АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/793/27/15 Справа № 703/7028/13-к Категорія: ч. 1 ст. 366 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддів секретаряОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурора ОСОБА_5

засуджених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянула матеріали кримінальної справи за апеляцією заступника прокурора Кам`янського району та апеляційними скаргами засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23.10.2014 р., яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судима,

засуджена за ст. 366 ч. 1 КК України (в редакції Закону від 01.01.2010 р.) до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

ОСОБА_6 в зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого ст. 49 ч. 1 п. 2 КК України, від призначеного покарання звільнена.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судима,

засуджена за ст. 366 ч. 1 КК України (в редакції Закону від 01.01.2010 р.) до покарання у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн.

ОСОБА_7 в зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого ст. 49 ч. 1 п. 2 КК України, від призначеного покарання звільнена.

Вирішена доля речових доказів по справі.

За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засуджені за те, що вони, працюючи відповідно на посаді начальника ДВС у Кам`янському районі та на посаді державного виконався державної виконавчої служби у Кам`янському районі, будучи представниками влади, 22 березня 2006 року в приміщенні кабінету директора ДП «Кам`янський цукровий завод» ТОВ «Руна» по вул. Перемоги, 2 в м. Кам`янка Черкаської області, в порушення п. 5.6 Інструкції про проведення виконавчих дій затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5від 15.12.1999 р., при примусовому виконанні виконавчого напису № 686 виданого 14.03.2006 р. приватним нотаріусом ОСОБА_8 про звернення стягнення на товари в обороті, а саме: цукор-пісок, у кількості 1000 тон, на загальну суму 2237328,67 грн., що належить ТОВ «Ціль» м. Жовті Води Дніпропетровської області, на користь ТОВ комерційного банку «Арма», по відкритому виконавчому провадженню, разом (Павелко диктувала, а Лога записувала) склали акт опису і арешту майна серії АА № 873529 від 22.03.2006 р., яким було описано і накладено арешт на цукор-пісок на загальну суму 3800000 грн., в який умисно внесли завідомо неправдиві відомості про проведення огляду і опису майна, оскільки акт складався не за місцем знаходження описаного майна, візуальний огляд цукру виконавцями не проводився, а особи, що підписались в складеному акті, як поняті, фактично не приймали участі в огляді описаного майна.

Частково не погоджуючись із таким судовим рішенням заступник прокурора Кам`янського району в апеляції ставить питання про його скасування через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості.

Вказує, що судом належним чином не було враховано, що підсудні вину не визнали, а злочин вчинили за попередньою змовою групою осіб.

Просить постановити новий вирок, яким ОСОБА_9 за вказаною статтею закону призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, звільнивши її від покарання в зв`язку із закінченням строків давності згідно ст. 49 КК України.

ОСОБА_6 просить призначити покарання у вигляді обмеження волі строком на два роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані із здійсненням організаційно-розпорядчих функцій строком на рік, звільнивши її від відбування покарання із випробуванням на підставі ст. 75 КК України із іспитовим строком один рік та звільнити її від покарання в зв`язку із закінченням строків давності згідно ст. 49 КК України.

Засуджена ОСОБА_6 в апеляційній скарзі ставить питання про скасування вироку за відсутності складу злочину та прийняття процесуального рішення відповідно до п.п. 2, 3 ст. 66 КК України (в редакції 1960 року).

Вказує, що посилання у вироку на порушення ними п. 5.6 Інструкції про проведення виконавчих дій є безпідставним, оскільки ні даний пункт, а ні жодний із 12 підпунктів не конкретизує яким чином проводиться опис та арешт товарів в обороті і застосовується для забезпечення збереження майна боржника.

Крім того, в акті опису й арешту майна від 22.03.2006 р. завідомо неправдиві відомості про проведення огляду і опису майна вона не вносила і цей акт складався не в кабінеті директора ДП «Кам`янський цифровий завод» ТОВ «Руна» в м. Кам`янка, вул. Перемоги, 2. Ця ж адреса зазначена і в нотаріальному написі, в якому відкрито виконавче провадження.

Також вказує, що відомості в акті про участь понятих відсутні, оскільки така графа в бланку акта відсутня.

Про відсутність в акті неправдивих відомостей підтвердив в окремій постанові суд.

Крім того, у відсутність в акті опису і арешту наведених обставин суд штучно створив формулювання ст. 366 ч. 1 КК України і виніс неправосудний вирок.

Про скасування вироку та закриття справи ставить питання в апеляційній скарзі і ОСОБА_7 .

Посилається на відсутність доказів того, що вона під диктовку ОСОБА_6 записувала в акт опису і арешту майна завідомо неправдиві відомості.

Крім того, акт це документ суворої звітності і в довільній формі не складається.

Інші доводи своєї невинуватості в її апеляційній скарзі аналогічні доводам, викладеним в апеляційній скарзі ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідача, прокурора та засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , підтримавших апеляційні скарги та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до наступного.

Як зазначено у формулюванні обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд на підставі зібраних доказів дійшов до висновку, що вони, працюючи відповідно начальником ДВС та державним виконавцем цієї служби у Кам`янському районі, 22.03.2006 р. в кабінеті директора ДП «Кам`янський цукровий завод», склали акт опису і арешту цукру-піску, в який внесли завідомо неправдиві відомості про проведення візуального огляду і опису цього цукру.

На думку суду, їх дії підлягають кваліфікації за ст. 366 ч. 1 КК України службове підроблення, тобто внесення службовою особою завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів, зазначивши при цьому, що цей склад злочину є формальним і визнається закінченим з моменту внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

При цьому факт наявності чи відсутності майна, яке підлягало опису жодним чином не впливає на кваліфікацію дій підсудних і не може слугувати підставою для їх виправдання за цією статтею закону.

