Категорія:ч.1 ст.119 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 квітня 2015 року м. Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представника потерпілих ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вирок Луцького міськрайонного суду від 26 січня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований по АДРЕСА_2 , не працюючий, з середньою освітою, проживає в громадянському шлюбі, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.119 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 залишено тримання під вартою.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з 26.01.2015 року.
В строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 зараховано термін перебування під вартою з 20.03.2014 року по 26.01.2015 року.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_10 15 018 грн. 94 коп. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди.
Вирішено судом питання щодо судових витрат.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд Волинської області, -
В С Т А Н О В И В:
Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він 13 лютого 2005 року, близько 06.00 год., знаходячись поблизу будинку №37 по вул. Гордіюк в м. Луцьку, в ході бійки з ОСОБА_13 , що супроводжувалася нанесенням ударів останньому, і яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, у вигляді смерті, хоча повинен був і міг їх передбачити, якби діяв з більшою обачністю, наніс лівою рукою один удар в обличчя, внаслідок якого потерпілий впав та вдарився лівою частиною голови об асфальтне покриття, що було покрите кригою, тобто тверду поверхню, чим заподіяв ОСОБА_13 тілесні ушкодження, згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №76 від 24.12.2014 року у вигляді черепно-мозкової травми, котра супроводжувалася крововиливами у м`які тканини волосистої частини голови у лівій тім`яно-скроневій царині, лінійним зламом кісток склепіння та споду черепа зліва, субдуральним та субарахноїдальним крововиливами, локалізованими у порожнині черепа, відповідно такими-же підшкірними ділянками, набряком набуханням головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і які в подальшому призвели до смерті ОСОБА_13 , котра настала о 05.00 год. 20.02.2005 року.
В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 просять вирок суду скасувати і ухвалити новий. Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити йому максимальне покарання у виді позбавлення волі, що передбачене цим законом. Також задовольнити цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 та стягнути із обвинуваченого на її користь моральну шкоду в розмірі 80000 грн. Посилаються на те, що дії обвинуваченого на стадії досудового розслідування безпідставно були перекваліфіковані з ч.2 ст.121 на ч.1 ст.119 КК України. При розгляді справи суд допустив неповноту судового розгляду, невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильність застосування закону України про кримінальну відповідальність. З порушенням вимог ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів зі сторони обвинувачення, зібраних під час досудового розслідування. При цьому не з`ясував у них, чи правильно вони розуміють зміст обставин, які містяться в доказах зібраних під час досудового розслідування, не роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Крім того, суд безпідставно цивільний позов про відшкодування моральної шкоди задовольнив лише частково, не вмотивувавши в цій частині судове рішення. Визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є заниженим і не відповідає характеру та обсягу понесених потерпілою душевних страждань.
В запереченні прокурор у кримінальному провадженні вважає, що апеляційна скарга потерпілих є безпідставною і такою, що до задоволення не підлягає, а вирок Луцького міськрайонного суду щодо ОСОБА_7 ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженню всіх доказів з наданням належної правової оцінки діям обвинуваченого. Крім того, зазначає, що суд керуючись ч.3 ст.349 КПК України з врахуванням думки учасників судового розгляду, які не заперечували проти спрощеного порядку дослідження доказів, визнав недоцільним дослідження доказів у повному обсязі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, а тому висновок суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст.119 КК України є законним та обґрунтованим.
Заслухавши доповідача, який виклав суть оскаржуваного вироку та доводи апеляційної скарги, потерпілих та їх представника, які апеляційну скаргу підтримали, обвинуваченого, захисників, які апеляційну скаргу заперечили, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав частково в частині моральної шкоди, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Висновок суду про вчинення ОСОБА_7 злочину, при вказаних у вироку обставинах, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.
Кваліфікація судом дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.119 КК України є правильною.
Твердження потерпілих про те, що при розгляді обвинувачення ОСОБА_7 суд допустив неповноту судового розгляду, що викладені у вироку суду висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність колегія суддів визнає безпідставними.
Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Згідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт в суд надійшов щодо ОСОБА_7 про обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України.
Проти такого обвинувачення учасники судового провадження, в тому числі і потерпілі, не заперечували, а тому судовий розгляд було проведено в межах висунутого ОСОБА_7 обвинувачення за ч.1 ст.119 КК України.
При розгляді кримінального провадження суд з`ясував думку всіх учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.
Суд правомірно визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження.
Із журналу судового засідання та матеріалів технічної фіксації судового процесу вбачається, що суд ретельно з`ясував у всіх учасників судового провадження, зокрема, і у потерпілих, чи правильно вони розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В судових дебатах потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтримали пред`явлене досудовим розслідуванням обвинувачення і просили суд визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України.
Порушень судом вимог ч.3 ст.349 КПК України при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.
Доводи потерпілих про те, що суд допустив неповноту судового розгляду, що викладені у вироку суду висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України колегія суддів не перевіряє, оскільки фактичні обставини кримінального провадження не оспорювались під час судового розгляду і дослідження їх було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Обставин, які свідчать про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів не вбачає.
Щодо доводів потерпілих про те, що стягнута з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_10 моральна шкода в розмірі 10000 грн. є заниженою і не відповідає характеру та обсягу понесених нею душевних страждань, то вони заслуговують на увагу.
Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Ці вимоги закону судом в повній мірі не дотримані.
Зокрема, судом не враховано, що потерпіла втратила близьку людину, що досудове розслідування тривало протягом дев`яти років у зв`язку з розшуком обвинуваченого і це також суттєво вплинуло на характер, глибину і тривалість душевних страждань потерпілої.
З врахуванням зазначеного, визначений та стягнутий з обвинуваченого на користь потерпілої розмір грошового відшкодування в сумі 10000 грн. є явно заниженим і колегія суддів вважає, що його слід збільшити до 40000 грн.
При визначенні розміру відшкодування апеляційний суд враховує вимоги розумності та справедливості, а також те, що на відшкодування моральної шкоди обвинувачений добровільно вже сплатив потерпілій 20000 грн.
Загальний розмір моральної шкоди апеляційний суд визначає в розмірі 60000 грн., а з урахуванням добровільної сплати 20000 грн. стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 підлягає 40000 грн.
Законних підстав для скасування вироку і ухвалення нового вироку колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.405, 407, 409 КПК України, Апеляційний суд Волинської області, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду від 26 січня 2015 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 40 000 (сорок тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з дня отримання її копії, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4