Справа №1-55/07
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2007
року Недригайлівський районний суд Сумської області в складі:

головуючого
- судді Захарченка О.П.

при
секретарі Бузовій
С. В.,

з участю
прокурора Рєзніка
О.М. ,

захисника ОСОБА_1,

розглянвши у відкритому
судовому засіданні в селищі Недригайлів кримінальну справу за ознаками ч.3 ст.
286 КК України щодо ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і
мешканця міста Ромни Сумської області,
громадянина України,

ВСТАНОВИВ:

11
жовтня 2003 року близько 14 години водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ-21099 на 271 км.
автодороги Київ-Суми-Юнаківка в селі Вільшана Недригайлівського
району Сумської області, вчинив
порушення правил безпеки дорожнього руху,
а саме - порушеня вимог п.п. 2.36,
12.4, 14.2в Правил дорожнього
руху України, внаслідок чого мало місце
зіткнення керованого ним автомобіля з рухавшимся в зустічному напрямку
автомобілем КАМАЗ під
керуванням водіяОСОБА_3
і спричинення смерті ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та спричинення середньої тяжкості
тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , які були на
момент зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пасажирами керованого
ОСОБА_2транспортного засобу.

В ході
досудового слідства по даній справі була проведена судово-психіатричною
експертною комісією Першої обласної спеціалізованої лікарні м. Ромни Сумської області амбулаторна
судово-психіатрична експертиза, за
змістом висновку якої вбачається, що
внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 одержав травму голови, від чого у нього виникли психічні
порушення, які підпадають під медичний
та юридичний критерій його неосудності і що такий стан підекспертного є
постійним.

Згідно
вимог ч.3 ст. 19 КК України, не підлягає покаранню особа, яка вчинила злочин у стані осудності, але до постановления вироку захворіла на
психічну хворобу , що позбавляє її
можливості усвідомлювати свої дії ( бездіяльність) або керувати ними.

Вина
ОСОБА_2 у вчиненні злочину,
передбаченого ч.3 ст. 286 КК України , підтверджується достатніми об"єктивними
доказами по даній справі, серед яких -
протокол огляду місця події зі схемами і фототаблицею до нього, протокол відтворення обстановки і обставин
події, висновки судово-медичних
експертиз, висновок судової
автотехнічної експертизи, покази
потерпілого ОСОБА_6 , покази
свідківОСОБА_3 і ОСОБА_7

В ході
досудового слідства по справі слідчим прийняте процесуальне рішення про відмову
в порушенні кримінальної справи щодо водіяОСОБА_3 з посиланням

на п.2 ст. 6 КПК України ( за
відсутністю в діянні складу
злочину ). Дана постанова
особами, інтересів яких
вона стосується, не оскаржувалася.

Слідчий, у провадженні якого на досудовому слідстві
перебувала справа, виніс постанову, яку затвердив прокурор Недригайлівського
району, про направлення даної справи до
Недригайлівського районного суду для вирішення питання щодо застосування до
ОСОБА_2 примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи
вимоги ст. ст. 92-94 КК України, примусові заходи медичного характеру певного
виду можуть застосовуватися судом з урахуванням ступеня небезпечності психічно
хворого для себе або інших осіб.

Крім
цього, враховуючи роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, примусові
заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі
обгрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має
інший психічний розлад, які зумовлюють
її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо
неї таких заходів.

При
призначенні судово-психіатричної експертизи слідчим не було поставлено на
вирішення експертів-психіатрів питання про наявність чи відсутність потреби в
засотосуванні щодо ОСОБА_2 примусових заходів медичного характеру.

Тому, враховуючи вищевказане і враховуючи думку
осіб, які приймають участь у справі в
судовому засіданні, суд призначив по
справі додаткову судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставив питання: Чи
мається потреба в застосуванні до ОСОБА_2 примусових заходів медичного
характеру і якщо так, то якого виду ці
заходи доцільно застосувати?

Згідно
висновку додаткової амбулаторної судово-психіатричної експертизи, необхідності в застосуванні до ОСОБА_2
примусових заходів медичого характеру немає,
так як складова вибору видів примусових заходів медичного характеру
залежить від тяжкості вчиненого діяння з урахуванням ступеня психічного
захворювання, чого в ОСОБА_2 не
було, тому що підекспертний отримав
внаслідок безпосередньо дорожньо-транспортної пригоди тяжку травму головного
мозку, яка і призвела до психічного
захворювання, а сам ОСОБА_2на даний час
себе обслуговувати не може і потребує постійного стороннього догляду та
нагляду, рівень якого можуть забезпечити
тільки рідні в домашніх умовах, який
забезпечується в теперішній час.

Враховуючи
вищевказане , застосування до ОСОБА_2
примусових заходів медичного характеру не вбачається законно можливим.

Разом з
цим, суд дійшов до переконання про
наявність достатніх підстав для передачі ОСОБА_2 , відповідно до вимог ч.б ст. 94
КК України, на піклування батька
ОСОБА_8, з яким він проживає в одному
житлі, з обов"язковим лікарським
наглядом.

Згідно
ч.1 ст.
421 КПК України, у випадку
встановлення , що особа вчинила
суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності або обмеженої осудності або
після вчинення злочину захворіла на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання, суд при визнанні непотрібним застосовувати
примусові заходи медичного характеру має винести постанову про закриття справи.

Тому, керуючись
ч.6 ст. 94 КК України, ст.
420, ст. 421 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Визнати непотрібним
застосування до ОСОБА_2 примусових заходів медичного характеру.

Передати
ОСОБА_2 на піклування його батькові ОСОБА_8 з обов'язковим лікарським наглядом.

Кримінальну
справу № 03130132 за ознаками ч.3
ст. 286 КК України щодо ОСОБА_2
закрити.

Ця постанова
може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області через
Недригайлівський районний суд шляхом подачі апеляції протягом 15 діб з моменту
оголошення постанови.