Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області
Справа № 1-55/2010 р.
Вирок

Іменем України

10 березня 2010 року Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої, судді: Капацин Л.В.

при секретарі: Політанській Т.М.

з участю прокурора Цвігуна Б. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні ОСОБА_1 міськрайонног0: кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_4, розлученого, працюючого різноробочим в ТОВ «Алко- Стандарт» м. Жмеринка Вінницької область, раніше судимого:

16.12.1998року Немирівським районним судом за ст. 212 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

12.02.1999року Немирівським районним судом за ст. 142 ч.З КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. 16.07.2004 року Сокирянським районним судом Чернівецької області, на підставі ст. 81 КК України звільнений умовно-достроково від відбування покарання. 13.06.2007 року Тиврівським районним судом за ст. 122 ч.І КК України до 1 року виправних робіт з утриманням в дохід держави 10% заробітку, звільнений від покарання 16.08.2007 року Могилів-Подільським міськрайонним судом у зв'язку із застосуванням Закону України «Про амністію» від 19.04.2007 року;

07.08.2009 року Могилів-Подільським міськрайонним судом за ч. І ст. 164 КК України до 1 року виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням в дохід держави 10% від суми заробітку,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. З 89 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 був засуджений 07 серпня 2009 року Могилів-Подільським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням в дохід держави І0 % від суми заробітку. Обираючи покарання ОСОБА_2, суд врахував, що він працевлаштований і має постійне місце роботи на ТОВ «Вендичанський цегельний завод», що розташований в смт. Вендичани Могилів-Подільського р-ну, вул. 50-ти річчя Жовтня, 17 та проживає у гуртожитку, розташованому за тією ж адресою. Однак ОСОБА_2 17.07.2009 року за власним бажанням звільнивсь з місця своєї постійної роботи з ТОВ «Вендичанський цегельний завод», і під час розгляду справи у суді та оголошення вироку 07.08.2009 року не повідомив суд про дану обставину та переїхавши проживати в іншу місцевість , умисно не виконав обов'язку працювати за своїм попереднім місцем роботи протягом строку , визначеного вироком суду, шляхом звільнення з роботи та зміни місця проживання, ухилився від відбування покарання у виді виправних робіт.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 свою вину в пред'явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 389 КК України визнав, суду показав, що згідно з рішенням Немирівського районного суду він був зобов'язаний сплачувати аліменти на користь бувшої дружини ОСОБА_3 ні утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5.. У зв'язку з несплатою аліментів відносно нього у 2009 році була порушена кримінальна справа за ч. 1 ст. 164 КК України. В кінці лютого 2009 року він влаштувався працювати на Вендичанський цегельний завод. Під час роботи проживав на території цегельного заводу в гуртожитку. 17 липня 2009 року під час розгляду справи у суді він повідомив суді , що працює на Вендичанському цегельному заводі. 07 серпня 2009 року він був засуджений Могилів- Подільським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням в дохід держави 10 % від суми заробітку. Після судового засідання, того-ж дня. повернувшись додому, він вийшов на роботу на другу зміну, проте майстер повідомив, що він звільнений. Після суду, знаючи про те, що необхідно стати на облік в підрозділі кримінально-виконавчої інспекції, він виїхав з Могилів-Подільського району, нікого про це не повідомивши. Про порядок і умови відбування покарання у вигляді виправних робіт він знав, так як йому це пояснювали в суді, а також у 2007 році він вже відбував такий вид покарання. Після цього він неодноразово телефонував своїй співмешканці ОСОБА_5, яка йому повідомила про те, що його розшукують працівники міліції стосовно відбування покарання і йому потрібно з'явитись до ОСОБА_1 відділу міліції. Проте він їй сказав, що розбереться сам, свою адресу співмешканці не повідомив. 10 грудня 2009 року, коли він знаходився в с. Носківці Жмеринського району, до нього приїхали працівники міліції, з якими він поїхав у ОСОБА_1

