Справа № 450/3373/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/201/15 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого: - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001558, за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України,

з участю прокурора : - ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :
цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень в дохід держави.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що 02.11.2014 року приблизно о 16 год. 20 хв., перебуваючи в магазині Бершка, що знаходиться в ТЦ Кінг Крос Леополіс, по вул. Стрийській, 30, с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області, таємно викрав чуже майно, а саме чотири пари брюк синього кольору та жіночу куртку чорного кольору, чим завдав ТОВ Бершка Україна матеріальну шкоду на загальну суму 3794 грн 00 коп. Проте, вчинивши усі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак з причин, які не залежали від його волі, не закінчив злочин, був зупинений працівником охорони перед виходом із ТЦ Кінг Крос Леополіс із даним майном, тому не мав реальної можливості розпорядитися чи користуватися викраденим.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, просить вирок скасувати у зв`язку із неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 58 (п`ятдесят вісім) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 986 (дев`ятсот вісімдесят шість) гривень. Свої вимоги обгрунтовує тим, що в порушення вимог ч.2 ст.53 КК України, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 штраф у твердій грошовій формі 1000 гривень, яка не є кратною і становить 58,72 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на думку апелянта свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така до задоволення не підлягає.

Висновок місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказів, є обґрунтованим, що в апеляційній скарзі не оспорюється.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає їх безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення.

В силу ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.53 КК України розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.

Зі змісту даної частини статті видно, що розмір покарання у виді штрафу призначається судом у грошовій сумі, але в межах, вказаних у санкції статті, за якою судом визнано особу винуватою.

У даному кримінальному провадженні суд першої інстанції визнав винуватим ОСОБА_7 у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна, санкція ч.1 ст.185 КК України передбачає штраф від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що з урахуванням вимог ч.3 ст.68 КК України за вчинення замаху на злочин, розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією відповідної статті Особливої частини.

Суд першої інстанції хоч формально і не вказав у резолютивній частині вироку кількості таких мінімумів, однак фактично дотримався вимог кримінального закону та призначив покарання в межах санкції ч.1 ст.185 КК України з урахуванням вимог ч.3 ст.68 КК України, у виді штрафу, що не перевищує 2/3 від ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та визначив суму до сплати у розмірі 1000 гривень, а відтак це не може слугувати безумовною підставою для скасування чи зміни вироку місцевого суду.

Те, що ця сума становить 58,82 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а не кратне ціле число таких, на думку колегії суддів, не може свідчити про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і про порушення вимог п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.05.2004 року Про деякі питання застосування судами України адміністративного та кримінального законодавства у зв`язку з набранням чинності Законом України від 22.05.2003 року Про податок з доходів фізичних осіб, а тому доводи апелянта в цій частині не можуть визнаватися слушними.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, належним чином враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Призначене ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі 1000 грн. відповідає вимогам ст.65 КК України, є обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Даних, що свідчили б про неправильне застосування кримінального чи істотне порушення кримінального процесуального законів, які можуть бути підставою для зміни чи скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 грудня 2014 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги упродовж трьох місяців з моменту набрання нею законної сили.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4