УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_3,

суддів: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 09 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1,

встановила:

Вироком Якимівського районного суду Запорізької області від

16 жовтня 2014 року

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Охримівки Якимівського району Запорізької області, проживаючого по

АДРЕСА_1, такого, що не має судимостей, ,

засуджено за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю

2 роки та з покладенням на нього обов'язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК.

Вирішено питання про стягнення судових витрат і про долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним і засуджено за те, що він 20 червня 2014 року біля недобудованих будинків по пров. Морському у

смт Кирилівці Якимівського району Запорізької області зірвав два кущі дикоростучої коноплі, переніс їх до свого домоволодіння, де подрібнив та висушив.

03 липня 2014 року приблизно о 20.30 год. ОСОБА_1 на

вул. Лиманскій у тому ж селищі за 150 грн збув ОСОБА_2 особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 1,05 г.

Крім того, 11 липня 2014 року приблизно о 12.00 год. ОСОБА_1, раніше вчинивши кримінальне правопорушення, передбачене ст. 307 КК, знаходячись біля вказаних недобудованих будинків з метою збуту, зірвав один кущ дикоростучої коноплі, переніс його до свого домоволодіння, де подрібнив та висушив.

Цього ж дня приблизно о 13.50 год. ОСОБА_1 за місцем свого проживання повторно збув ОСОБА_2 за 150 грн. особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 1,24 г.

Крім того, 15 серпня 2014 року приблизно о 08.30 год.

ОСОБА_1, раніше вчинивши кримінальне правопорушення передбачене ст. 307 КК, знаходячись біля вказаних недобудованих будинків з метою збуту, зірвав залишки дикоростучої коноплі, які переніс до свого домоволодіння, де подрібнив та висушив.

Цього ж дня приблизно о 09.50 год., ОСОБА_1 за місцем свого проживання повторно збув ОСОБА_2 за 150 грн. особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 1,21 г.

Судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_1 проводився відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК, оскільки останній повністю визнавав свою винуватість у вчиненому, не оспорював фактичні обставини справи, кримінального правопорушення, погодився з правовою кваліфікацією своїх дій.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 09 лютого 2015 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_1 залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, просить постановлені у кримінальному провадженні судові рішення щодо ОСОБА_1 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого, внаслідок м'якості.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, кримінально-правової оцінки його дій за

ч. 2 ст. 307 КК відповідно до вимог ст. 433 КПК колегія суддів не перевіряла, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржувалися.

Безпідставними, на думку колегії суддів, є доводи прокурора про незаконне пом'якшення місцевим судом ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. 69 КК та звільнення останнього від його відбування на підставі ст. 75 цього Кодексу, як такого, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м'якості.

Відповідно до ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Підстави для призначення більш м'якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини КК за вчинені злочини, визначаються ст. 69 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 75 КК в разі, якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п'яти років з урахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, місцевий суд, призначаючи покарання ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням положеннь ст. 69 КК, у своєму рішенні вказав, що враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину; особу засудженого який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Також врахував суд обставини, що пом'якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику, наявність на утриманні неповнолітньої дитини та відсутність обставин, що його обтяжують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про можливість пом'якшення засудженому

ОСОБА_1 покарання із застосуванням ст. 69 КК зі звільненням від його відбування з випробуванням в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час такого звільнення і належним чином своє рішення мотивував.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, такі твердження про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та м'якість призначеного покарання висловлював прокурор у своїй апеляції. Апеляційний суд обґрунтовано визнав їх безпідставними, мотивувавши свої висновки належним чином, і з ними погоджується колегія суддів касаційного суду.

Отже, погоджуючись із висновками місцевого та апеляційного судів, підстав вважати призначене ОСОБА_1 покарання надмірно м'яким у колегії суддів немає.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таким чином, із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

ухвалила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 09 лютого 2015 року щодо ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5