Справа 11-
Головуючий у 1 інстанції Валевач М. М.
Доповідач Антипець В. М.
року колегія суддів судової
палати в кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі
головуючого - судді Навозенко Л.
суддів: Антипець В. М. Козака В. І.
з участю прокурора Сороки Г. В.
захисників - адвокатів ОСОБА_1.,
засуджених ОСОБА_3. та ОСОБА_4.
Розглянула у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові кримінальну справу за апеляціями захисника - адвоката ОСОБА_1. в
інтересах ОСОБА_3., засудженого ОСОБА_4
та його захисника - адвоката ОСОБА_2.
на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від
11 березня 2008 року,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. Чернігова.
громадянин України, одружений, має сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, з вищою освітою, житель
АДРЕСА_1, раніше не судимий.
Засуджений: за ст. 189 ч. 1 КК України на 2 роки
позбавлення волі; за ст.186 ч. 2 КК України на
4 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено чотири роки позбавлення волі.
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець м. Кентау,
Чимкентської області, Республіки Казахстан, громадянин України, одружений,
інвалід 2 групи, з середньо-технічною освітою, проживаючий в АДРЕСА_2, який 05. 04. 2007 року
був засуджений Новозаводським районним судом м. Чернігова за ст. ст. 307 ч. 2, 309 ч. 2, 70 КК України
на п'ять років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки.
Засуджений : за ст. 186 ч. 2 КК України із
застосуванням ст. 69 КК України на 2 роки позбавлення волі; за ст. 122 ч. 1 КК
України на 1 рік позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено 2 роки позбавлення волі.
Вирок Новозаводського районного суду від 05. 04.
2007 року, яким ОСОБА_3 засуджений за ст. ст. 307 ч. 2, 309 ч. 2, 70 КК
України на п'ять років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,
виконується самостійно.

Питання речових доказів вирішене у відповідності до
вимог ст. 81 КПК України.

Суд стягнув із засуджених судові витрати на користь
держави : з ОСОБА_4. - 87 гр. 18 коп.,
із ОСОБА_3. - 29 гр. 06 коп.

В задоволенні позовних вимог потерпілого ОСОБА_6.
відмовлено.

Як встановив суд, в період з 2 лютого по 9 лютого
2007 року, ОСОБА_4 з погрозою застосування насильства щодо ОСОБА_7.,
вимагав у того передачі йому 1 600 гривень.

Так, 02. 02. 2007 року, у вечірній час, ОСОБА_4,
перебуваючи поблизу зупинки громадського транспорту „Площа перемоги”, що в м. Чернігові по вул. Щорса, з
метою вимагання грошей в сумі 1600 гривень. висловив погрозу застосування
насильства щодо ОСОБА_7., який сприйнявши погрозу як реальну, передав ОСОБА_4.
суму 70 гривень.

Після цього, 09. 02. 2007 року, в денний час, ОСОБА_4, перебуваючи поблизу банку „Аваль”, в
м. Чернігові на проспекті Перемоги, з метою отримання грошей в сумі 1600
гривень, знову погрожував ОСОБА_7. застосуванням насильства та вимагав передачі
грошей, проте був затриманий
працівниками міліції.

03. 02. 2007 року, у вечірній час, в АДРЕСА_3, поблизу дитячого садочка № 68, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_3.
напали на потерпілого ОСОБА_6., якого ОСОБА_4 ударив кулаком по голові,
завдавши фізичного болю, та відкрито
викрав мобільний телефон „Нокіа-7650”
вартістю 660 грн. з сім-картою мобільного оператора „Лайф” вартістю 20 грн., на
рахунку якого було 10 грн., а всього заподіяно шкоди на суму 690 гривень.

Далі, в той же день та час, ОСОБА_3, будучи в стані
алкогольного сп'яніння, не маючи умислу на викрадення чужого майна, ударив
ногою по лівій руці потерпілого ОСОБА_6., заподіявши тому середнього ступеня
тяжкості тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої променевої кістки в
типовому місці.

05. 02. 2007 року, ОСОБА_4, перебуваючи в під'їзді
АДРЕСА_4, з метою відкритого викрадення чужого майна, притиснув неповнолітнього ОСОБА_8. до стінки, застосувавши насильство,
яке не є небезпечним для життя та здоров'я останнього, після чого вирвав з рук потерпілого мобільний
телефон „Сіменс- С -65” , вартістю 450 грн., із сім-картою оператора мобільного
зв'язку „Київстар”, вартістю 20 грн., шнурком від мобільного телефону, вартістю
10грн., заподіявши шкоди ОСОБА_9. на суму 480 грн.

