АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11/1690/613/2012
Головуючий по 1-й інстанції Клименко
Суддя-доповідач: Кисіль А. М.
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2012 року
м.Полтава

Колегія суддів Судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Полтавської області
в складі:

головуючого судді - Кисіля А.М.

суддів: Харлан Н.М.,Лісіченко Л.М.

при секретарі - Войтенко Е.М.

з участю прокурора - Деряги
Л.М.

засудженого - ОСОБА_2

захисника-адвоката: ОСОБА_3

потерпілого: ОСОБА_4 та його
представника -адвоката ОСОБА_5

розглянувши, 6 липня 2012 року у
відкритому судовому засіданні в м.
Полтаві матеріали кримінальної справи
за апеляцією потерпілого ОСОБА_4 та
прокурора м.Комсомольська Полтавської
області і засудженого ОСОБА_2 на вирок
Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 20 квітня 2012
року, -

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і жителя
АДРЕСА_1, українця, громадянина України,
з вищою освітою, приватного підприємця,
неодруженого, має на утриманні 2
неповнолітніх дітей, раніше не
судимого,-

визнано винним та засуджено:

- за ч.4 ст.190 КК України у виді
позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років
без конфіскації майна;

- за ч.2 ст.191 КК України у виді
позбавлення волі на строк 3 (три) роки з
позбавленням права займати посади
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих функцій
строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим
призначено остаточне покарання у виді
позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років
без конфіскації майна з позбавленням
права займати посади пов'язані з
виконанням організаційно-розпорядчих
функцій строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст.75 КК України його
звільнено від відбування призначеного
судом основного покарання з
випробуванням на іспитовий строк 3 (три)
роки з покладенням обов'язків не
виїжджати за межі України на постійне
проживання без дозволу органу
кримінально-виконавчої системи, куди
періодично з'являтися для реєстрації
та повідомляти ці органи про зміну
місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
моральну шкоду в сумі 40 000 (сорок тисяч)
гривень.

Згідно із вироком суду він визнаний
винним у тому, що зловживаючи довірою
потерпілого ОСОБА_4, при наданні послуг
з реалізації нерухомості, шляхом
обману заволодів його приватним
підприємством "Горнотехсервіс"
вартістю 1 760 000 грн. за таких обставин.

ОСОБА_2 не бажаючи сплачувати вказані
вище кошти за отримання цього
підприємства, шляхом обману заволодів
ним, перереєструвавши на себе
корпоративні права. Відповідно до
Витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 5 жовтня 2010 року
він став єдиним власником, засновником
та директором Приватного підприємства
"Горнотехсервіс".

У забезпечення виконання ним
зобов'язань за такою угодою із
потерпілим, зловживаючи довірою ОСОБА_4
та не маючи наміру сплатити кошти за
підприємство, надав йому доручення на
розпорядження після спливу ЗО днів
нібито належні йому об'єкти
нерухомості, а саме: кв.АДРЕСА_2, яка
перебувала у заставі банківської
установи за кредитом, нежитловим
приміщенням магазину НОМЕР_1
"ІНФОРМАЦІЯ_2" по АДРЕСА_4, що перебувало
у заставі, зупинкою з двома
торгівельними павільйонами в АДРЕСА_5,
яка за усною домовленістю попередньо
була ним продана третім особам,
квартирою АДРЕСА_3, яка йому не належала
та була попередньо продана третій
особі.

Оформивши право власності на
підприємство за участі потерпілого та
умовчуючи про таку перереєстрацію на
нього прав на ПП "Горнотехсервіс" та
прийняття в забезпечення виконання ним
зобов'язаня з оплати 1760000 грн., при
укладенні угоди, ОСОБА_2 не мав наміру
її виконувати, розуміючи, що
потерпілий не скористається об'єктами
нерухомості. Таким способом він
заволодів підприємством, вчинивши
шахрайство, чим заподіяв потерпілому
ОСОБА_4 згідно висновку комплексної
будівельно-технічної та економічної
експертизи № 601/602/603 від ЗО вересня 2011
року збитки на суму 1 760 000 грн., що в
шістсот і більше разів перевищує
неоподаткований мінімум доходів
громадян та становить особливо великий
розмір.

