Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1.,
суддів ОСОБА_2., ОСОБА_3.,
за участю прокуроразасудженого ОСОБА_4., ОСОБА_5,
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 26 лютого 2015 року кримінальну справу за касаційними скаргами заступника прокурора Черкаської області та засудженого ОСОБА_5 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 1 липня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2014 року

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 27 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на п'ять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 1 липня 2014 року вирок районного суду щодо ОСОБА_5 залишено без зміни.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 засуджений за те, що він, усвідомлюючи протиправність власних дій, умисно, з особистих корисливих мотивів, що виражалися в отриманні права на розпорядження та одноосібне володіння спільним родинним майном, а саме: будинком АДРЕСА_1 та будинком АДРЕСА_2, спланував та організував умисне вбивство власної дружини ОСОБА_6, з якою перебував на стадії розірвання шлюбу згідно ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 лютого 2011 року про відкриття провадження у справі. Для чого, із вказаною метою, на протязі лютого 2011 року підшукав спільника, який би міг виконати його намір, після чого 23 лютого 2011 року звернувся до свого знайомого ОСОБА_7, якому запропонував за грошову винагороду в сумі 1500 грн. та легковий автомобіль марки «Daewoo Еsрего» номерні знаки НОМЕР_1, яким він керував по дорученню, вчинити умисне вбивство потерпілої ОСОБА_6, видавши його як розбійний напад з метою пограбування.

Однак ОСОБА_7, усвідомлюючи суспільну небезпечність його злочинного наміру, направленого на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, звернувся з письмовою заявою про організацію вчинення злочину до правоохоронних органів, з метою недопущення здійснення цього злочинного наміру.

В подальшому ОСОБА_5, не підозрюючи про те, що його злочинний намір було викрито працівниками міліції та бажаючи довести його до кінця, як організатор замовного вбивства, 26 лютого та 2 березня 2011 року провів зустрічі з ОСОБА_7, які з метою конспірації та збереження таємності відбулися в салоні автомобіля «DAEWOO Espero», номерні знаки НОМЕР_1. В ході вказаних розмов, він детально проінформував ОСОБА_7 з приводу виконання вбивства, надавши йому всі необхідні дані щодо зовнішності та маршруту руху своєї дружини, після чого визначив дату вчинення злочину - 2 березня 2011 року, що була обумовлена призначеним на той день судового розгляду заяви потерпілої про розірвання шлюбу, та також зажадав візуального підтвердження того, що злочин доведено до кінця.

2 березня 2011 року, у визначений час та місці, ОСОБА_5 зустрівся з ОСОБА_7, який повідомив останнього про те, що вбив його дружину, та передав йому, як підтвердження вчиненого вбивства, сумочку, яка належить потерпілій ОСОБА_6, а також її особистий мобільний телефон та паспорт громадянина України, виданого на ім'я потерпілої, за що отримав від нього передплату в розмірі 200 грн.

У касаційній скарзі заступник прокурора Черкаської області порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 та направлення справи на новий судовий розгляд у зв'язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону, що потягло за собою м'якість призначеного засудженим покарання. Вважає що суд безпідставно застосував до засудженого ст. 69 КК України та неправильно кваліфікував дії засудженого, як закінчений замах на вчинення злочину так як на думку прокурора дії ОСОБА_5 необхідно було кваліфікувати як готування до злочину, тобто через ст. 14 КК України. Крім того прокурор зазначає, що ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням вимог ст. 377 КПК України в редакції 1960 року.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 порушує питання про скасування вироку районного суду та ухвали апеляційного суду у зв'язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого ним злочину його особі внаслідок суворості. Посилається при цьому на неповноту та однобічність слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону. Вказує також, що органами досудового слідства не було доведено його участі у вчиненні злочину за який його засуджено та просить скасувати судові рішення щодо нього, а справу закрити.

