скіф»та
економічною кризою у державі. У
вчиненому щиро кається та просить суд
не застосовувати до нього суворий вид
та міру кримінального покарання.

Допитаний у судовому засіданні
потерпілий ОСОБА_1, надав суду
показання ствердивши при цьому те, що
дійсно він в період з серпня місяця 2008
року по квітень місяць 2009 року працював
кочегаром та охоронцем в ТОВ «Скіф»,
директором якого є ОСОБА_2, проте
останній будучи директором
зазначеного товариства не уклав з ним
трудовий договір у письмовій формі,
записів у трудову книжку не заносив,
наказу про прийняття на роботу не
видавав. За виконану роботу заробітну
плату ОСОБА_2, виплачував йому особисто
в руки, без будь-якої документації. На
час розгляду справи заборговану
заробітну плату йому виплачено ОСОБА_2,
повністю і претензій до останнього він
не має. Щодо виду та міри кримінального
покарання ОСОБА_2, посилається на
розсуд суду.

Враховуючи те, що підсудний ОСОБА_2,
повністю визнав свою винність у
вчиненні інкримінованого йому злочину
та враховуючи також те, що учасниками
судового розгляду не оспорюються
фактичні обставини справи та було
встановлено, що підсудний правильно
розуміє зміст цих обставин і у зв'язку з
чим у суду відсутні сумніви щодо
добровільності та істинності його
позицій, а тому вислухавши думку
учасників судового процесу та
роз'яснивши їм положення ст.299 КПК
України, суд визнає недоцільним
дослідження інших доказів по справі.

Таким чином, аналізуючи всі зібрані по
справі докази, у їх сукупності, а саме:
показання потерпілого ОСОБА_1; протокол
очної ставки, проведеної між
потерпілим ОСОБА_1, та свідком
ОСОБА_3/а.с.201/; протокол очної ставки,
проведеної між потерпілим ОСОБА_1, та
свідком ОСОБА_2/а.с.202/, протокол очної
ставки, проведеної між свідком ОСОБА_4,
та свідком ОСОБА_2/а.с.207/; акт перевірки
Територіальної державної інспекції
праці Житомирської області № 06-14-028/1374
від 22.10.2010 року/а.с.176-177/; інформацію
управління Пенсійного фонду України в
Олевському районі Житомирської
області відповідно до якої в базі даних
персоніфікованого обліку відомості за
період з 01.08.2008 року по березень місяць
2010 року відносно ОСОБА_1,
відсутні./а.с.39-111,204/; інформацію ДПІ в
Олевському районі Житомирської
області, щодо відсутності нарахування
доходів за період з 2008 року по 2010 рік на
працівника ОСОБА_1/а.с.127-141/, суд вважає,
що винність підсудного ОСОБА_2,
повністю та об'єктивно знайшла своє
підтвердження в ході судового
засідання.

Дії підсудного ОСОБА_2, суд
кваліфікує за ч.1 ст.172 КК України,
оскільки він своїми умисними діями
вчинив грубе порушення законодавства
про працю.

Призначаючи покарання підсудному
ОСОБА_2, у відповідності до ст.65 КК
України, суд призначає покарання у
межах, установлених у санкції статті
Особливої частини цього Кодексу, що
передбачає відповідальність за
вчинений злочин, відповідно до
положень Загальної частини цього
Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості
вчиненого ним злочину, особу винного та
обставини, що пом'якшують та обтяжують
покарання підсудного.

Обставини, які пом'якшують покарання
підсудного ОСОБА_2, відповідно до ст.66
КК України, судом визнаються, як щире
каяття у вчиненому злочині.

Обставини, які обтяжують
покарання підсудного ОСОБА_2,
відповідно до ст.67 КК України, судом не
встановлено.

Визначаючи міру і вид покарання
підсудному ОСОБА_2, суд враховує також і
те, що він по місцю проживання
характеризується позитивно, його вік
та його ставлення до вчиненого злочину,
не судимий раніше, має на утриманні
одну неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_5,
визнав свою винність у вчиненому
злочині у судовому засіданні,
обставини вчинення злочину, який є
злочином невеликої тяжкості і у зв'язку
з чим приходить до висновку про
можливість призначення підсудному
ОСОБА_2, кримінального покарання в
мінімальних межах, зазначених в
санкції частини статті за якою ОСОБА_2,
притягується до кримінальної
відповідальності.

Судові витрати та речові докази по
справі відсутні.

На підставі наведенного та керуючись
ст. ст.323, 324 КПК України, суд -

З А С У Д И
В :

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні
злочину, передбаченого ч.1 ст.172 КК
України та призначити покарання у виді
штрафу в розміри 510 (п'ятсот десять)
гривень.

Запобіжний захід до набрання вироком
законної сили засудженому ОСОБА_2,
змінити з зобов'язання про явку на
підписку про невиїзд з місця
проживання.

Вирок може бути оскарженим до
Апеляційного суду Житомирської
області, через Олевський районний суд
Житомирської області протягом 15 діб з
моменту його проголошення.

Суддя: В. В. Волощук