Проте до такого висновку суд дійшов належним чином перевіривши підстави притягнення особи до відповідальності за ст. 366 ч. 1 КК України в редакції до 01.01.2010 р. та не давши належну оцінку наявним по справі доказам.

Як зазначено в цьому законі, відповідальність за його вчинення настає в разі внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, в чому суд і визнав засуджених винними.

Проте, які неправдиві дані суд мав на увазі, що були внесені в акт опису і арешту майна, то про це у вироку не зазначено нічого.

Як встановлено по справі, органом слідства ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вмінялося у вину внесення у акт завідомо неправдивих даних про наявність на складі № 3 цього заводу на зберіганні 1000 тон цукру-піску.

При цьому, дослідивши наявні в справі стосовно цього докази та врахувавши висновки економічної експертизи, суд дійшов до висновку про те, що підтвердити чи спростувати наявність на зберіганні станом на 22.03.2006 р. на складі № 3 цього заводу вказаної кількості цукру є неможливим, оскільки надані стосовно цього для перевірки дані є неможливими і не дають підстав ствердно дійти до висновку про наявність чи відсутність цукру.

Тобто судом так і не було встановлено чи був вказаний цукор на складі на час складання акта опису майна чи ні.

За таких обставин нічим не підтвердженим є висновок суду про внесення вказаними особами до офіційного документу завідомо неправдивих відомостей.

Про те, що на час опису майна державними виконавцями і накладення на нього арешту, зокрема цукру-піску, воно перебувало на складі в кількості 2000 тон, свідчать пояснення головного бухгалтера ОСОБА_10 та комірника ОСОБА_11 (протоколи їх допиту від 12.10.2007 року, а.с. 238-241 т. 2). З них нібито було відпущено 1000 тон в кінці лютого 2006 року.

Про наявність цукру-піску в кількості 1000 тон, що знаходився на зберіганнів складі № 3 свідчить і довідка від 17.03.2006 року, підписана і видана директором і головним бухгалтером підприємства (а.с. 261 т. 2). Директор з економіки ОСОБА_12 підписав акт опису і арешту, взяв на відповідальне зберігання, тим самим визнав його наявність на складі підприємства.

Крім того, за поясненнями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду справи, акт опису та арешту майна дійсно 22.03.2006 р. складався в кабінеті директора ОСОБА_13 . Але перед цим вони побували на складі № 3 заводу і там пересвідчилися в наявності на зберіганні цукру.

За таких обставин органи досудового розслідування безпідставно стверджують про нібито відсутність цукру-піску на момент його опису та арешту.

Подальший рух цукру не може впливати на обвинувачення ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , оскільки вони цим питанням не займалися і це не входило в їх компетенцію. Ці питання слід було з`ясовувати з керівниками підприємства.

Пояснення свідків, які пояснили, що нібито державні виконавці не були на складі і не перевіряли наявність цукру є неспроможні, оскільки вони спростовуються поясненнями інших свідків та документами про наявність цукру на підприємстві.

Відповідно до вимог закону, всі сумніви у доведеності вини обвинуваченої особи тлумачаться на користь останньої.

На їхню думку, пояснення ряду свідків про те, що вони перебували лише в кабінеті директора і на склад не заходили, є неправдивими, оскільки ці особи перебували в залежності від директора і виконували його вказівки. В противному випадку вони могли бути звільнені з роботи за його розпорядженням.

Крім того, в п. 5.6 Інструкції про проведення виконавчих дій, які за висновком суду ОСОБА_6 і ОСОБА_7 були порушені при складанні в кабінеті акта опису і арешту майна, не зазначено яким чином і де повинен складатися вказаний акт. Він повинен лише бути об`єктивним.

Колегія суддів вважає показання засуджених стосовно цього є правдивими, оскільки в п. 5.6 цієї інструкції дійсно не зазначено, де повинен бути складено акт про накладення арешту на майно і жодним законом це не передбачено.

Крім того, як зазначено в цьому акті, встановивши наявність на складі № 3 1000 тон цукру-піску, він на відповідальне зберігання був переданий директору з економіки ОСОБА_13 , який в підтвердження цього поставив в акті свій підпис.

При цьому висновок органу слідства про те, що вказаний цукор був вивезений із заводу раніше, тобто в період із 28.02.2006 р. по 04.03.2006 р., ні спростований ні підтверджений висновком економічної експертизи, враховуючи відсутність стосовно цього належним чином підтверджуючих документів, на який також зіслався у вироку суд.

Також, вивезення цукру у вказаний час із заводу викликає великий сумнів, оскільки при вивозі цукру в період часу із 28.02.2006 р. по 04.03.2006 р. автомобілі, які здійснювали вивіз, документально ніде не значаться.

Вказане дає підстави дійти до висновку, що вивіз цукру із заводу не здійснювався взагалі.

Ці та інші обставини були вірно враховані судом при винесенні вироку.

Проте їм дана невірна юридична оцінка внаслідок чого він дійшов до помилкового висновку про доведеність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в діях ОСОБА_14 та ОСОБА_15 відсутні як об`єктивна так і суб`єктивна сторона вказаного злочину, а отже відсутній склад злочину передбачений ст. 366 ч. 1 КК України, тому справа підлягає закриттю на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (1960 року).

За вказаних обставин вирок суду підлягає до скасування за відсутністю вказаного складу злочину в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із закриттям провадження по справі із частковим задоволенням апеляційних скарг засуджених і відмовою в задоволенні апеляції прокурора.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у справі залишити без задоволення.

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23.10.2014 р., відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати і справу провадженням закрити на підставі ст. 6 п. 2 КПК України в редакції 1960 року.

Ухвала підлягає касаційному оскарженню на протязі трьох місяців.

Головуючий :

Судді :