Крім визнання своєї вини самим підсудним ОСОБА_2, його вина в скоєнні інкримінованого йому злочину підтверджується також показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Так, свідок ОСОБА_5, яка не з'явилася до суду з поважних причин, під час досудового слідства показала, що з 2004 року вона проживає із співмешканцем ОСОБА_2, який згідно з рішенням суду зобов'язаний сплачувати на користь своєї бувшої дружини аліменти на утримання сина. У 2009 році відносно ОСОБА_2 була порушена кримінальна справа за ч. 1 ст. 164 КК України. В кінці лютого 2009 року він влаштувався працювати на Вендичанський цегельний завод, проживав у той час на території цегельного заводу, в гуртожитку за адресою: смт Вендичани, вул.50-річчя Жовтня, 17. Вона знала, що кримінальна справа по обвинуваченню її співмешканця була розглянута в суді, але яке покарання йому було обрано, вона не знала. Після суду ОСОБА_2 виїхав з Могилів-Подільського району до своїх родичів у Немирівський р-н і більше вона з ним не спілкувалась. У листопаді місяці 2009 року до неї на мобільний телефон зателефонували працівники міліції Могилів-Подільського МВ і повідомили, що ОСОБА_2 був засуджений Могилів-Подільським міськрайонним судом до 1 року виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням в дохід держави 10 % від суми заробітку і що йому потрібно з'явитись до ОСОБА_1 кримінально-виконавчої інспекції. Вона пояснила, що не знає де знаходиться на даний час ОСОБА_2 Після цього, також у листопаді, їй на мобільний телефон зателефонував ОСОБА_2, якому вона повідомила про те, що їй стало відомо від працівників міліції і сказала, щоб він негайно з'явився до ОСОБА_1 кримінально-виконавчої інспекції, на що він відповів, що коли буде мати вільний час тоді і поїде. На її запитання, де він знаходиться, ОСОБА_2 нічого не відповів, а номер телефону , з якого він дзвонив вона не записала. Кілька разів він їй ще дзвонив і вона його запитувала, чи він їздив до ОСОБА_1 кримінально-виконавчої інспекції, але він відповідав, що то його проблеми і він їх вирішить сам. Знову ОСОБА_2 приїхав до неї 05.12.2009 року, вона йому знову повідомила, що його шукають працівники міліції стосовно відбування покарання у вигляді виправних робіт і що йому потрібно з'явитись до Могилів- Подільського МВ, однак він знову їй сказав, що це його справи , що він деякий час побуде вдома, а потім поїде до ОСОБА_1 кримінально-виконавчої інспекції. Проте вона йому не повірила, тому сама зателефонувала працівникам міліції, яким повідомила, що ОСОБА_2 приїхав до дому.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що він працює начальником Шаргородського МРВ ОСОБА_8 України у Вінницькій області, який також обслуговує і Могилів-Подільський район. На виконання до ОСОБА_1 районного підрозділу кримінально- виконавчої інспекції 31 серпня 2 09 року надійшов вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду від 7 серпня 2009 року, згідно з

яким ОСОБА_2 був засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків від суми заробітку. Добря не ький О.Ф. неодноразово викликався до районного підрозділу КВІ для постановки на облік, однак за виклик ами не з*являвся , з роботи звільнився та з місця проживання зник .

З метою встановлення можливого місця перебування засудженого було проведено ряд початкових розшукових заходів, однак, місце перебування засудженого ОСОБА_2 встановлено не було. Матеріали " початкового розшуку стосовно засудженого ОСОБА_2 були передані до Могилів-Подільського МВ ГУМВС для проведення подальших розшукових заходів. Свідок особисто неодноразово повідомляв по телефону співмешканку підсудного ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_2 необхідно з*явитися до ОСОБА_1 районного підрозділу кримінально- виконавчої інспекції, але той добровільно в КВІ так і не з'явився. 10.12 2009 року ОСОБА_2 був доставлений працівниками міліції в підрозділ кримінально - виконавчої інспекції та пояснив, що під час слухання справи в суді він на цегельному заводі вже не працював та не повідомив суд про те, що звільнився з роботи та змінив місце проживання, а згодом не з'являвся до кримінально-виконавчої інспекції, так як вважав, що його позбавлять волі. Про порядок і умови відбування покарання ОСОБА_2 знав, так як йому це пояснювали в суді, а також він у 2007 році такий вид покарання відбував.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що вона працювала інспектором кадрів на ТОВ «Вендичанський цегельний завод», який 1 грудня 2009 року на зимовий період припинив працювати. 27 лютого 2009 року ОСОБА_2 був прийнятий на завод в формувальний цех по спеціальності знімач-укладальник цегли-сирцю на сушильні вагони. Під час роботи на цегельному заводі він проживав на території цегельного заводу в гуртожитку. 17 липня 2009 року ОСОБА_2 приніс у відділ кадрів заяву про звільнення за власним бажанням, і наказом №266 від 17.07.2009 року він був звільнений з заводу, причину звільнення він не пояснював. Про те, що він 07.08.2009 року Могилів-Подільським міськрайонним судом був засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням в дохід держави 10 % від суми заробітку він не повідомляв. 7 серпня 2009 року ОСОБА_2 приїхав на завод та забрав свою трудову книжку.

Крім цього, вина підсудного ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, підтверджується матеріалами справи: поданням начальника МРВ ОСОБА_8 України ОСОБА_6 від 16.10.2009 року, що підтверджує те, що ОСОБА_2Ф ухилявся від відбування покарання (а.с.4-5), наказом ТОВ «Вендичанський цегельний завод » № 266 від 17.07.2009 року про звільнення за власним бажанням ОСОБА_2 (а.с.61), вироком ОСОБА_1 міськрайсуду від 07.08.2009 року про призначення ОСОБА_2 покарання у виді 1 року виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням в дохід держави 10 % від суми заробітку, та іншими матеріалами справи

Таким чином, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що дії підсудного ОСОБА_2 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 389 КК України, так як він, будучи засудженим до виправних робіт, здійснив ухилення від відбування цього покарання.

При призначенні покарання підсудному ОСОБА_2 суд враховує ступінь тяжк:ості вчиненого ним злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують покарання .

ОСОБА_2 скоїв злочин невеликої тяжкості.

За місцем проживання підсудній ОСОБА_2Ф характеризується посередньо. Обставиною, що пом'якшує покарання підсудного ОСОБА_2, суд визнає визнання ним своєї вини.

Обставини, що обтяжують покарання підсудного , судом не встановлені .

Керуючись ст. 323, 324 КПК України, суд -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину , передбаченого ч.2 . "ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у вигляді арешту терміном на 4 місяці .

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу залишити раніше обрану - підписку про невиїзд.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Вінницької області протягом 15 діб з моменту його проголошення.

Суддя: