Справа № 192/892/15-к
Провадження № 1-в/192/291/15
Ухвала
"13" липня 2015 р. смт.Солоне
СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , представника СВК-21 ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 (приймає участь у режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду заяву засудженого ОСОБА_6 , 1987 року народження, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 судимий:

-27.08.2003 року Синельниківським районним судом Дніпропетровської області 27.08.2003 року за ч.3 ст.185, 75 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки з іспитовим строком 2 роки;

-26.08.2004 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, 71 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;

-28.12.2007 року Самарським районним судом м.Дніпроптеровська за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ст.71 до позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць;

-11.06.2012 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ч.3 ст.185 КК України до арешту строком на 5 місяців. Звільнений 16.10.2012 року по відбутті строку покарання;

-04.03.2013 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, 75 КК України до позбавлення волі до позбавлення волі строком на 1 рік з іспитовим строком 1 рік.

ОСОБА_5 відбуває покарання у Солонянській виправній колонії №21 за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09.01.2014 року, яким його засуджено за ч.2 ст.185, 71 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки.

До Солонянської виправної колонії №21 для відбування покарання засуджений прибув 20 лютого 2014 року.

Строк відбування покарання закінчується 09 січня 2016 року.

09 травня 2015 року ОСОБА_5 відбув 2/3 частини строку покарання, 29 травня 2015 року адміністративною комісією Солонянської ВК-21 йому відмовлено у підготовці матеріалів про умовно-дострокове звільнення.

09 червня 2015 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

У судовому засіданні засуджений заяву підтримав та просив її задовольнити, посилаючись на необґрунтованість відмови адміністрації установи у такому звільненні, оскільки стягнення, які на нього були накладені за порушення режиму утримання, погашені, має одне заохочення, має намір працевлаштуватися після звільнення, періодично працював у колонії.

Представник адміністрації Солонянської виправної колонії №21 заперечував проти умовно-дострокового звільнення засудженого. Вказав, що засуджений характеризується посередньо, на виробництві установи не працює за власним бажанням, участі у програмах диференційованого виховного впливу не приймає, не бере участі у виховних заходах, роботі самодіяльних організацій, не входить до складу ради колективу засуджених.
Адміністративною комісією Солонянської ВК №21 від 29.05.2015 року засудженому відмовлено у направлені матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення, як такому, що не довів своє виправлення. За весь час відбування покарання ОСОБА_5 має лише одне заохочення за підсумками четвертого кварталу з метою стимулювання законослухняної поведінки.
Прокурор заперечував проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_5 , оскільки поведінка останнього не свідчить про те, що він довів своє виправлення.
Суд, вислухавши засудженого, представника адміністрації СВК-21, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного.

Відповідно до ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання після відбуття певної частини строку, зазначеної у ст.81 КК України, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Як убачається з матеріалів з особової справи засудженого, ОСОБА_5 з 20.02.2014 року відбуває покарання в СВК-21 за злочини, які, згідно ст.12 КК України, відносяться до середньої тяжкості, один з яких вчинений ним у період іспитового строку.

Згідно довідки про стягнення та заохочення, засуджений за весь період відбування покарання був 1 раз заохочений за підсумками четвертого кварталу 2015 року.

Згідно характеристики, засуджений в установі виконання покарань не працевлаштований, участі у програмах диференційованого виховного впливу та у виховних заходах не приймає, не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи, не входить до складу ради колективу засуджених (а.с.9).

Згідно щоденника індивідуальної роботи із засудженим, яка проводиться з ним у колонії (розпочатий 20.02.2014 року, а.с.31), за період знаходження у виправній колонії після набрання вироком законної сили 10.02.2014 року: ОСОБА_5 працював лише у березні 2015 року та листопаді, грудні 2014 року, решту часу не працював.

І хоча робота засуджених у колонії не обов`язковою, засуджені залучаються до праці за їхнім бажанням, ставлення засудженого до праці є обов`язковою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого, зазначеною у ст.81 КК України.

Та обставина, що засуджений не порушував режим утримання в колонії, сама по собі не є достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення засудженого, оскільки дотримання правил режиму в колонії є обовязком засудженого, а не підставою для його умовно-дострокового звільнення.
Враховуючи вищевикладене, суд уважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених, а також не свідчить про його виправлення, оскільки його поведінка на протязі всього строку відбування покарання не є сумлінною. За рік відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений має лише одне заохочення і працював лише протягом трьох місяців.

Із досліджених у судовому засіданні доказів не убачається, що засуджений сумлінно ставився до праці, та мав зразкову поведінку, тому немає і підстав вважати, що він довів своє виправлення, отже заява ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий