ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

12 березня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_4.,

суддів: ОСОБА_5., ОСОБА_6.,

розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 25 листопада 2014 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25 листопада 2014 року, визнано винуватим та засуджено

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Костянтинівка Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, раніше не судимого,

за ст. 123 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов'язків, передбачених пунктами 3, 4 ст. 76 КК України.

Вирішено питання про долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 30 січня 2014 року приблизно о 19:20 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_1, перебуваючи у стані фізіологічного афекту (сильного душевного хвилювання), який сформувався у нього як відповідна реакція на образливі, асоціальні висловлювання та дії ОСОБА_2, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, наніс останньому ногами та руками не менше 31 удару по голові та тулубу, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, внаслідок яких ІНФОРМАЦІЯ_2 року потерпілий помер.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування оскаржуваних судових рішень щодо ОСОБА_1 через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону Україну про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, невідповідність покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості. На обґрунтування своєї позиції, зазначає, що при призначенні ОСОБА_1 покарання місцевим судом повною мірою не було враховано тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, посередню характеристику за місцем проживання. Вважає, що висновок суду про застосування ст. 75 КК України є безпідставним. Зазначає про неповноту судового розгляду, зокрема стверджує, що суд першої інстанції не перевірив доводи потерпілої ОСОБА_3 про те, що у день вчинення даного кримінального правопорушення ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 вживав алкогольні напої. Вважає, що суд апеляційної інстанції розглянув дане кримінальне провадження формально.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги, перевіривши надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Неповнота судового розгляду відповідно до вимог ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Як убачається з вироку, ОСОБА_1 пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 123 КК України. Правильність кваліфікації дій засудженого прокурором у касаційній скарзі не оспорюється.

Прокурор у скарзі також не зазначає доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовними підставами для скасування або зміни ухвалених судових рішень.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається із судових рішень, при призначенні покарання ОСОБА_1 судом враховано ступінь суспільної небезпечності, тяжкість і характер вчиненого кримінального правопорушення, віднесеного до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу засудженого, зокрема те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на спеціальних обліках не перебував, за місцем проживання характеризувався посередньо. Пом'якшуючими покарання обставинами судом визнано щире каяття ОСОБА_1 у вчиненому злочині та часткове відшкодування завданої шкоди потерпілій.

Також суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги потерпілої про те, що ОСОБА_1 під час вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп'яніння, які за змістом аналогічні доводам касаційної скарги прокурора, дійшов висновку про безпідставність даних тверджень потерпілої, детально мотивувавши свої висновки.

У суду касаційної інстанції немає підстав не довіряти даним висновкам суду апеляційної інстанції, а у касаційній скарзі прокурора відсутні посилання на доводи, які б їх спростовували.

На думку колегії суддів, зважаючи на тяжкість вчиненого злочину, беручи до уваги дані про особу ОСОБА_1, висновок суду про його звільнення від відбування покарання з випробуванням є обґрунтованим.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 419 КПК України належним чином мотивована, а доводи потерпілої ретельно перевірені й спростовані.

Таким чином, призначене засудженому ОСОБА_1 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним, так і іншими особами.

З огляду на викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 25 листопада 2014 року щодо ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6