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_5, який підтримав свою касаційну скаргу та заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора, думку прокурора ОСОБА_12, який підтримав касаційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженого, перевіривши матеріали справи та, обговоривши доводи касаційних скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 порушує питання про перегляд судових рішень щодо нього у зв'язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, однобічністю й неповнотою досудового та судового слідства. Проте, зазначені обставини були предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанції, та їм дана належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 398 КПК України в редакції 1960 року, вони перегляду в касаційному порядку не підлягають. При розгляді доводів касаційної скарги засудженого колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом. Судом дотримані вимоги ст. 323 КПК України в редакції 1960 року, щодо законності і обґрунтованості вироку.

Відповідно до ст. 67 КПК України в редакції 1960 року, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, підтверджується сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні й детально викладених у вироку, і є обґрунтованим.

Суд, безпосередньо дослідив зібрані по справі докази, здійснив їх оцінку у повній відповідності до вимог кримінально-процесуального закону, встановивши обставини справи з належною повнотою.

Дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 27 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України , кваліфіковані судом правильно, як організація закінченого замаху на вчинення вбивства потерпілої ОСОБА_6, вчинене з корисливих мотивів, на замовлення, за попередньою змовою групою осіб.

У касаційній скарзі засуджений стверджує, що у нього не було умислу на позбавлення життя потерпілої.

Зазначені посилання засудженого є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами кримінальної справи та дослідженими по справі доказами, зокрема, показами потерпілої ОСОБА_6, показами свідка ОСОБА_7, про те, що він на перехресті вулиць Благовісної та Леніна познайомився з ОСОБА_5, а згодом, під час розмови в автомобілі «Деу» останній сказав йому, що потрібно вбити його дружину, яка подала позов в суд про розлучення, та хоче відібрати у нього все майно. Розуміючи, що це злочин, він вирішив звернутися в міліцію з відповідною заявою. Міліціонери оформили всі документи та розповіли йому як він повинен себе вести при наступній розмові з ОСОБА_5 2 березня 2011 року він виконував чіткі інструкції працівників міліції, і при зустрічі з ОСОБА_5 сказав тому, що планує виконати замовлену ним роботу сьогодні. Потім ОСОБА_5 розповів йому маршрут своєї дружини і повідомив що дасть йому після вбивства дружини 2 000 грн. та автомобіль «Деу». Третя розмова між ними відбувалася в цей же день. Він прийшов до ОСОБА_5, сів до нього в автомобіль, віддав йому сумочку потерпілої та сказав, що вбив її. Також він показав мобільний телефон потерпілої в якому була фотографія, начебто вона вбита, показами свідка ОСОБА_9 про те, що з 4 по 7 березня 2011 року, його було затримано співробітниками міліції, та він був поміщений до ІТТ Придніпровського РВ. 5 березня 2011 року до нього в камеру посадили ОСОБА_5, який йому розповів, що він замовив вбивство власної дружини. Також він розповів йому про те, що за вбивство його дружини він пообіцяв кілеру свій автомобіль та якісь гроші, показами свідка ОСОБА_11, який надав в судовому засіданні аналогічні покази, даними письмової заяви ОСОБА_7 від 26 лютого 2011 року, з якої вбачається, що останній повідомив про те, що ОСОБА_5 запланував вбивство власної дружини - ОСОБА_6, даними протоколу добровільної видачі від 26 лютого 2011 року з фототаблицею, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_7 видав грошові кошти в сумі 20 грн., які йому перед цим дав ОСОБА_5, як завдаток при підготовці до умисного вбивства його дружини, даними протоколу добровільної видачі від 2 березня 2011 року з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_6 добровільно видала працівникам міліції речі які належать їй, а саме: сумку, мобільний телефон, паспорт та ідентифікаційний код на її ім'я, карту «ПриватБанку», даними протоколу огляду місця події від 2 березня 2011 року з якого вбачається, що при огляді автомобіля «ДЕУ» номерні знаки НОМЕР_1, яким керував по дорученню ОСОБА_5 виявлені та вилучені сумка, мобільний телефон, паспорт, ідентифікаційний код, карта «ПриватБанку», які належать потерпілій ОСОБА_6, і які свідок ОСОБА_7 передав засудженому, як доказ виконання замовного вбивства його дружини, даними протоколу добровільної видачі від 2 березня 2011 року, з якого вбачається, що ОСОБА_7 видав мобільний телефон марки «Нокіа», який йому дав засуджений для підтримання зв'язку між ними, даними протоколу добровільної видачі від 2 березня 2011 року, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_7 видав грошові кошти в сумі 200 грн., які йому перед цим дав ОСОБА_5, як завдаток за виконання умисного вбивства його дружини, даними протоколів про результати здійснення оперативно-технічного заходу від 3 березня 2011 року, з яких вбачається, що з метою викриття замовного вбивства ОСОБА_5 своєї дружини проводився слуховий та візуальний контроль між свідком ОСОБА_7 та ОСОБА_5, флеш-картами та відеокасетою, наданих працівниками міліції на яких зафіксований слуховий та візуальний контроль між свідком ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про замовлення останнім вбивства його дружини.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 в тій частині, що він не бажав смерті потерпілої ОСОБА_6 та не замовляв її вбивства, а лише хотів, щоб ОСОБА_7 за нею прослідкував, налякав її та забрав документи які у неї були з собою, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки вони повністю спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_6, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_11, матеріалами слухового і відео контролю між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про замовне вбивство дружини останнього, і такі покази засудженого були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанцій та визнані такими, що мають на меті уникнути відповідальності за вчинений особливо тяжкий злочин.