Після цього, ОСОБА_2, будучи засновником
та директором ПП "Горнотехсервіс" як
службова особа, зловживаючи своїм
службовим становищем, достовірно
знаючи, що три автомобілі БеЛАЗ
загальною вартістю 100 000 грн. належать
Тов "Індустріально-виробничий комбінат
"ГраТЕК", продав їх 10 березня 2011 року за
90 000 грн., спричинивши шкоду на суму 100 000
грн.

З даним вироком суду не погодився
прокурор та потерпілий ОСОБА_4, які
вважають, що місцевий суд безпідставно
застосував ст.75 КК України і призначене
покарання не відповідає тяжкості
вчиненого та особі засудженого,
внаслідок м'якості. Просять
постановити новий вирок, яким
призначити покарання винному за
сукупністю злочинів - 5 років
позбавлення волі з конфіскацією майна
та позбавлення права займати посади
пов'язані із виконанням
організаційно-розпорядчих функцій
строком на 2 роки .

В апеляції засудженого ОСОБА_2
ставиться питання про часткове
скасування вироку суду та виправдання
його за ч.4 ст.190 КК України, тому що він
не вчиняв злочину, а діяв у інтересах
потерпілого, у іншій частині вину не
оспорює.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, виступ прокурора та
потерпілого ОСОБА_4 і його представника
адвоката ОСОБА_5, які підтримали свою
апеляцію, заперечення засудженого
ОСОБА_2 та його адвоката на апеляцію
прокурора і потерпілого, які вказали на
відсутність ознак складу злочину у
діях засудженого за ч.4 ст. 190 КК України,
провівши часткове судове слідство,
колегія суддів вважає, що апеляції
прокурора та потерпілого ОСОБА_4 слід
задовольнити, а засудженого ОСОБА_2
залишити без задоволення, вирок суду
скасувати у частині призначення
покарання з постановленням нового за
таких мотивів.

В апеляційному суді ОСОБА_2 свою вину за
ч.4 ст.190 КК України не визнав та пояснив,
що діяв у інтересах потерпілого і
корисливого мотиву на заволодіння його
майном не мав. Посилається на те, що
досудове слідство у справі проведено
неповно і необ'єктивно, а висновки суду
про його винність у шахрайських діях є
суперечливими і такими, що не
відповідають фактичним обставинам по
справі і не підтверджені розглянутими
в судовому засіданні доказами, є
неспроможними і його доводи
спростовуються викладеними у вироку
місцевого суду доказами.

Колегія суддів вважає, що винність
засудженого ОСОБА_2 у вчиненні злочину
за обставин, викладених у вироку суду
доведена зібраними у справі доказами, у
тому числі показаннями самого
засудженого під час як досудового так і
судового слідства, у яких він фактично
визнав себе винним у заволодінні
підприємством, а за ч. 2 ст.191 КК України
не оскаржив, визнавши повністю вину та
пояснив, що за встановлених судом
обставин він привласнив приватне
підприємство потерпілого без оплати
домовленої суми, зважаючи, що він мав
намір реалізувати підприємство, а за
виручені кошти вже провести оплату.

У забезпечення виконання вказаної
угоди він передав ОСОБА_4 кв. АДРЕСА_2,
магазин "ІНФОРМАЦІЯ_2", який належав
ОСОБА_7, два торгівельних павільйони по
АДРЕСА_5, і квартиру АДРЕСА_3 якої була
сім*я ОСОБА_14. 5 жовтня 2010 року він
потерпілому надав розписку про те, що,
якщо на протязі 30 днів він не передасть
йому гроші, то він має право
розпорядитися «його» майном. Після
спливу вказаного строку ОСОБА_4 став
переоформляти 2 павільйони і квартиру
ОСОБА_14, а тому він з метою не допустити
таких дій звернувся до суду з позовами
про визнання недійсними наданих
доручень. Він згоден повернути
підприємство взамін на вказані об'єкти,
які ним були передані потерпілому але
за їх реальну вартість.

Стверджуючи про непричетність до
шахрайського заволодіння
підприємством, колегія суддів вважає,
що незаконні дії ОСОБА_2 свідчать про
його намір вчинити такий злочин, що
знайшло своє підтвердження у доказах
його вини на які вказав місцевий суд у
своєму вироку.

