АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11/1690/301/2012 Номер провадження 11/1690/301/2012Головуючий у 1-й інстанції Завора Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2012 року м. Полтава

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - Гонтар А.А.

суддів Герасименко В.М., Давиденка Е.В.

з участю прокурора Кашициної О.Є.

при секретарі Войтенко Є.М.

захисника ОСОБА_2

засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальну справу за апеляціями старшого помічника прокурора Гадяцького району Полтавської області, захисника ОСОБА_5 в інтересах засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4, захисника ОСОБА_2 в інтересах засудженого ОСОБА_3, засудженого ОСОБА_4, засудженого ОСОБА_3 на вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 21.12.2011 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одружений, не працюючий, прож. ІНФОРМАЦІЯ_4, в силу ст..89 КК України вважається таким, що не має судимості

Засуджений за:

- ч.3 ст.187 КК України на сім років позбавлення волі;

- ч. 2 ст.185 КК України на два роки позбавлення волі;

- ч. 3 ст.357 КК України на один місяць арешту.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначене покарання у виді семи років позбавлення волі.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянин України, уродженець та житель ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одружений, не працюючий, не судимий

Засуджений за ч.3 ст.187 КК України із застосуванням ст..69 КК України на чотири роки позбавлення волі.

Вирішене питання про речові докази.

За вироком суду, 07.01.2011 року близько 22 год. ОСОБА_3 з метою заволодіння чужим майном, прибув до господарства ОСОБА_6, що розташоване в м. Гадяч по вул. Ломоносова, 3. Для здійснення своїх злочинних намірів, через віконний отвір ОСОБА_7 проник до житлового будинку, де вчинив напад на потерпілого ОСОБА_6. А саме тримаючи в руці ніж за допомогою якого погрожував ОСОБА_6 фізичною розправою, а потім наніс йому кулаком правої руки удар в обличчя та розсік брову. Від нанесеного удару ОСОБА_6 впав на ліжко, а ОСОБА_3 відкрито заволодів грошовими коштами в сумі 20 грн., які знаходилися на столі в будинку, в також паспортом та іншим важливим особистим документом військовим квитком на імя ОСОБА_6, після чого з викраденим з місця вчинення злочину зник, заподіявши потерпілому матеріальних збитків на суму 20 грн.

14.01.2011 року в другій половині дня ОСОБА_3 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знаходилися в будинку власником якого є ОСОБА_8, де розпивали спиртні напої. В подальшому, ОСОБА_3 перебуваючи в стані алкогольного спяніння, скориставшись тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9МС. заснули, таємно викрав зі столу кімнати мобільний телефон марки Нокіа 7270 вартістю 200 грн. в якому знаходилася сім-карта оператора МТС вартістю 10 грн., що належав ОСОБА_8, а також із кишені штанів останнього грошові кошти в сумі 200 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, заподіявши потерпілому матеріальні збитки на загальну суму 410 грн.

17.03.2011 року близько 03.00 години ОСОБА_3 за попередньою змовою з ОСОБА_4, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, з метою заволодіння чужим майном, прибули до господарства ОСОБА_6, що розташоване в м. Гадяч по вул. Ломоносова, 3. Для здійснення своїх злочинних намірів, з метою щоб ОСОБА_6 їх не впізнав, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 одягли заздалегідь виготовлені маски та шляхом обману проникли через вхідні двері до житлового будинку де вчинили напад на ОСОБА_6 із застосуванням насильства, небезпечним для його життя та здоровя. А саме, ОСОБА_3 у коридорі будинку умисно завдав ОСОБА_6 удар кулаком в область грудей, від чого потерпілий упав на підлогу, після чого наніс останньому два удари кулаком в область обличчя та лівої частини голови, зачепивши вухо.

Від спричинених ударів ОСОБА_6 залишився лежати на підлозі, а ОСОБА_4, з метою усунути перешкоди останнього у протиправному заволодінні його майном, знаходився поруч з потерпілим, притиснувши його до підлоги. В цей час ОСОБА_3 протиправно, відкрито заволодів господарською сумкою вартістю 12,50 грн., мукою вагою 0,5 кг, вартістю 02,10 грн., цукром вагою 1 кг, вартістю 9,50 грн., трьохлітровими банками із салом загальною вартістю 51 грн., двома упаковками вермішелі Мівіназагальною вартістю 2,40 грн., яйцями в кількості 13 штук загальною вартістю 9 грн., двома банками фарби загальною ємкістю 1,250 л загальною вартістю 37,4 грн., комплектом постільної білизни, вартістю 105 грн., кишеньковим ліхтарем вартістю 10,5 грн., кипятильником вартістю 15 грн., сковорідкою вартістю 36 грн. та грішми в сумі 29 грн., а всього на загальну суму 319,4 грн. Заподіявши потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровя та заволодівши його майном, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зникли.