Доводи касаційної скарги засудженого, що покази свідка ОСОБА_7 не можна брати як доказ його вини, оскільки на його думку він вчинив провокацію щодо нього за вказівкою працівників міліції, судом визнані як такі, що не відповідають дійсності, так як свідок на всьому протязі розгляду справи як на досудовому слідстві так і в судових засіданнях, давав послідовні та на думку суду правдиві покази, що за допомогою до працівників міліції він звернувся добровільно, та лише з метою врятування життя потерпілої, так як наміри підсудного були досить аргументовані, а якби він відмовився від його пропозиції, то на його думку ОСОБА_5 знайшов би іншого виконавця.

Доводи касаційної скарги засудженого про те, що судом дана неправильна та необ'єктивна оцінка доказам по справі були предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанцій, та обґрунтовано визнані необґрунтованими, про що в судових рішеннях мотивовано надано відповідь, з якою погоджується і колегія суддів.

Доводи касаційної скарги прокурора, що дії ОСОБА_5 необхідно було кваліфікувати як готування до злочину, тобто через ст. 14 КК України на думку колегії судді не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з матеріалів справи засуджений вчинив всі дії які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця, але не закінчив злочин з причин, які не залежали від його волі.

Даних, які б свідчили, що у справі неправильно застосовано кримінальний закон, не виявлено.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_5 злочину та даним про його особу, а саме застосування ст. 69 КК України, є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м'якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як убачається з матеріалів справи, при вирішенні питання про призначення засудженому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, суд у повній мірі дотримався вимог зазначених законів. Зокрема, враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що злочин є незакінченим, наявність на утриманні засудженого двох малолітніх дітей, вчинення злочину внаслідок збігу сімейних обставин та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

За наявності кількох обставин, що пом'якшують покарання, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, відношення засудженого до вчиненого, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до ОСОБА_5 ст. 69 КК України.

Вважати призначене ОСОБА_5 покарання несправедливим внаслідок його м'якості, про що йдеться у касаційній скарзі прокурора, немає підстав. Обране покарання і рішення суду слід визнати таким, яке є необхідним для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України в редакції 1960 року.

Істотних порушень кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів по справі не виявлено.

Керуючись ст. ст. 394, 396 КПК України (1960 року), п. 11 Розділу XI «Перехідних положень» КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційні скарги заступника прокурора Черкаської області та засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 1 липня 2014 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни.

Судді:

_________________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3