ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
№ 336/1760/15-к
№ 1-кп/336/235/15
6 квітня 2015 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000082 від 27.02.2015 року, з угодою про визнання винуватості, відносно
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжі, громадянина України, українця, одруженого, освіта середня технічна, працює начальником радіостанції взводу управління протитанкового артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в порядку ст. 291 КПК України звернувся прокурор з вищевказаним обвинувальним актом.
ОСОБА_4 звинувачується в нижче наведеному.
Так, відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст. 10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 22 липня 2014 року «Про часткову мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_4 призвано на військову службу у зв`язку із мобілізацією 15 серпня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 №180 від 15.08.2014 ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду начальника радіостанції взводу управління протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Являючись військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», сержант ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, статутів, наказів та розпоряджень, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, не допускати ганебних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.
Однак, у порушення вищезазначених норм, сержант ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби.
Встановлено, що 14 вересня 2014 року під час шикування для перевірки наявності особового складу виявлено відсутність сержанта ОСОБА_4 , після чого командуванням військової частини проводились пошукові заходи, які позитивних результатів не дали.
В подальшому 16 лютого 2014 року ОСОБА_4 прибув до військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України та повідомив про те, що тимчасово ухилявся від проходження військової служби без поважних причин, після чого був направлений до військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) для продовження проходження військової служби. Весь цей час з 14 вересня 2014 року по 16 лютого 2015 року проводив за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де займався вирішенням сімейних обставин у зв`язку з чим не виконував обов`язків військової служби доручених йому за посадою.
При цьому, як зазначено вище, поважних причин для нез`явлення на службу сержант ОСОБА_4 не мав, в тому числі хворобою, що перешкоджала його пересуванню не хворів, перешкод для прибуття до військової частини не мав. Також у зазначений період пожежа або стихійне лихо в сім`ї ОСОБА_4 не траплялися, члени його сім`ї не хворіли та не помирали, інші обставини, що перешкоджали проходженню військової служби відсутні.
Протягом періоду нез`явлення на службу, сержант ОСОБА_4 з приводу тяжких захворювань до медичних закладів не звертався, органи військового управління про своє місце перебування не повідомляв.
Згідно висновку ВЛК від 27 лютого сержант ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби.
Про кримінальну відповідальність за ухилення від виконання обов`язків військової служби був заздалегідь попереджений.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.
До суду разом із обвинувальним актом надійшла угода про визнання винуватості від 27 лютого 2015 року, укладена між прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 , згідно умов якої:
- підозрюваний під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у вище зазначеному діянні;
- сторони погоджуються на призначення підозрюваному покарання за ч. 3 ст. 407 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений просить затвердити угоду, в якій він беззастережно визнав себе винним у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, повідомив про добровільність своєї позиції при укладенні угоди про визнання винуватості, розуміння характеру обвинувачення, наслідків укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, просив вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання.
Прокурор військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України також просить затвердити угоду про визнання винуватості з підозрюваним, і розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди.
Ознайомившись із змістом угоди, перевіривши виконання вимог ст. 472 КПК України, вислухавши думку учасників кримінального провадження, переконавшись у добровільності волевиявлення сторін на укладення угоди, суд вбачає всі підстави для затвердження угоди, та не вбачає процесуальних перешкод для її затвердження.
Так, згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Злочин, в скоєнні якого обвинувачений беззаперечно визнав себе винним, а саме, за ч.3 ст. 407 КК України, згідно вимог ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Щире каяття судом визнається як обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України судом не встановлено.
Умови укладеної угоди не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, не посягають на інтереси суспільства, не порушують нічиї права, свободи та інтереси, у суду немає підстав припускати неможливість її виконання обвинуваченим, наявні фактичні підстави для визнання вини, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим кримінальним законом.
Перед затвердженням угоди про визнання винуватості суд переконався в тому, що обвинувачений розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України та укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 468, 469, 470, 472, 473, 474, 475, 476 КПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 лютого 2015 року між прокурором військової прокуратури Запорізького гарнізону Південного регіону України ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України.
На підставі укладеної угоди призначити ОСОБА_4 покарання за ч.3 ст. 407 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти орган кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в орган кримінально-виконавчої інспекції.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області, шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку обвинувачений та прокурор мають право отримати в суді негайно після його проголошення.
Суддя ОСОБА_1