В апеляції прокурора, із внесеними доповненнями, ставиться питання про скасування вироку в звязку із призначенням засудженим мяких мір покарання, що не відповідають ступеню тяжкості злочинів та особам засуджених. Прокурор просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за ч.3 ст.187, ч.2 ст.185, ч.3 ст.357,70 КК України у виді девяти років позбавлення волі; ОСОБА_4 за ч.3 ст.187 КК України у виді семи років позбавлення волі. Крім того, по епізоду викрадення майна, що належало ОСОБА_8 уточнити місце вчинення злочину, а саме будинок № 8 по вул. Спортивній в м. Гадяч.

В апеляції захисник ОСОБА_5, в інтересах засуджених, ставить питання про зміну вироку суду. Просить кваліфікувати дії ОСОБА_3 по факту 07.01.2011 року за ч.3 ст.357 КК України, по факту 17.03.2011 р. за ч.1 ст.186, ч.1 ст.162 КК України; дії ОСОБА_4 перекваліфікувати з ч.3 ст.187 КК України на ч.1 ст.162 КК України призначивши їм мінімальні міри покарання. Кримінальне переслідування відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст.185 КК України закрити.

В апеляції захисника ОСОБА_2 ставиться питання про кваліфікацію дій ОСОБА_3 за ст..357 та ч.1 ст.186 КК України та призначення покарання без позбавлення волі.

В апеляції засудженого ОСОБА_4 ставиться питання про перекваліфікацію його дій з ч.3 ст.187 на ч.1 ст.162 КК України в звязку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого. Наголошує на тому, що під час досудового слідства до нього застосовувались недозволені методи, внаслідок яких він змушений був себе обмовити, а також на порушення права на захист. Просить врахувати його молодий вік, позитивні характеристики, перебування на утриманні малолітньої дитини, а також щире каяття за ч.1 ст.162 КК України.

В апеляції засудженого ОСОБА_3 ставиться питання про закриття справи за ч.2 ст.185 КК України в звязку з недоведеністю його вини у вчиненні цього злочину, оскільки явка з повинною була написана в ІТТ Київського РВ ПМУ під тиском працівників міліції. Суд не врахував, що потерпілий ОСОБА_6 своєю протиправною поведінкою сам спровокував засуджених на такі дії. Просить кваліфікувати свої дії за ст..357, ч.1 ст.186 КК України та приймаючи до уваги те, що його мати не працює, незадовільний стан здоровя його та його мами, позитивні характеристики, відсутність тяжких наслідків та претензій з боку потерпілих не позбавляти його волі.

Інші учасники судового розгляду вирок не оскаржували.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду; прокурора на підтримання доводів апеляції (із внесеними доповненнями) прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції та його заперечення проти апеляцій інших учасників судового розгляду; засуджених та їх захисників на підтримання доводів своїх апеляцій; провівши часткове судове слідство; перевіривши матеріали справи та доводи апеляцій вважає, що апеляція прокурора підлягає до часткового задоволення, а апеляції засуджених та їх захисників задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, за які вони засуджені, ґрунтуються на зібраних у справі та всебічно, повно і обєктивно досліджених в суді доказах, які детально приведені у вироку та спростовують доводи апеляцій засуджених та їх захисників.

З матеріалів справи вбачається, що протягом червня-серпня 2010 року на квартирі ОСОБА_6 проживали ОСОБА_10 та ОСОБА_11. В цей період часу у ОСОБА_11 пропав паспорт та мобільний телефон. Зясувавши, що ці речі забрав ОСОБА_6, ОСОБА_11 повідомила про це ОСОБА_3. Під час зустрічі 09.01.2010 року, ОСОБА_3 повідомив їй, що ходив до ОСОБА_6 та забрав у нього паспорт та військовий квіток. Такі показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повністю узгоджуються, як з показаннями потерпілого ОСОБА_6, так і з іншими доказами. Зокрема, потерпілий ОСОБА_6 на досудовому слідстві та під час допиту в суді стверджував, що 07.01.2011 року до його будинку через вікно проник ОСОБА_3 , який наніс йому удар кулаком та погрожуючи ножем вимагав паспорт ОСОБА_11, а потім забрав паспорт та військовий квіток на імя ОСОБА_6, а також 20 грн.. Факт незаконного заволодіння ОСОБА_3 паспортом громадянина України на імя ОСОБА_6, військовим квитком на його імя та грошима підтверджується також заявою ОСОБА_6 (т.1 а.с.10); протоколом огляду від 17.03.2011 року в ході якого за місцем проживання ОСОБА_11 в с. Веприк Гадяцького району Полтавської області виявлено та вилучено паспорт громадянина України на імя ОСОБА_6 та військовий квиток на імя ОСОБА_6 (т.1 а.с.12), а також вище вказаними документами, які визнані речовими доказами по справі (т.1 а.с.30-31). Таким чином в суді в суді було вірно встановлено, що під час розбійного нападу, ОСОБА_3 незаконно заволодів грошима потерпілого в сумі 20 грн., а також паспортом та іншим важливим особистим документом. З урахуванням встановлених судом обставин справи, які підтверджуються зібраними по справі доказами дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковані судом за ч.3 ст.187, ч.3 ст.357 КК України.

