Справа № 605/210/15-к
ВИРОК
Іменем України
Обвинувачений ОСОБА_4 таємно викрав чуже майно (вчинив крадіжку) за таких обставин.
26 січня 2015 року у вечірню пору доби, точної години досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_4 перебував у приміщенні млина, що в АДРЕСА_2 помітив у приміщенні, даного будинку, металічні запчастини , що належить ТзОВ « Завалівське». В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме двох металевих валів та металеву тумбу. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно та з корисливих мотивів, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, та його дії не будуть помічені викрав майно, а саме: двох металевих валів та металеву тумбу на загальну суму 330 грн. Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, чим спричинив ТзОВ «Завалівське « матеріальну шкоду на суму 330 гривень.
У такий спосіб, ОСОБА_4 своїми умисними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.
В ході досудового розслідування кримінального провадження, 20 квітня 2015 року між представником потерпілого ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 було укладено угоду про примирення. Із змісту якої вбачається, що сторони визначили істотні для кримінального провадження обставини; констатовано факт примирення між представником потерпілого та підозрюваним, а також повне відшкодування заподіяної ТзОВ « Завалівське» матеріальної шкоди; узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України; зрозумілі та роз`яснені наслідки невиконання угоди.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав укладену угоду про примирення, визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та просив суд затвердити укладену між ним та представником потерпілого угоду про примирення, пояснивши, що наслідки затвердження даної угоди йому відомі.
Представник потерпілого ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні зазначив, що він підтримує угоду про примирення, укладену між ним та ОСОБА_4 , а також вказав, що претензій до обвинуваченого ні морального, ні матеріального характеру немає. Зі ст. 473 КПК України ознайомлений, наслідки угоди йому зрозумілі. Угода укладена ним добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь яких інших обставин, ніж ті що передбачені в угоді.
Прокурор вважає можливим затвердження угоди про примирення в підготовчому судовому засіданні, як такої, що відповідає вимогам КПК України тапідтримала позицію обвинуваченого та представника потерпілого щодо затвердження угоди про примирення.
Суд в даному випадку не перевіряє фактичні обставини, вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, так як і не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про примирення.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено угоду про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у таємному викрадені чужого майна (крадіжці), та його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України. Згідно з положеннями ст. 12 КК України, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 відносяться до злочинів середньої тяжкості.
При цьому судом відповідно до вимог ч. 5 ст. 474 КПК України з`ясовано, що обвинувачений визнає вину в обсязі підозри, а також цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Обвинувачений розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.
Суд переконався, що укладення угоди про примирення між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а тому у суду не виникає необхідності витребувати документи, а також викликати в судове засідання інших осіб та опитувати їх для з`ясування добровільності укладеної угоди. Укладення угоди є правомірним, та таким, що відповідає інтересам потерпілого, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Також судом встановлено, що покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень КК України. Узгоджена сторонами міра покарання передбачена в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України та відповідає загальній меті призначення кримінального покарання, визначена з урахуванням характеру та тяжкості вчиненого злочину ОСОБА_4 , даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання, та є достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.
Таким чином, перевіривши угоду про примирення між представником потерпілого ТзОВ «Завалівське «, ОСОБА_6 та (підозрюваним) обвинуваченим ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що умови угоди: не суперечать вимогам кримінально-процесуального кодексу України та кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи сторін та інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості, відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань, сторони дійсно примирились, що підтверджено в судовому засіданні, і як вбачаться з матеріалів кримінального провадження та погодили вид покарання.
Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне затвердити угоду про примирення, яка укладена, на досудовому розслідуванні кримінального провадження, 20 квітня 2015 року між представником потерпілого ТзОВ «Завалівське «- ОСОБА_6 , з одного боку, та (підозрюваним) обвинуваченим ОСОБА_4 , з іншого боку, на підставі ст.ст. 468, 469, 471 КПК України та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджену сторонами міру покарання у виді штрафу в розмірі п`ятьдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян
Узгоджене сторонами покарання за своїм видом та мірою повністю відповідає характеру, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вирішуючи питання про призначення підозрюваним узгодженої міри покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Таким чином, суд вважає, що затвердження вказаної угоди про примирення відповідає вимогам закону та інтересам сторін кримінального провадження і відносно обвинуваченого ОСОБА_4 судом постановляється обвинувальний вирок та призначається міра покарання, визначена сторонами в угоді у виді штрафу в розмірі п`ятьдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Запобіжний захід у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 в ході досудового розслідування не обирався. Під час судового провадження клопотання від прокурора про застосування запобіжного заходу не надходило
Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні. Речові докази прокурором не заявлялись.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. ст. 368-371, ч. 2, ст. 373, ст. ст. 374-376, п. 1 ч. 1 ст. 468, ст.ст. 471, 474, 475 КПК України, ч. 1 ст. 185, КК України, суд -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу в розмірі п`ятьдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Цивільний позов не пред`являвся. Речові докази відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Тернопільської області через Підгаєцький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Згідно ст.376 ч.6 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий: підпис ОСОБА_1