05. 02. 2007 року, ОСОБА_4, у вечірній час,
перебуваючи на вул. Станіславського у м. Чернігові, ривком руки, відкрито
викрав телефон „ Нокіа-6101”
вартістю 840 грн.75 коп., із сім-картою
оператора мобільного зв'язку „Діджус”, вартістю 30 грн., на рахунку якого було
6 грн., а всього пограбував потерпілу ОСОБА_10. на суму 876 грн. 75 коп.

В апеляції захисник - адвокат ОСОБА_2. в інтересах засудженого
ОСОБА_4. просить вирок суду в частині засудження її підзахисного за ст. 189 ч. 1 КК України скасувати, а
провадження в справі закрити за
відсутністю в його діях складу злочину - вимагання; за пограбування потерпілих
просить пом'якшити покарання, призначивши покарання. не пов'язане з
позбавленням волі.

Свої доводи вона обґрунтовує тим, що ОСОБА_4
займався перевезенням пасажирів на власному автомобілі. Внаслідок ДТП, яке
сталося 20. 12. 2006 року з вини водія ОСОБА_7., ОСОБА_4 втратив роботу,
одержав травму обличчя та переніс операцію на носі, його автомобіль отримав
механічні пошкодження.

Перша зустріч,
2 лютого 2007 року, між ОСОБА_4.
та ОСОБА_7., не була пов'язана з
вимаганням, навпаки, вони спілкувалися в кафе, вживали спиртні напої, обмінялися
мобільними телефонами та домовилися з приводу відшкодування шкоди в сумі
1600 грн. Наступну зустріч призначив сам
потерпілий, який звернувся із заявою в УБОЗ про вимагання, і всі подальші дії
були фактично провокацією вчинення ОСОБА_4. злочину. Після того як ОСОБА_7.
пообіцяв віддати гроші, а при зустрічі
заявив, що не винен в ДТП, ОСОБА_4 не
стримався і ударив того по обличчю. На думку адвоката, в діях ОСОБА_4. відсутній будь-який склад
злочину.

Захисник вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_4. за пограбування, суд не
врахував, його активне сприяння розкриттю злочинів, їх вчинення внаслідок збігу тяжких особистих обставин, першу
судимість, позитивні характеристики, каяття,
і обрав надмірно суворе покарання.

В апеляції
та доповненні до апеляції засуджений ОСОБА_4 просить вирок суду в частині засудження його
за ст. 189 ч. 1 КК України скасувати, а провадження в справі закрити за
відсутністю в його діях складу злочину - вимагання; за пограбування потерпілих
просить пом'якшити покарання, призначивши покарання, не пов'язане з позбавленням волі. Його доводи
по апеляції аналогічні доводам його захисника. На думку засудженого ОСОБА_4.
він правомірно вирішував у добровільному порядку з ОСОБА_7. питання відшкодування шкоди завданої
його здоров'ю.

Захисник -адвокат ОСОБА_1., в своїй апеляції,
в інтересах засуджено ОСОБА_3.,
просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії її підзахисного із ст.
122 ч. 1 КК України на ст. 128 КК України та обрати йому покарання із
застосуванням ст. 75 КК України.

На досудовому слідстві та в суді її підзахисний
ОСОБА_3 стверджував, що не мав наміру заподіяти шкоду здоров'ю потерпілого
ОСОБА_6. Потерпілий утримував ОСОБА_3. за ноги, останній виривався від
захвату, з необережності міг завдати удару ногою по руці потерпілого та
заподіяти середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

На думку адвоката,
обираючи вид і умови відбуття покарання, суд не врахував, що ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи, вісімдесят
відсотків втратив працездатності; онкологічна хвора людина, за станом здоров'я
потребує постійного стаціонарного лікування,
повністю відшкодував потерпілому ОСОБА_6. моральну шкоду в сумі 1 500
грн., а тому до нього необхідно застосувати звільнення від відбуття покарання
на підставі ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, захисника - адвоката
ОСОБА_2. та засудженого ОСОБА_4., які підтримали свої апеляції; захисника -
адвоката ОСОБА_1., яка просила задовольнити її апеляцію, засудженого ОСОБА_3.,
який підтримав апеляцію свого адвоката і просив про поблажливість, з огляду на
його стан здоров'я та сімейний стан; прокурора, який вважав вирок суду законним
та обґрунтованим, а апеляції захисників та засудженого ОСОБА_4. безпідставними,
вивчивши матеріали кримінальної справи та перевіривши доводи апеляцій, колегія
суддів вважає апеляцію захисника - адвоката ОСОБА_1., в інтересах засудженого
ОСОБА_3. залишити без задоволення, апеляції захисника - адвоката ОСОБА_2. та
засудженого ОСОБА_4. задовольнити частково.