Доводи апеляції засудженого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_5 про недоведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні крадіжки майна ОСОБА_8 колегія суддів вважає безпідставними виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілий ОСОБА_8 звернувся до Гадяцького РВ із заявою про те, що 14.01.2011 року його знайомий ОСОБА_3 викрав належний потерпілому мобільний телефон та грошові кошти (т.1 а.с.168). В подальшому, він давав детальні пояснення про те, що саме він запросив до себе додому за адресою м. Гадяч, вул. Спортивна, 8 засудженого ОСОБА_3, де вони разом, а також батько ОСОБА_8, вживали спиртні напої. Свій телефон Нокіа-7270 ОСОБА_8 поставив на зарядку. Разом дивились телевізор. Згодом потерпілий заснув, а коли прокинувся то виявив, що ОСОБА_3 в будинку немає. Разом з ним зник мобільний телефон потерпілого, а також 200 грн. які перед цим знаходились в кишені джинсів ОСОБА_8. Такі показання потерпілий давав протягом усього досудового та судового слідства, а також будучи допитаним в ході виконання судового доручення під час часткового судового слідства, проведеного апеляційним судом. Як вбачається зі змісту протоколу судового засідання, в суді потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що після вживання спиртного, ОСОБА_3 залишився в його будинку дивитися телевізор. При цьому він бачив, що біля телевізора потерпілий поставив на зарядку свій мобільний телефон. Про те, що у потерпілого в кишені є гроші, ОСОБА_3 знав достовірно, бо бачив як звідти потерпілий брав гроші коли розраховувався за придбану горілку та за послуги таксі. При цьому потерпілий категорично стверджує, що коли втрьох прийшли до його будинку він особисто замкнув двері, а коли прокинувся та виявив зникнення ОСОБА_3 двері були відчинені (т.2 а.с.49,58).

Такі показання потерпілого повністю узгоджуються з аналогічними показаннями свідка ОСОБА_9.

Хоча, в суді ОСОБА_3 відмовився від своєї явки з повинною, первинних пояснень та показань по цьому епізоду, в яких він детально описував обставини вчинення крадіжки, однак він не заперечував проти показань потерпілого та свідка про те, що вони разом 14.01.2011 року дійсно вживали спиртні напої в будинку потерпілого. З будинку вийшов, коли потерпілий та його батько заснули, а повернутись до будинку нібито не зміг через те, що двері виявились зачиненими. Піддавши аналізу показання ОСОБА_3 та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд прийшов до вірного висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні крадіжки майна та грошей потерпілого ОСОБА_8 знайшла своє підтвердження. Даних які б свідчили про те, що потерпілий та свідок обмовили засудженого немає. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що до вчинення злочину вони мали нормальні стосунки з засудженим про що свідчить той факт, що потерпілий сам запросив ОСОБА_12 до себе додому, пригощав його і навіть не заперечував проти того, що останній залишився в будинку у нічний час. Обєктивних підстав вважати, що крадіжку вчинила інша особа - немає.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляцій ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_5 в частині що стосується недоведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні крадіжки та закриття кримінальної справи.

Не знаходить колегія суддів також підстав для задоволення апеляцій засуджених та їх захисників в частині, що стосується перекваліфікації дій засуджених по епізоду від 17.03.2011 року.

