АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

20
листопада 2007 року м. Львів

Колегія
суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської
області у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, в складі:

головуючого -
Тенюха В.П.,

суддів -
Голубицького С. С. , Ревера В.В.,

за участю :
прокурора - Малиш Н.С. ,
захисника-адвоката - ОСОБА_1.,
засудженого - ОСОБА_2.,
розглянувши апеляцію засудженого ОСОБА_2. на вирок Франківського
районного суду м. Львова від 7 серпня
2007 року, яким

ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, уродженця м.
Львова, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого,
непрацюючого, раніше несудимого
визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України і засуджено до трьох років
шести місяців позбавлення волі.

За
вироком ОСОБА_2визнаний винним у тому,
що 11 травня 2004 року об 11 год.
20 хв. в АДРЕСА_1 з метою заволодіння чужим майном підійшов до
неповнолітньої ОСОБА_3. і, схопивши її
однією рукою за горло та погрожуючи фізичною розправою, зірвав з її шиї золотий ланцюжок на якому
знаходились золотий кулон із зображенням Божої Матері, золотий кулон у вигляді зуба та золотий
хрестик, загальною вартістю 960
гривень, тобто вчинив напад поєднаний із
погрозою застосування насильства небезпечного для життя і здоров'я
потерпілої, після чого з місця злочину
зник.

В
апеляції і доповненні до неї ОСОБА_2,
посилаючись на однобічність досудового і судового слідства та
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи вказує, що свою вину у вчиненні інкримінованого
злочину не визнає. Покази потерпілої і свідків по справі, які вказують на нього, як на особу,
що викрала майно потерпілої, є
неправдивими. У вказаний у вироку час скоєння розбійного нападу на потерпілу
був на роботі в центральній частині міста,
про що можуть підтвердити свідки,
і до скоєння злочину непричетний. В своїх показах

2

потерпша
ОСОБА_3. стверджує, що нападник мав на
чолі шрам, але у нього ніколи шрама на чолі не було.
При розгляді справи місцевий суд не звернув уваги на ці суперечності і
постановив незаконний вирок безпідставно засудивши його за злочин, який він не скоював.

В
судовому засіданні засуджений ОСОБА_2просив апеляційний суд даний вирок скасувати, а справу направити прокурору для проведення
додаткового розслідування.

Колегія
суддів, заслухавши доповідь судді
Голубицького С. С. про обставини справи
і зміст апеляційної скарги, вислухавши
виступи засудженого ОСОБА_2 і захисника-адвоката ОСОБА_1. на підтримку апеляції
та думку прокурора про залишення вироку без зміни, а апеляції без задоволення, вивчивши матеріали справи та обговоривши
доводи апеляції встановила наступне.

Суд
першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно розглянув зібрані по справі докази на підставі яких обгрунтовано
прийшов до висновку про доведеність вини засудженого у вчиненні інкримінованого
злочину та дав цим діям вірну юридичну оцінку.

Всупереч
доводів апеляції висновок суду про доведеність вини засудженого у розбійному
нападі на потерпілу ОСОБА_3. грунтується на зібраних по справі і перевірених
судом доказах.

Зокрема, як в ході досудового слідства, так і в суді потерпіла ОСОБА_3. заявила, що саме в ОСОБА_2У вона впізнала особу, яка під загрозою застосування насильства
небезпечного для її життя та здоров'я 11 травня 2004 року викрала в неї золотий
ланцюжок з двома золотими кулонами і хрестиком (а.с. 25-26, 95,
146, 231-232).

Ці
покази узгоджуються і з показами свідка ОСОБА_4., яка в суді підтвердила, що вона впізнала ОСОБА_2 як особу, яка викрала в потерпілої золоті прикраси
(а.с. 146-147, 243-244).

Доводи
засудженого про те, що він не міг бути
на місці скоєння злочину 11 травня 2004 року між 11.10-11.30 год. поскільки в
11.45 год. був на роботі в центрі міста,
на значній відстані від місця скоєння злочину, і за проміжок часу в 15 хв. не зміг би
подолати цю значну відстань, що свідчить
про його непричетність до злочину перевірялися судом першої інстанції при
розгляді справи і не знайшли свого підтвердження, про що вмотивовано суд вказав у вироку.

Що
стосується його доводів про відсутність шраму на чолі, на який вказувала в своїх показах
потерпіла, як особливу прикмету
нападника, то, як видно із її свідчень в суді (а.с. 147),
під шрамом вона розуміла наявність у нього в момент нападу на чолі рани
коричньового кольору, тобто садна чи
подряпини, яка на час його затримання 21
травня 2004 року могла загоїтись і ця обставина ніяким чином не спростовує
свідчень потерпілої про те, що по
обличчю та зовнішніх даних вона впізнала у нападнику ОСОБА_2 (а.с. 232).

Зважаючи
на послідовність показів потерпілої ОСОБА_3. і свідка ОСОБА_4. щодо часу, місця,
обставин скоєння злочину та особи нападника, які повністю узгоджуються з іншими зібраними
по справі доказами, в апеляційного суду
немає обгрунтованих підстав не довіряти їх свідченням.

3

Таким чином колегія суддів
вважає, що висновок суду про причетність
ОСОБА_2 до вчинення інкримінованого злочину є обгрунтованим і побудованим на
здобутих по справі доказах.

Міра
покарання засудженому призначена в межах санкції ч.1 ст. 187 КК України з дотриманням вимог ст. 65 КК України.

За
викладених мотивів колегія не вбачає підстав для задоволення апеляції
засудженого і залишає її без задоволення,
а вирок суду - без зміни.

На
підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 362, 366,
377 КПК України колегія суддів -

ухвалила:

Вирок
Франківського районного суду м. Львова від 7 серпня 2007 року яким ОСОБА_2
визнано винним і засуджено за ч.1 ст.
187 КК України залишити без зміни, а
апеляцію засудженого - без задоволення.

Ухвала
може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом
шести місяців з дня її проголошення.