Відповідно до ст.
189 КК України вимагання є корисливим
злочином, при вчиненні якого винна особа має намір незаконно одержати чуже
майно чи право на нього або добитися вчинення потерпілим дій майнового
характеру.

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, 20
грудня 2006 року близько 17 години 10 хвилин,
на 40 км. автодороги Чернігів - Грем”яч, з вини водія мікроавтобуса „Фольцваген„ ОСОБА_7., сталася
дорожньо - транспортна пригода, в якій постраждали окрім водія автомобіля ВАЗ
2107 ОСОБА_4., водії :
ОСОБА_11., ОСОБА_12., ОСОБА_13.,
останній одержав тяжкі тілесні ушкодження. По даній пригоді була порушена
кримінальна справа за ст. 286 ч. 2 КК України ( т. 1 а. с. 23).

Згідно з висновком судово - медичної
експертизи, у ОСОБА_4. мало місце тілесне ушкодження у вигляді забою м'яких тканин носа, ускладнене абсцесом переділки носа, яке
відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я і
могло бути спричинене при умові, коли той керував автомобілем, що контактував з іншим автомобілем ( т. 2 а. с. 124-125).

З 6 січня по
13 січня 2007 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікування в Чернігівській
міській лікарні № 1 ( том 2 а. с. 130).

Однією з підстав виникнення цивільно - правового
зобов'язання є завдання майнової та
моральної шкоди іншій особі, про що конкретно зазначено в статті
11 Цивільного Кодексу України.

Засуджений ОСОБА_4, будучи потерпілим від дій
ОСОБА_7 , не став чекати розслідування
кримінальної справи та вирішення питання відшкодування шкоди в судовому
порядку, 2 лютого 2007 року призначив
тому зустріч та почав вимагати виплати йому коштів, затрачених на лікування в
розмірі 1600 грн.

Доводи засудженого ОСОБА_4. та його захисника, про відсутність погроз на адресу потерпілого,
не заслуговують на увагу, оскільки сам ОСОБА_4 пояснював, як при першій зустрічі із ОСОБА_7., попереджав
того, що у разі не виплати відшкодування того вивезуть в ліс і поб'ють.

Потерпілий ОСОБА_7. визнавав, що ОСОБА_4 йому
показував медичні документи, пояснював, що позичив 1600 грн. на лікування носа,
про те він відшкодовувати шкоду
ОСОБА_4. наміру не мав, вважав, що
повинен суд вирішити кому і скільки він повинен відшкодувати.

9 лютого 2007 року під час зустрічі ОСОБА_4. з потерпілим ОСОБА_7., яку контролювали
працівники міліції, останній вдався до
хитрощів, заявив про свою непричетність до ДТП та небажання відшкодовувати
шкоду, за що не стримавши свої емоції ОСОБА_4 надавав ляпасів та вдався до
погроз розправи.

Примушування до виконання цивільно - правового
зобов'язання, розцінюється як злочин, передбачений ст. 355 ч. 1 КК України.
Районний суд, оцінюючи з правової точки зору дії ОСОБА_4.,
безпідставно кваліфікував їх як
вимагання, застосувавши неправильно кримінальний закон.

Тому, дії засудженого ОСОБА_4. повинні бути
перекваліфіковані з частини 1 ст. 189 КК України на частину 1 ст. 355 КК
України.

Призначаючи покарання засудженому ОСОБА_4., суд першої інстанції суворо виконав вимоги
ст. 65 КК України, врахував усі
обставини, що пом'якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю
злочину, відшкодування потерпілим від пограбування шкоди, характеристики
винного.

Колегія суддів не може погодитися із доводами
захисника, що засуджений ОСОБА_4 вчинив
злочини, внаслідок збігу тяжких особистих обставин. В ДТП, що мало місце у грудні 2006 року, він
тяжко не постраждав, вчинив пограбування трьох потерпілих, які ніякого
відношення до пригоди не мають. Двохмісячний термін, що минув від ДТП до
вчинення пограбувань, свідчить про відсутність причинного зв'язку між подією і
вчинками.