Так, колегією суддів призначались перевірки заяв засуджених з приводу застосування недозволених методів досудового слідства, внаслідок яких вони давали показання в яких викривали себе по всіх епізодах інкримінованих їм злочинів. Організація проведення такої перевірок доручалась прокурору Полтавської області. При цьому колегія суддів посилалась як на Європейську конвенцію, так і на практику Європейського суду по конкретних кримінальних справах та наголошувала на тому, що перевіркою заяв щодо недозволених методів слідства не може займатись той орган як здійснював нагляд під час досудового розслідування кримінальної справи, оскільки результати проведення перевірки таким органом будуть викликати сумніви щодо її ефективності та обєктивності. Незважаючи на зусилля колегії суддів, які виразилися в призначенні додаткової перевірки та винесенні окремої ухвали на адресу прокурора області - перевіркою заяв засуджених займалась прокуратура Гадяцького району Полтавської області. За результатами проведеної перевірки 04.07.2012 року слідчим прокуратури Гадяцького району Полтавської області було прийнято рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом ведення незаконних методів дізнання та слідства.

Дослідивши в ході часткового судового слідства матеріали проведених перевірок, колегія суддів, з урахуванням практики Європейського суду вважає проведену органом прокуратури перевірку такою що не є незалежною, ефективною та обєктивною, а тому вважає можливим не приймати до уваги явки з повинною ОСОБА_3 та ОСОБА_4.(т.1 а.с.40-42,170,199). Крім того, колегія суддів не приймає до уваги, в якості допустимих доказів, що покладені в основу вироку суду наступні протоколи слідчих дій: протокол відтворення обстановки та обставин події з участю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т.1 а.с. 77-81, 96-98 ).

В той же час, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляцій засуджених та їх захисників в частині перекваліфікації дій засуджених по епізоду від 17.03.2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи 17.03.2011 року засуджені перебуваючи в стані алкогольного спяніння, одягли на голови заздалегідь виготовлені маски, проникли до будинку ОСОБА_6 де вчинили на нього напад. При цьому ОСОБА_3 наніс потерпілому тілесні ушкодження та відкрито заволодів майном останнього. В цей час ОСОБА_4 знаходився поруч з потерпілим, притиснувши його до підлоги, з метою усунення перешкод в протиправному заволодінні ОСОБА_3 майном потерпілого.

Ці обставини справи встановлені судом під час розгляду справи та підтверджуються наведеними у вироку доказами. А саме: показаннями потерпілого ОСОБА_6 про те, що о 03.00 год. 17.03.2011 року він почувши стук, відчинив двері та побачив двох чоловіків у масках. Чоловік у червоній масці (в якому він в подальшому впізнав ОСОБА_3М.) наніс потерпілому удари від яких він упав, а чоловік у чорній масці притис його до полу та не давав змоги піднятися. Заволодівши речами потерпілого, нападники пішли. Такі показання потерпілого обєктивно підтверджуються : заявою потерпілого про вчинення злочину (т.1 а.с.39); протоколом огляду під час якого за місцем проживання ОСОБА_3 було виявлено та вилучено належні потерпілому ОСОБА_6 речі (т.1 а.с.54-55); речовими доказами по справі (т.1 а.с.100-115).

Як вбачається зі змісту протоколу судового засідання, допитані в суді підсудні стверджували, що 17.03.2011 року вони йшли до потерпілого ОСОБА_6 маючи на меті лише полякати останнього, забрати у нього мобільний телефон та паспорт ОСОБА_11. При цьому ОСОБА_3 двічі вдарив потерпілого кулаком в груди, а коли потерпілий впав та лаявся ударив його під око. ОСОБА_4 стояв біля потерпілого. Потім ОСОБА_3 дійсно забрав сумку з речами, яка стояла в кімнаті. Такі показання засуджених щодо обставин нападу повністю узгоджуються, як з показаннями потерпілого, так із іншими доказами, наведеними вище.

Твердження апелянта ОСОБА_3 про те, що від його дій не могли утворитися тілесні ушкодження, які дали підставу для кваліфікації злочинних дій, як розбійний напад спростовуються висновком судово-медичної експертизи.

Так, згідно висновку судово-медичної експертизи № 132 від 12.05.2011 р. у потерпілого виявлені тілесні ушкодження, які можна розділити на групи: А крововилив та садно обличчя. Дані тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупого/их твердого/их предмету/ів, якими могли бути руки людини стиснуті в кулаки, або інші предмети з подібною характеристикою, можливо в час та за обставин в казаних в постанові слідчого і кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоровя; Б - забійна рана лівої вушної раковини. Дане тілесне ушкодження могло утворитися від дії тупого/их твердого/их предмету/ів, якими могли бути руки людини стиснуті в кулаки, або інші предмети з подібною характеристикою, можливо в час та за обставин в казаних в постанові слідчого і кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровя. Виключається утворення виявлених тілесних ушкоджень від одноразового падіння на тверду горизонтальну поверхню. Враховуючи характер та локалізацію всіх виявлених тілесних ушкоджень, їх утворення можливе від не менш ніж 3-х травматичних дій (т.1 а.с.142-143).