Відповідно до пояснень потерпілого
ОСОБА_4 засуджений саме йому
запропонував придбати його кв. АДРЕСА_2
в еквіваленті за 75 000 доларів США.
Погодившись, що кошти передасть після
продажу свого підприємства, ОСОБА_2
придбав за 220 тисяч доларів США вказане
підприємство, а розрахунок погодили
провести протягом 30 днів. У
забезпечення виконання такої угоди
йому було надано завдаток у виді
чотирьох об'єктів нерухомості, які він
у випадку спливу 30 днів не отримання
коштів мав право його реалізувати.

Зазначені у розписці об'єкти
нерухомості не належали засудженому
про що він дізнався згодом. ОСОБА_19
намагався виготовити дублікати
право-установчих документів на
квартиру АДРЕСА_3, оригінали яких він
йому надав, а магазин "ІНФОРМАЦІЯ_2" і кв.
АДРЕСА_2 перебували в іпотеці банка. Він
зміг лише продати два торгівельних
павільйони і квартиру АДРЕСА_3, щоб хоча
частково компенсувати свої втрати. На
неодноразові звертання до ОСОБА_2
повернути йому підприємство, той не
реагував. Він погоджувався повернути
йому і об'єкти, які він продав за умови,
що той поверне йому підприємство.

Такі показання потерпілого
підтвердили і допитані у суді свідки
ОСОБА_8, і ОСОБА_9, доповнивши, що в
установлений термін ОСОБА_2 гроші
потерпілому не віддав і підприємства
не повернув. Подібні свідчення
підтвердила у суді і свідок ОСОБА_10,

Про факт обману з боку
засудженого свідчить і свідок ОСОБА_7,
що магазин "ІНФОРМАЦІЯ_2" не міг бути
реалізований потерпілим так як право
власності не було оформлено на ОСОБА_2
через непогашення останнім кредиту до
банку. У жовтні 2010 року на прохання
засудженого ОСОБА_2 вона оформила
доручення на ОСОБА_4 з правом продажу
вказаного магазину. У лютому місяці 2011
року до неї знову звернувся ОСОБА_2 з
проханням видати доручення адвокату
ОСОБА_11 на захист її інтересів в суді
при розгляді справи про визнання
наданої нею довіреності ОСОБА_4
недійсною.

Намагання засудженого повернути майно
від потерпілого засвідчила і свідок
ОСОБА_6, що кв. АДРЕСА_3 вона спочатку
передала ОСОБА_2 за дорученням на
відчуження, а потім на ім*я ОСОБА_4 за
вказівкою ОСОБА_2. Через певний час
засуджений її попросив надати
довіреність адвокату ОСОБА_11 на участь
у суді по цивільній справі, щоб та
представляла її інтереси з приводу
спору права власності по вказаній
квартирі.

Аналогічні показання в судовому
засіданні підтвердила і свідок ОСОБА_12

Із свідчень ОСОБА_13, вбачається,
що в грудні 2010 року до Кременчуцького
МБТІ, звернувся саме ОСОБА_2 із заявою
про виготовлення дублікатів свідоцтва
про право власності та технічного
паспорту на квартиру АДРЕСА_3 в зв'язку
з їх втратою та надав довіреність
видану йому у 2009 році ОСОБА_6, ОСОБА_14 та
ОСОБА_15, якою йому були надані
повноваження на продажу квартири і
вони були виготовлені, але не
зареєстровані, оскільки у січні місяці
2011 року з оригіналами право-установчих
документів на дану квартиру звернувся
потерпілий ОСОБА_4 ОСОБА_2 ввів в оману
працівників МБТІ не повідомивши, що на
цю квартиру в жовтні 2010 року була
видана довіреність потерпілому ОСОБА_4.

Допитаний у суді свідок ОСОБА_16
підтвердив, що в березні 2010 року він
передав свою квартиру ОСОБА_2 для
реалізації та 15 000 доларів США, а взамін
отримав ключі від квартири АДРЕСА_3 де і
мешкає до цього часу. Право власності
на вказану квартиру ОСОБА_2 йому не
оформив і уникає з ним зустрічей. Він
згодом дізнався, що вказану квартиру
потерпілий ОСОБА_4 продав за
дорученням, то змушений був звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
визнання договору купівлі зазначеної
квартири між ним та ОСОБА_2 дійсним та
про визнання за ним права власності на
неї. При укладенні договору про наміри
ОСОБА_2 діяв по довіреності від ОСОБА_14.

