Справа № 357/4612/15-к
1-кп/357/385/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.06.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Білої Церкви кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000021 від 20.08.2014 р. щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Видраниця Ратнівського р-ну Волинської обл., українця, громадянина України, з неповною вищою освітою (ступінь бакалавра, Рівненський державний університет за спеціальністю «математика та інформатика»), одруженого, в силу ст.89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,-обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць, за наступних обставин.

Згідно з наказом командира військової частини п/п НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 25 березня 2014 р. №62 солдата ОСОБА_4 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із проведенням мобілізації, було зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду радіотелеграфіста лінійного наглядача 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_3 (п/п НОМЕР_2 ), що дислокується на території військового містечка № НОМЕР_4 по АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст.4 Дисциплінарного статуту ЗС України солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець ЗС України, повинен був свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем ЗС України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, 6 серпня 2014 р. близько 13 год. ОСОБА_4 самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 та по 25 березня 2015 р. був відсутній на службі без поважних причин, тобто тривалістю понад один місяць, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю і показав суду, що дійсно, 25 березня 2014 р., будучи призваним ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із проведенням мобілізації, був зарахований до списків особового складу військової частини, що дислокується на території військового містечка № НОМЕР_4 по АДРЕСА_2 та був призначений на посаду радіотелеграфіста лінійного наглядача 3 гаубичної самохідно-артилерійської батареї гаубичного самохідного артилерійського дивізіону в/ч НОМЕР_3 . Перебував в зоні АТО.

В подальшому, повернувшись до м. Біла Церква, 06 серпня 2014 р. близько 13 год., в зв`язку зі збігом тяжких життєвих обставин: пожежею в будинку батьків, хворобою батька, відсутністю коштів для ремонту будинку, самовільно залишив службу, не повідомивши керівництво, виїхав за межі розташування військової частини та поїхав додому, де перебував до 25 березня 2015 р. Дома займався справами, не пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби.

25 березня 2015 р. добровільно прибув до військової частини із зізнанням.

У скоєному чистосердечно розкоюється, просить суворо не карати та не позбавляти волі.

Визнаючи себе повністю винним та не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_4 просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування і після роз`яснення положень ч.3 ст. 349 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого і суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином суд вважає, що вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані за ст.407 ч.3 КК України, оскільки він вчинив самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць,

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_4 не судимий, одружений, як особа за місцем служби та місцем проживання характеризується позитивно, у скоєному чистосердечно розкоюється, добровільно з`явився із зізнанням та активно сприяв розкриттю злочину, має батька, який хворіє та потребує оперативного лікування - наведені обставини суд розцінює як пом`якшуючі відповідальність.

Крім того, суду надано акт про пожежу від 24.04.2014 р., з якого вбачається, що дійсно в будинку, де проживає сім`я обвинуваченого, 24.04.2014 р. сталася пожежа, що розцінюється судом як доказ збігу тяжких життєвих обставин.

Обтяжуючих відповідальність обставин у провадженні не встановлено.

З врахуванням всіх наведених обставин та даних про особу ОСОБА_4 суд вважає, що виправлення та перевиховання останнього можливе без ізоляції від суспільства і йому слід призначити покарання в межах санкції статті, за якою його визнано винним, у виді позбавлення волі, та звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, оскільки на думку суду, саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого.

Речові докази та процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Строк дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого, застосованого у виді особистого зобов`язання, закінчився.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373-374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.407 ч.3 КК України і призначити покарання - 2(два) роки позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 2(два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 покласти на Ратнівський РВВС Волинської області за місцем його проживання.

Вирок може бути оскаржений всіма учасниками процесу до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Суддя: ОСОБА_1