Твердження апелянтів про те, ОСОБА_4 не наносив потерпілому тілесних ушкоджень, що на їх думку також вказує на відсутність у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 попередньої змови під час нападу на потерпілого ОСОБА_6 та неправильну кваліфікацію судом їх дій є неспроможними. Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинили злочин спільно. Про їх домовленість свідчить як підготовка до злочину, а саме виготовлення ОСОБА_3 двох масок, так і узгодженість їх дій з розподілом функцій. Зокрема, те, що вони о 3 годині ранку в темну пору доби разом прийшли до будинку потерпілого, розбудивши, проникли в масках до його будинку, де подолавши опір потерпілого (ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження потерпілому, а ОСОБА_4 утримував останнього не даючи йому піднятись з підлоги) заволоділи його майном. Вище наведене доводить, що засуджені заздалегідь домовились про спільне вчинення злочину, а тому розподіл функцій між ними не має значення для правильності кваліфікації їх дій..

За таких обставин, колегія суддів погоджується з кваліфікацією судом дій засуджених за ч.3 ст.187 КК України та не знаходить підстав для задоволення апеляцій засуджених та їх захисників щодо перекваліфікації дій засуджених.

В ході часткового судового слідства було встановлено, що місцем вчинення крадіжки майна потерпілого ОСОБА_8 є будинок потерпілого, розташований за адресою вул. Спортивна, 8 в м. Гадяч. Оскільки викладаючи встановлені судом обставини справи, суд не зазначив адреси місця вчинення злочину вирок в цій частині підлягає уточненню, а апеляція прокурора в частині внесених доповнень задоволенню.

Призначаючи засудженому ОСОБА_3 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.3 ст.187 КК України та поглинувши ним менш суворі покарання, передбачені санкціями ч.2 ст.185 КК України та ч.3 ст.357 КК України, місцевий суд виходячи з вимог ст.65 КК України врахував: ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, який задовільно характеризується за місцем проживання, має погашену судимість та не потребує примусового лікування. Обставиною, що обтяжує покарання винного, суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного спяніння.

Потерпілі не мають до засуджених матеріальних претензій.

Призначаючи покарання засудженому ОСОБА_4, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, фактично визнав вину у вчиненому злочині, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не потребує примусового лікування. Обставиною, що обтяжує покарання винного, суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного спяніння. З урахуванням кількох обставин, що помякшують покарання та істотно зменшують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину, суд застосував правила ст.69 КК України та призначив йому покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.187 КК України. При цьому суд, хоча і не вказав в мотивувальній частині вироку, але фактично застосував правила ст.69 КК України та звільнив ОСОБА_4 також і від додаткової міри покарання у виді конфіскації майна.

Оскільки покарання засудженим призначене із дотриманням вимог ст.ст. 65,70, 69 України - колегія суддів не вбачає підстав ні для помякшення призначених судом покарань, ні для скасування вироку суду в звязку з їх мякістю. За таких обставин, подані по справі апеляції в частинах, що стосуються призначених засудженим мір покарання задоволенню не підлягають.

В той же час, вирок суду підлягає уточненню в ревізійному порядку.

Так, санкція ч.3 ст.187 КК України передбачає додаткову міру покарання у виді конфіскації майна. Як вбачається з вироку, при призначенні засудженому ОСОБА_3 основного покарання за ч.3 ст.187 КК України, а також за сукупністю злочинів, суд не обґрунтував свого рішення щодо незастосування конфіскації майна засудженого. За таких обставин, колегія суддів, в ревізійному порядку, вважає можливим уточнити, що ОСОБА_3 за ч.3 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України призначене судом покарання без застосування додаткової міри покарання у виді конфіскації майна.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 365,366 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію старшого помічника прокурора Гадяцького району Полтавської області із внесеними доповненнями частково задовольнити, а апеляції засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4 та в їх інтересах захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Вирок суду уточнити та вважати ОСОБА_3 засудженим за ч.3 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання визначеного судом без конфіскації майна.

По епізоду викрадення майна, що належить ОСОБА_13 уточнити місце вчинення злочину, а саме будинок № 8 по вул. Спортивній в м. Гадяч.

В іншій частині вирок Гадяцького районного суду Полтавської області від 21.12.2011 року стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без змін.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_14 ОСОБА_15