Відповідно до змін у Статут
Приватного підприємства
"Горнотехсервіс", затверджених
рішенням власника № 2 від 12 жовтня 2010
року, в п.3.1. зазначено, що власником
підприємства є ОСОБА_2, який обмежень
для заняття підприємницькою
діяльністю згідно з витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців не має, і він
є засновником приватного підприємства
"Горнотехсервіс" та його директором
(а.с. 41-42 т.1)

Згідно із актом прийому-передачі
документів по П.П."Горнотехсервіс",
затвердженим 12 жовтня 2010 року, то
комісія у відповідному складі передала
документи новому власнику ПП
"Горнотехсервіс" ОСОБА_2

Про те, що ОСОБА_4 реалізував
підприємство свідчить і його заява до
Державного реєстратора від 12 жовтня 2010
року посвідченою нотаріусом, що він як
засновник приватного підприємства
"Горнотехсервіс" прийняв рішення щодо
виходу зі складу засновників у зв'язку
з передачею прав власності на всі
активи ОСОБА_2(а.с.108 т.1, а.с.26 т.2)

За рішенням №1 власника ПП
"Горнотехсервіс" від 4 жовтня 2010 року
було виключено ОСОБА_4 зі складу
власника ПП (а.с.109 т.1, а.с.27т.2), а заявою
від 11 жовтня 2010 року ОСОБА_4 за таких
умов звільнився з посади директора
(а.с.111 т.1, а.с.28 т.2), а за рішенням № 3 від
12 жовтня 2010 року було передано ОСОБА_2
обов'язки директора цього
підприємства.(а.с.112 т.1), (а.с. 118-121 т.1)

Відповідно до наданої розписки
ОСОБА_2 від 5 жовтня 2010 року він обманув
потерпілого, запевнивши того, що
об'єкти нерухомості, а саме: магазин
"ІНФОРМАЦІЯ_2" по АДРЕСА_4, зупинка з
двома павільйонами торгівлі по
АДРЕСА_5, кв.АДРЕСА_2, кв.АДРЕСА_3,
належать йому і є оплатою за
підприємство. У разі несплати ним
коштів вищеперераховані об'єкти
нерухомості потерпілий ОСОБА_4 має
право після 30 днів їх реалізувати у
рахунок погашення боргу в сумі 1 760 000
гривень, а у випадку оплати ним вони
повинні бути повернуті ОСОБА_2 (а.с.14 т.2)

Факт щодо виконання угоди купівлі
продажу від 5 жовтня 2010 року свідчить і
те, що ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_4
продати за ціну та на умовах на власний
розсуд належні йому квартиру АДРЕСА_2
(а.с.15т.2)

Неможливість ОСОБА_4 розпорядитися
наданим майном свідчить і дані
зазначені у витягу з Державного
реєстру іпотек, що на квартиру АДРЕСА_2
накладено обтяження на підставі
договору іпотеки від 17 вересня 2008 року
АКІБ "УкрСиббанк"( а.с.18 т.2),

Відповідно до свідоцтва № 1 право
власності на нежитлове приміщення
НОМЕР_1 магазину "ІНФОРМАЦІЯ_2" в місті
Комсомольську від 29 січня 2009 року
належало ОСОБА_7 з посвідченням
договору іпотеки та накладено заборону
на переобладнання та відчуження цього
приміщення ( а.с. 25 т.2), а тому його
реалізувати потерпілий за дорученням
не міг.

Як і за витягом з Державного реєстру
іпотек від 11 листопада 2010 року,
квартира АДРЕСА_2 накладено обтяження
згідно договору іпотеки від 17 вересня
2008 року з АКІБ "УкрСиббанк" ( а.с.44 т.2], що
також позбавляло продавця реалізувати
такий об'єкт нерухомості.

