28.04.2015

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

законного представника обвинуваченого ОСОБА_5

законного представника потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

соціального педагога ОСОБА_8

оперуповноваженого ВКМСД ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001746 від 08.11.2014 року за звинуваченням

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Демидів, Вишгородського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 та проживаючого в АДРЕСА_2 , учня 10А класу Димерської гімназії, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України , тобто у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а саме, 7 листопада 2014 року близько 11 години 30 хвилин учні 10 класу ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , що знаходились на території Димерської гімназії ,яка розташована за адресою смт.Димер, вул..Леніна,21 Вишгородського району Київської області, де в цей час між ними на грунті раптово виниклих особистих непрязнених відносин виник конфлікт, який переріс в штовханину. Під час штовханини неповнолітній ОСОБА_10 з метою нанесення тілесних ушкоджень, обхопив руками голову ОСОБА_11 та нагнувши її донизу, умисно наніс два удари коліном правої ноги в область обличчя ОСОБА_11 . В результаті зазначених протиправних дій неповнолітнього ОСОБА_10 . ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження: крововилив невизначеної форми синювато-зеленуватого кольору розміром 5,5х7,5 см; перелом кісток зовнішнього носа із зміщенням вліво; гострий посттравматичний правосторонній гайморит, ЗЧМТ, струс головного мозку, які згідно висновку судово-медичної експертизи №114 осв.-2014 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я терміном більше 6, але не більше 21 дня.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 КК України не визнав, суду пояснив, що у нього 7 листопада 2014 року на території гімназії в смт.Димер після третього уроку на перерві під час розмови з ОСОБА_11 виник конфлікт. Оскільки останньому не сподобалось розмова, той намагався вдарити його. ОСОБА_13 почав заспокоювати ОСОБА_11 , однак ОСОБА_11 нагнувся до його ніг , відскакуючи,він випадково наніс коліном удар в ділянку носа. Після удару ОСОБА_11 схватився за обличчя, з носа пішла кров. Після цього вони разом пішли до умивальника в школі, в цей час підійшла медсестра школи і забрала ОСОБА_11 надавати медичну допомогу.

Потерпілий ОСОБА_11 суду пояснив, що він разом з ОСОБА_13 на перерві пішли до спортивної площадки на території Димерської гімназії. До них підійшов ОСОБА_10 , учень паралельного класу, і став безпричинно до них чіплятись, потім почав штовхати його ногами, потім наніс удар кулаком в плече. В відповідь на це він відштовхнув ОСОБА_14 від себе, після чого ОСОБА_10 підійшов до нього , схопив руками його голову , зігнув донизу та різко вдарив коліном в обличчя, після цього ще раз наніс аналогічний удар. У нього з носа пішла кров, він пішов в школу, в цей час до нього підійшла медсестра та запропонувала викликати швидку допомогу. Згодом приїхала мама та забрала додому, а потім відвезла в лікарню. Вважає, що ОСОБА_15 умисно наніс удари коліном ноги в обличчя.

Допитаний свідок ОСОБА_16 , який був очевидцем подій 7 листопада 2014 року, суду пояснив, що 7 листопада 2014 року, коли вони повертались зі спортивної площадки до школи, до них приєднався учень паралельного класу ОСОБА_17 . Підходячи до школи, ОСОБА_15 жартома наніс ззаду ногою удар по сідницях ОСОБА_18 . У відповідь на це ОСОБА_19 декілька разів ударив ОСОБА_14 рукою в область плеча. Він, ОСОБА_16 , намагався їх розборонити. Після цього ОСОБА_19 нахилився та намагався схопити ОСОБА_14 за ноги. Останній, щоб не впасти відскочив від ОСОБА_20 , в цей час ОСОБА_19 вдарився об коліно ноги ОСОБА_21 . Суду також пояснив, що вони з ОСОБА_22 друзі, він говорить правду, підстав вказувати на те, що ОСОБА_15 наніс два удари ОСОБА_23 немає, оскільки він бачив, як ОСОБА_19 отримав тілесні ушкодження.

Аналізуючи покази обвинуваченого, потерпілого, свідка суд приходить до висновку, що дійсно між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 7 листопада 2014 року близько 11 години 30 хвилин на території Димерської гімназії виник конфлікт, який переріс в штовханину. В результаті цих подій потерпілий ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, які вказані у висновку судово-медичної експертизи №114 осв.-2014 , а саме крововилив невизначеної форми синювато-зеленуватого кольору розміром 5,5х7,5 см; перелом кісток зовнішнього носа із зміщенням вліво; гострий посттравматичний правосторонній гайморит, ЗЧМТ, струс головного мозку.

Судом встановлені суттєві протиріччя в показах обвинуваченого ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 .

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_12 , потерпілий ОСОБА_11 , свідок ОСОБА_24 є неповнолітніми.

Свідок ОСОБА_24 , який є другом потерпілого ОСОБА_11 та його колишнім однокласником , був єдиним встановленим досудовим розслідуванням очевидцем подій, вказав на механізм спричинення потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, які виникли внаслідок падіння потерпілого на коліно ОСОБА_10 , а не внаслідок умисного нанесення ОСОБА_10 ударів з метою заподіяння тілесних пошкоджень.

В суді учасниками судового розгляду був визначений обсяг дослідження доказів.

Прокурором як доказ вини обвинуваченого ОСОБА_10 було надано висновок судово-медичної експертизи №114 осв.-2014 (а.с.51-57).

Дослідивши даний висновок судом встановлено, що судово-медичною експертизою не виключається можливість виникнення вищеописаних тілесних пошкоджень в результаті падіння із вертикального положення тіла.

Інших доказів вини обвинуваченого ОСОБА_10 суду не надано.

Статтею 7 КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.

В ст.17 КПК України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Згідно ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст.62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (№ 475/97-ВР). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77). Згідно із ст.370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Виправдувальний вирок згідно із ч.1 ст.373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оцінюючи зібрані по справі докази та отриманих безпосередньо в суді показань свідка обвинувачення ОСОБА_24 , висновка судмедекспертизи , суд приходить до висновку, що об`єктивних, конкретних і неоспорюваних доказів про вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченного ч.2 ст.125 КК України, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення суду не надано, що , в свою чергу,унеможливлює спростування виправдовувальних показань обвинуваченого, суд, у відповідності із ст.62 Конституції України, витлумачує це на користь ОСОБА_10 та приходить до загального висновку, що винність обвинуваченого ОСОБА_10 в умисному заподіянні легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_11 , стороною обвинувачення під час судового розгляду не доведена.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне виправдати ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, у зв`язку з недоведеністю.

Керуючись ст.ст.17, 94, 368-371, 373, 374 КПК України, ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ст.62 Конституції України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, визнати невинуватим та за недоведеністю у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, виправдати.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Згідно ст.376 ч.6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1