Справа № 11- 4932007 р. Головуючий
306 ч. 2 КК України. Доповідач
УХВАЛА

Іменем України

7 червня 2007
p.

Апеляційний суд
Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Антипець
В.М. суддів - Демченка
О.В., Козака В.І. з участю прокурора - Басюка С. В.
засудженого - ОСОБА_1.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Чернігові кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1. на
постанову Щорського районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2006 р., -

встановив:

Постановою
Щорського районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2006 року було
скасовано звільнення від покарання з випробуванням відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і жителяАДРЕСА_1, українця,
громадянина України, з повною
середньою освітою, не працюючого, одруженого і маючого на утриманні
неповнолітніх дітей, раніше судимого:

1)
17
вересня 1997 р.
Щорським районним судом по ст. 86-1, 44 КК України до 3-х років
позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;

2)
10
вересня 1997 р.
Щорським районним судом по ст. 81
ч.3, 89 ч. 1
42 КК України до 5 років
позбавлення волі

3)
4
березня 2005 року
за ст.
122 ч.1, ; 75,
76 КК України до 3-х
років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки.

Як
вказано в постанові суду, ОСОБА_1, будучи засудженим до покарання у вигляді
позбавлення волі і звільненим від покарання з випробуванням, не виконував покладених на нього судом
обов'язків: періодично з'являтись до органів кримінально-виконавчої
системи, на шлях

2

виправлення не
став, характеризується негативно, притягувався до адміністративної відповідальності, зловживає спиртними напоями.

15 січня 2007 року на дану
постанову ОСОБА_1. була подана апеляція,
у якій він ставить питання про скасування цієї постанови. Апеляція
мотивована тим, що судом неправильно
встановлені фактичні обставини справи. Він,
ОСОБА_1, з'являвся на відмітку до
кримінально - виконавчої інспекції, але
внаслідок недбалого відношення до службових обов'язків інспектора КВІ, не міг відмітити свою явку. Неявку свою до
кримінально-виконавчої інспекції в деякі дні пояснював зайнятістю на роботі.

Попередньою
ухвалою апеляційного суду від 5
квітня 2007 р.
відновлено строк на подачу апеляції.

В засіданні
апеляційного суду засуджений просив скасувати постанову суду за вказаних вище
підстав. Одночасно пояснив, що ніде не
працює і документально підтвердити поважність причин його неявки в КВІ
неможливо.

Вислухавши
в судовому засіданні засудженого, який
просив задовольнити апеляцію,
прокурора, який просив відмовити
в її задоволенні, перевіривши матеріали
справи, апеляційний суд дійшов
висновку, що апеляція не підлягає
задоволенню. Таке рішення суд ґрунтує наступним.

Вироком
Щорського районного суду від 4
березня 2005 року
ОСОБА_1 засуджений за ст. 122
ч. 1 КК
України до 3-х років
позбавлення волі. На підставі ст. 75
КК він звільнений від покарання з іспитовим строком в 3 роки. Відповідно
до ст.
76 КК на
нього покладено обов'язки: не виїжджати за межі України без дозволу
кримінально-виконавчої системи; повідомляти органам кримінально-виконавчої
системи про зміну роботи,
проживання, навчання; періодично
з'являтись до органів кримінально -
виконавчої системи.

Постановою
інспектора КВІ Щорського району від 30
березня 2005 р.
ОСОБА_1. було встановлено дні, коли він
зобов'язаний з'являтись на реєстрацію: перша п'ятниця кожного місяця.

Згідно
листка реєстрації, ОСОБА_1 не з'являвся
до КВІ 3 червня, 1
липня, 5 серпня 2005 р., за що йому виносилось попередження. В
поясненнях щодо своєї неявки ОСОБА_1 вказував,
що не з'являвся з причини зловживання спиртними напоями.

Після
цього він не з'являвся до КВІ 4
серпня та 1 вересня 2006 р. без поважних
причин. Поважності своєї неявки він не зміг пояснити в судовому засіданні та
засіданні апеляційного суду.

З
характеристик, які надані суду, вбачається,
що ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спиртними напоями. Двічі
притягувався до адміністративної відповідальності.

У відповідності
до ч. 4 ст. 166 Кримінально-виконавчого
кодексу України, така кількість
правопорушень, скоєних ОСОБА_1. не може
вважатись системою і не враховується при прийнятті рішення про направлення його
в місця позбавлення волі. Однак ці факти негативно

3

характеризують
засудженого і свідчать про небажання його стати на шлях виправлення.

Згідно
ч.3 цієї ж статті, невиконанням
обов'язків вважається таке, коли
засуджений не виконує хоч один з обов'язків,
покладених на нього судом. Норма
цієї статті не передбачає кількості випадків невиконання обов'язків. Поважні
причини неявки до КВІ, у відповідності
до ч. 5 ст. 166 Кримінально-виконавчого кодексу
України, повинні бути документально
підтверджені. Такі підтвердження відносно ОСОБА_1 в справі відсутні і сам він
пояснив в апеляційному суді, що здобути
їх неможливо.

Інспектор
кримінально-виконавчої системи ОСОБА_2 ,
допитаний в судовому засіданні,
дав пояснення, що ОСОБА_1 не
з'являвся до КВІ без поважних причин і спростував твердження засудженого про
його явку.

Таким
чином, судом першої інстанції вірно
встановлені фактичні обставини справи,
які свідчать про невиконання ОСОБА_1. покладених на нього судом
обов'язків. Правовими наслідками їхнього невиконання згідно ч. 2 ст. 78 КК України є
направлення засудженого до місць позбавлення волі для реального відбуття
покарання.

Таким
чином, постанова суду першої інстанції є
законною, обґрунтованою і
справедливою, зміні чи скасуванню вона
не підлягає.

На
підставі викладеного, керуючись ст. 366,
377, 382 КПК
України, апеляційний суд, -

ухвалив :

Апеляцію
засудженого ОСОБА_1залишити без задоволення,
а постанову Щорського районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2006 року відносно
нього - без
змін.