Згідно повідомлення від 29 серпня 2008
року було встановлено обтяження
нежитлового приміщення магазину
НОМЕР_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2" в АДРЕСА_4 на
підставі договору іпотеки від 29 серпня
2008 року [ а.с.46 т.2),

За договором іпотеки від 17 вересня 2008
року ОСОБА_2 на мав права на відчуження
квартири АДРЕСА_2, яка є його власністю,
ринковою вартістю 349 258 грн. ( а.с.49-50т.2),

Згідно із дорученням від 7 жовтня
2010 року ОСОБА_15 уповноважувала ОСОБА_4
продати за ціною та на умовах на
власний розсуд належну їй частину
квартири АДРЕСА_3 (а.с.78 т.2] За
дорученням від 7 жовтня 2010 року ОСОБА_14
також уповноважував ОСОБА_4 продати за
ціною та на умовах на власний розсуд
належну йому частину квартири АДРЕСА_3
(а.с.79 т.2)

За довіреністю від 07 жовтня 2010 року
ОСОБА_6 уповноважувала ОСОБА_4 продати
за ціною та на умовах на власний розсуд
належну їй частину квартири АДРЕСА_3
(а.с.80 т.2) на прохання засудженого

Про перешкоду у реалізації майна та
факт обману потерпілого з боку
засудженого свідчить і ухвала
Комсомольського міського суду від 4
лютого 2011 року про відкриття
провадження у цивільній справі за
позовною заявою ОСОБА_6 про
забезпечення позову до ОСОБА_17, ОСОБА_4
про визнання недійсним правочину та
застосування правових наслідків
недійсності правочину (а.с.81 т.2)

Із позовної заяви про визнання
недійсним правочину та застосування
правових наслідків недійсності
правочину від 4 лютого 2011 року
адресованою Комсомольському міському
суду Полтавської області позивачем
значиться ОСОБА_6 відповідачами ОСОБА_17
та ОСОБА_4, де ОСОБА_6 стверджує, що їй та
членам її сім'ї належить на праві
спільної часткової, по 1/3 ч., власності
квартира АДРЕСА_3, на яку вони видали 21
липня 2009 року довіреність, кожний
окрему на її реалізацію ОСОБА_2

Оскільки покупці не траплялись, не
скасовуючи зазначену довіреність
видали довіреність ОСОБА_4, якою
уповноважили його продати квартиру, за
проханням ОСОБА_2. За усним договором
ними було обумовлено, що особа
майбутнього покупця та ціна попередньо
повинні були бути узгоджені з ними.
Квартиру було продано без їх відома.
(а.с. 82-83 т.2)

Разом із тим, ухвалою Комсомольського
міського суду від 14 лютого 2011 року
відкрито провадження у цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
визнання правочину недійсним ( а.с.84 т.2)

Із позовної заяви від 10 лютого 2011
року вбачається, що ОСОБА_2 видав
ОСОБА_4 довіреність строком на 5 років,
якою уповноважив останнього продати
належну йому квартиру АДРЕСА_2, а потім
з метою попередження таких дій з боку
потерпілого 5 жовтня 2010 року звернувся
до суду про її анулювання (а.с. 85-86 т.2)

Про обманні дії засудженого свідчить і
ухвала Комсомольського міського суду
від 14 лютого 2011 року, де відкрито
провадження за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_4 про визнання правочину
недійсним ( а.с.87 т.2) , де позивачка
вказує, що вона помилково надала
доручення ОСОБА_4 на реалізацію
магазину "ІНФОРМАЦІЯ_2" (а.с. 88-89 т.2)

За висновком № 616 судової
будівельно-технічної експертизи від 31
серпня 2011 року ринкова вартість двох
павільйонів по АДРЕСА_5 станом на 5
жовтня 2010 року склала - 131 600 грн. (а.с. 7-25
т.5),

За висновком № 601/602/603 комплексної
судової будівельно-технічної та
економічної експертизи від ЗО вересня
2011 року вартість об'єктів нерухомості
розташованих за адресою: АДРЕСА_6, які
належать приватному підприємству
"Горнотехсервіс" на праві власності
станом на 12 жовтня 2011 року могла
складати 705 180 грн., ринкова вартість
об'єктів нерухомості складає 829 740 грн.,
таким чином ОСОБА_4 нанесено збитків на
суму 1 760 000 грн. (а.с.33-698т.5).