Із урахуванням ступеня тяжкості злочинів, кількості
епізодів, обставин їх вчинення, суд обґрунтовано призначив покарання ОСОБА_4. у
вигляді мінімального покарання, передбаченого санкцією ст. 186 ч. 2 КК
України.

Характер злочинів, вчинених ОСОБА_4., їх суспільна
небезпечність, не дають підстав для звільнення засудженого від покарання.

Доводи захисника -адвоката ОСОБА_1., про необережне заподіяння потерпілому
ОСОБА_6. засудженим ОСОБА_3. середнього
ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, суперечать фактичним обставинам справи і
не можуть прийматися до уваги.

По справі встановлено, що 03. 02. 2007 року, у вечірній час, ОСОБА_4 за попередньою змовою з ОСОБА_3., з
метою пограбування потерпілого ОСОБА_6. йшли за ним. Поблизу дитячого садочка №
68, в АДРЕСА_3, напали на потерпілого ОСОБА_6., якого ОСОБА_4
ударив кулаком по голові, завдавши фізичного болю, та відкрито викрав мобільний телефон „Нокіа-7650”, після чого,
потерпілий схопив за ноги ОСОБА_3., щоб затримати його, на що одержав удар по
голові та по руці.

Висновки експерта про можливість виникнення перелому лівої променевої кістки від падіння
на землю з висоти власного зросту не є свідченням необережної вини з боку засудженого ОСОБА_3. В цьому ж висновку зазначено, що перелом у
потерпілого ОСОБА_6. міг утворитися і
від удару руками та ногами (том 3, а. с. 13-15).

Потерпілий ОСОБА_6, як під час досудового слідства,
так і в судовому засіданні стверджував, що удар по руці йому завдав ОСОБА_3, якого він намагався
затримати відразу після пограбування. При падінні від поштовху в спину він на руку не падав.

Виходячи з конкретних обставин злочину, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3 навмисно заподіяв потерпілому ОСОБА_6. середнього ступеня
тяжкості тілесних ушкоджень.

При обранні виду та терміну покарання
засудженому ОСОБА_3., судом було враховано стан здоров'я винного, його ставлення до своїх дій, ступінь участі у
злочині, характеристики, і обране покарання із застосуванням ст. 69 КК України
у вигляді двох років позбавлення волі.

З огляду на вирок Новозаводського районного суду
від 05. 04. 2007 року, яким ОСОБА_3
був засуджений за ст. ст. 307 ч. 2, 309 ч. 2, 70 КК України на п'ять
років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, призначення покарання за
сукупністю злочинів і застосування ст. 75 КК України. не відповідатиме
принципам законності, справедливості та обґрунтованості покарання.

Засуджений ОСОБА_3 , у грудні 2006 року вчинив чотири епізоди
злочинів, пов'язаних з незаконним обігом наркотиків - зберігання та збут
наркотичних засобів, після чого, через
місяць у співучасті з ОСОБА_4 вчинив пограбування потерпілого ОСОБА_6.

З урахуванням ступеня тяжкості злочинів, особи
винного, призначене ОСОБА_3. покарання,
є необхідним і достатнім
для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи
наведене та керуючись ст. ст. 365, 366, 379 КПК України, колегія суддів,

У Х В
А Л И Л А :

Апеляцію захисника - адвоката ОСОБА_1. залишити без задоволення, а
вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 березня 2008 року щодо
ОСОБА_3 без змін.

Апеляції захисника -адвоката ОСОБА_2. та
засудженого ОСОБА_4. задовольнити
частково.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова
від 11 березня 2008 року щодо ОСОБА_4 змінити. Перекваліфікувати його дії із ч.
1 ст. 189 КК України на ч. 1 ст. 355 КК України.

Призначити ОСОБА_4 за ст. 355 частиною 1 КК України покарання у вигляді шести місяців арешту; за
ст. 186 ч. 2 КК України - залишити міру покарання
призначену судом.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю
злочинів, вважати ОСОБА_4засудженим до чотирьох років позбавлення волі.

В решті цей же вирок залишити без змін.

СУДДІ :

НАВОЗЕНКО Л.
С. АНТИПЕЦЬ В. М КОЗАК В. І.