БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 500/7673/13-к
Провадження № 1-кп/497/115/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про розгляд заяви судді про самовідвід
21.07.2015 року м. Болград
Колегія суддів Болградського районого суду Одеської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого - ОСОБА_6
адвокатів - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Болград Одеської області заяву про самовідвід суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000226 від 07.04.2013 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України,-
В С Т А Н О В И ЛА:
13 липня 2015 року до Болградського районного суду Одеської області з прокуратури Татарбунарського району Одеської області надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України.
Автоматизованою програмою документообігу Болградського районного суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000226 відносно ОСОБА_6 за ст. 115 ч.1 КК України присвоєно Єдиний унікальний № 500/7673/13-к, провадження № 1-кп/497/115/13 та розподілено для колегіального розгляду під головуванням судді ОСОБА_1 за участю судді ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..
21.07.2015 року до суду надійшли заяви про самовідвід від головуючого по справі судді ОСОБА_1 та суді ОСОБА_2 .
Заяви мотивовані тим, що ці судді в колегіальному складі вже брали участь у даному кримінальному провадженні в суді першої інстанції при попередньому надходженні обвинувального акту 06.04.2015 року, і не мають права брати участь у новому провадженні після залишення ухвали суду першої інстанції апеляційним судом без змін, оскільки це може позначитися на безсторонності суду в разі повторного слухання зазначеного обвинувального акту.
На підставі ст.81 ч.1 КПК України у разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.
Згідно статті 81 ч.3 КПК України при розгляді відводу (самовідводу) має бути вислухана особа, яка заявила самовідвід (якій заявлено відвід), якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.
Судді ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , свої заяви підтримали та просили їх задовольнити.
Усі участники судового розгляду проти задоволення самовідводів не заперечували.
Розглянувши заяви, врахувавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що заяви про самовідвід головуючого по справі судді ОСОБА_1 та судді ОСОБА_2 обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно п.4 ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, якщо існують інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості. Частина 1 ст.80 КПК України передбачає, що за даних обставин суддя повинен заявити самовідвід.
Статтею 76 КПК України визначено недопустимість повторної участі судді в кримінальному провадженні, а саме: відповідно до ч. 2 суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участь у цьому ж провадженні у судах апеляційної і касаційної інстанції, при перегляді судових рішень Верховним судом України або за нововиявленими обставинами, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.
Судом встановлено, що Болградським районним судом Одеської області під головуванням судді ОСОБА_9 за участю суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 постановлено ухвалу від 30.04.2015 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, було повернуто прокурору Татарбунарського району Одеської області, оскільки зазначений акт, на думку суду, не відповідав вимогам КПК України.
В цій ухвалі суд стверджував про те, що в обвинувальному акті, що надійшов до суду 06.04.2015 року, всупереч наведеним нормам та принципам кримінального процесуального законодавства, окрім відомостей, що прямо передбачені ст.291 КПК України, також безпідставно були викладені обставини, що дають підстави підозрювати обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому злочину а саме: показання потерпілих, свідків, висновки експертиз, обставини проведення слідчих дій оглядів місця події, речових доказів, слідчих експериментів, тощо. Слідчий, який склав даний обвинувальний акт, і який у подальшому був затверджений прокурором, здійснив висновок та надав оцінку доказам, що свідчать про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 , що є категорично недопустимим.
Крім того, до обвинувального акту, направленого до суду, були додані письмові докази в цьому кримінальному провадженні висновки експертиз, протокол огляду місця поді, протоколи огляду предметів, речових доказів, протокол добровільної видачі, матеріли опрацювання інформації, наданої ПрАТ «Київстар», протокол проведення слідчого експерименту.
Таким чином, колегія суддів при попередньому дослідженні усіх наданих матеріалів цього ж кримінального провадження прийшла до висновку, що таке розкриття в обвинувальному акті доказів обвинувачення, та передчасне надання суду письмових доказів кримінального провадження, було і є грубим порушенням Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, оскільки п.3 ст.6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий, неупереджений та всесторонній суд, а повідомлення про докази тих чи інших обставин до судового розгляду справи є неприпустимим та є прямим втручанням сторони обвинувачення в судочинство.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.06.2015 року зазначена ухвала Болградського районного суду Одеської області від 30.04.2015 року була залишена без змін, що ще раз підтверджує правильність висновку суду першої інстанції при прийнятті рішення про повернення названого обвинувального акту прокурору.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до п.1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні в справі «Мироненко та Мартиненко проти України» ЄСПЛ дійшов висновку, що український суд не був безстороннім за об`єктивним критерієм. Побоювання заявників щодо безсторонності судді ЄСПЛ визнав об`єктивно обґрунтованими та оцінив як порушення п.1 ст.6 Конвенції (суддя висловив свою позицію при вирішенні питання про повернення кримінальної справи на додаткове розслідування).
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 11 липня 2013 року по справі «Рудніченко проти України» констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції через відсутність безсторонності суду першої інстанції, який виніс обвинувальний вирок за подібних обставин, зазначивши, що головуючий суддя, яка одноособово розглядала справу заявника сама мала сумніви щодо своєї безсторонності при розгляді справи.
Верховний Суд України своєю ухвалою від 01 березня 2012 року скасував вирок суду через недопустимість участі судді у розгляді кримінальної справи за наявності обставин, що викликають сумнів у його об`єктивності, а саме: суддя при винесенні ухвали висловився про вчинення обвинуваченим більш тяжкого злочину в співучасті.
Враховуючи, що під час розгляду цієї справи та постановлення судом ухвали про повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, суд за участю суддів ОСОБА_1 (головуюча), ОСОБА_2 висловив свою позицію, що передчасне повідомлення про докази тих чи інших обставин до судового розгляду справи є неприпустимим та є прямим втручанням сторони обвинувачення в судочинство, що в свою чергу може викликати сумніви у учасників провадження про те, що у суддів вже сформувалася думка відносно учасників злочину, та це може позначитися на безсторонності суду в разі повторного розгляду названого обвинувального акту, тому з метою дотримання положень п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст.ст. 1, 8 КПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», з урахуванням ухвали колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 01.03.2012 року (справа № 5-15п12), для забезпечення об`єктивності, неупередженості у дослідженні обставин кримінального провадження, а також з метою виключення при прийнятті рішення залежність суддів від думки щодо кримінального провадження, яка вже раніше сформувалася у них, суд вважає за необхідне задовольнити заявлені суддями самовідводи, що відповідає вимогам ст.75 та ст.76 КПК України.
Керуючись п.4 ч.1, ч.2 ст.75, ч.2 ст.76, ч.1 ст.80, ст.81, ст.82, ст.395 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Заяви про самовідвід суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000226 від 07 квітня 2013 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст.115 ч.1 КК України задовольнити.
Кримінальне провадження №500/7673/13-к по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 ч.1 КК України, передати для автоматичного розподілу іншому складу суду в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 КПК України.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ____________ ОСОБА_1
Судді ____________ ОСОБА_2

____________ ОСОБА_3