За висновком № 615 судової
будівельно-технічної експертизи від ЗО
серпня 2011 року ринкова вартість
квартири АДРЕСА_3 станом на 05 жовтня 2010
року могла складати 226 650 грн., на 13
січня 2010 року могла складати 228 030 грн.,
на момент проведення експертизи
складає 241 140 грн. ( а.с.76-95 т.5)

Відповідно до протоколу огляду та
добровільної видачі від 26 липня 2011
року, ОСОБА_2 добровільно видав
бухгалтерські документи на
підприємство "Горнотехсервіс", яке йому
належить на праві власності, а саме:
головну книгу в прошитому вигляді на 52
аркушах, обігово-сальдові відомості,
звіт про нараховані внески,
перерахування та витрати пов'язані із
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, свідоцтво про
право власності, технічний паспорт на 8
аркушах (а.с.114-166 т.5)

Оцінюючи всі зібрані по справі докази в
сукупності апеляційний суд
погоджується із висновком місцевого
суду щодо винності ОСОБА_2 у
заволодінні чужим майном шляхом обману
та зловживанням довірою в особливо
великому розмірі і в розтраті чужого
майна, будучи службовою особою,
зловживаючи своїм службовим
становищем і його дії правильно
кваліфікував за ч.4 ст.190 та ч.2 ст.191 КК
України.

А тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_2
ухилився від сплати коштів з
відрахуванням переданої і погодженої
вартості квартири АДРЕСА_2 в сумі
еквівалентній 75 000 доларів США
потерпілому і заволодів правами на
підприємство шляхом реєстрації
передачі йому корпоративних прав на
себе.

5 жовтня 2010 року згідно Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців єдиним
власником і засновником та директором
Приватного підприємства
"Горнотехсервіс" став ОСОБА_2

В забезпечення виконання ним
зобов'язань за такою угодою,
зловживаючи довірою потерпілого
ОСОБА_4 та не маючи наміру повертати
кошти за підприємство, надав йому
доручення на розпорядження після
спливу ЗО днів нібито належні йому
об'єкти нерухомості, а саме: квартиру
АДРЕСА_2, яка перебувала у заставі
банківської установи за кредитом,
нежитловим приміщенням магазину
НОМЕР_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2" по АДРЕСА_4, що
перебувало у заставі, зупинкою з двома
торгівельними павільйонами в АДРЕСА_5,
яка за усною домовленістю попередньо
була ним продана третім особам,
квартирою АДРЕСА_3, яка йому не належала
та була попередньо продана третій
особі.

Оформивши право власності на
підприємство за участі потерпілого та
умовчуючи про таку перереєтрацію на
нього прав на ПП "Горнотехсервіс" та
прийняття в забезпечення виконання ним
зобов'язаня з оплати 1760000 грн., при
укладенні угоди, ОСОБА_2 не мав наміру
її виконувати, розуміючи, що
потерпілий не скористається об'єктами
нерухомості, вибрав це як способом
незаконного заволодіння
підприємством, вчинивши шахрайство,
чим заподіяв потерпілому ОСОБА_4 згідно
висновку комплексної
будівельно-технічної та економічної
експертизи № 601/602/603 від ЗО вересня 2011
року збитки на суму 1 760 000 грн., що в
шістсот і більше разів перевищує
неоподаткований мінімум доходів
громадян та становить особливо великий
розмір.

Крім цього, ОСОБА_2 являючись таким
чином засновником і власником Пп
"Горнотехсервіс" відповідно до рішень
№ 1 від 04 жовтня 2010 року та № 3 від 12
жовтня 2010 року, і директором наділеним
адміністративно-господарськими
функціями згідно п.п.5.1,7.2,10.1 Статуту
Приватного підприємства
"Горнтехсервіс" та службовою особою,
зловживаючи своїм службовим
становищем, достовірно знаючи, що три
автомобілі БеЛАЗ, вартістю 34 000 грн., та
два по 33 000 грн., належать Тов
"Індустріально-виробничий комбінат
"ГраТЕК" згідно оборотно-сальдової
відомості по рахунку НОМЕР_2, та
відповідно до Договору № 09/23 від 23
вересня 2009 року укладеного між
Приватним підприємством
"Горнотехсервіс"та ТОВ "ІВК "ГраТЕК"
знаходяться на капітальному ремонті у
підприємстві, продав їх 10 березня 2011
року приватному підприємцю ОСОБА_18 за 90
000 грн., спричинивши Товариству з
обмеженою відповідальністю "ІВК
"ГраТЕК"матеріальні збитки на суму 100 000
грн.

В обґрунтування своєї невинуватості за
ч.4 ст.190 КК України ОСОБА_2 не навів
даних які б давали колегії суддів
підстави до іншого висновку.

Винність ОСОБА_2 в скоєнних злочинах
стверджується всіма дослідженими та
проаналізованими в судовому засіданні
зазначеними вище доказами.

Твердження засудженого як в апеляції
так у судовому засіданні, що потерпілий
ОСОБА_4 його обмовляє, спростовується
вище викладеними даними та
узгоджується із свідченнями
потерпілого ОСОБА_4

У сукупності наведені обставини
свідчать про те, що ОСОБА_2 заздалегідь
до моменту заволодіння підприємством
та в момент його заволодіння мав на
меті присвоїти його собі, а
зобов'язання із сплати 1760000 грн. не
виконувати, а отже бажав шляхом
шахрайства заволодіти приватним
підприємством "Горнотехсервіс" у
власності та користуванні якого
знаходяться нежитлові будівлі та
земельна ділянка.

Разом з тим, відповідно до ст. 378 КПК
України апеляційний суд скасовує вирок
суду першої інстанції і постановляє
свій вирок у випадку м'якості
призначеного покарання та незаконного
звільнення від відбування такого
покарання з випробуванням.

Апеляція потерпілого та
прокурора у частині неправильності
призначення покарання підлягає
задоволенню з тих мотивів, що
відповідно до ст. 65 КК України воно
хоча і призначено у межах Закону, що
передбачає відповідальність за
вчинений злочин, але без належного
врахування ступені тяжкості вчиненого
злочину, особи винного та обставини,
що обтяжують його покарання і
застосування ст. 75 КК України слід
визнати неправильним і таке покарання
є недостатнім для його виправлення та
попередження нових злочинів.

Посилання потерпілого, що злочин
вчинено відносно особи похилого віку, є
обґрунтованим, місцевий суд цього не
врахував. На момент вчинення такого
діяння потерпілий хоча і не досяг
пенсійного віку, але на час вчинення
щодо нього такого діяння відповідно до
ст. 10 Закону України « Про основні
засади соціального захисту ветеранів
праці та інших громадян похилого віку
в Україні», він відноситься до таких.

Цивільний позов не оскаржується,
а тому підстав для його зміни чи
скасування немає.

Керуючись ст.ст.378,379 КПК України,
колегія суддів,-

Засудила

апеляції прокурора м.Комсомольська
Полтавської області і потерпілого
ОСОБА_4 задовольнити повністю, а
засудженого ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Вирок Кременчуцького районного суду
Полтавської області від 20 квітня 2012
року, щодо ОСОБА_2 за ч.4 ст.190 і ч.2 ст.191
КК України скасувати у частині
призначення покарання та постановити
новий вирок, яким визнати його винним
та призначити покарання:

- за ч.4 ст.190 КК України у виді
позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років
з конфіскації всього особистого майна;

- за ч.2 ст.191 КК України у виді
позбавлення волі на строк 3 (три) роки з
позбавленням права займати посади
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих функцій
строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення
менш суворого покарання більш суворим
призначити остаточне покарання у виді
позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років
з конфіскацією всього особистого майна
і з позбавленням права займати посади
пов'язані з виконанням
організаційно-розпорядчих функцій
строком на 2 (два) роки.

Запобіжний захід змінити із підписки
про невиїзд на більш суворий,- взяття
під варту, взявши його під арешт у залі
суду, негайно. Строк покарання
рахувати із 6 липня 2012 року.

У іншій частині вирок Кременчуцького
районного суду Полтавської області від
20 квітня 2012 року щодо ОСОБА_2 залишити
без зміни.

Вирок може бути оскаржено
учасниками судового розгляду протягом
місяця з моменту його проголошення
через Апеляційний суд Полтавської
області до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, а засудженим
ОСОБА_2 у той же строк з моменту
вручення йому копії вироку,.

Головуючий: А. М. Кисіль

Судді: