Справа № 11 a-843
/ 2007 р. Головуючий у І інстанції
ст.ст.143ч.2( ред.1960р) Доповідач - Ревер В.В.
190 ч.4, 15, 190 ч.4 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2007 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Апеляційного суду Львівської області в складі

головуючого: Леона О.І.

суддів: Ревера В.В., Волинця М.М.

з участю
прокурора: ОСОБА_23

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги прокурора ОСОБА_23, потерпілого ОСОБА_1, засуджених
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на вирок Личаківського районного суду
м. Львова від 26.03.2007 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком, ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1
р.н., уродженця с.Упруси, Жуковського р-ну, Брянської області, Російська Федерація, проживаючого у АДРЕСА_1, раніше не судимого

засуджено за ч.2 ст. 143 (в ред.1960р) КК України до
чотирьох років позбавлення волі; за ч.4 ст. 190 КК України до шести років
позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна ; за ст. 15, ч.4 ст.190 КК України до п'яти років
позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

На підставі ст. 70 КК України , за
сукупністю злочинів, шляхом часткового
складання покарань остаточно визначено покарання - вісім років позбавлення волі
з конфіскацією всього належного йому майна.

Початок терміну відбуття
покарання рахується з
моменту його затримання -10.08.2004 року.

ОСОБА_5,

ІНФОРМАЦІЯ_2
р.н. уродженки та жительки

АДРЕСА_2,

раніше
не судимої засуджено за ч.2 ст. 143 (в
ред.1960р) КК України до чотирьох років позбавлення волі; за ч.4 ст. 190 КК
України до п'яти років позбавлення волі ; за ст. 15, ч.4 ст. 190 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до трьох
років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим, остаточно визначено
покарання - п'ять років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування
покарання з випробуванням з іспитовим строком - три роки та покладенням окремих
обов'язків, передбачених ст. 76 КК
України.

Міру запобіжного
заходу до вступу вироку в законну силу залишено - взяття під варту.

ОСОБА_3.
ІНФОРМАЦІЯ_3 р.н. уродженця та жителя АДРЕСА_3 раніше судимого.

засуджено за ч.4 ст. 190 КК України до п'яти років позбавлення волі з
конфіскацією всього належного йому майна.

Початок терміну відбуття покарання рахується з моменту його
затримання-12.04.2005 року.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н. уродженця та жителя
АДРЕСА_4, раніше не судимого, засуджено за ч.2 ст. 143 ( в ред. 1960 р.) КК України до
чотирьох років позбавлення волі.

Початок терміну відбуття покарання рахується з моменту його затримання
-14.06.2005 року.

Міру запобіжного заходу засудженим ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишено попередню -
взяття під варту.

Прийнято у потерпілого ОСОБА_6 відмову від позовних вимог до підсудних
ОСОБА_2, ОСОБА_7 про стягнення
заподіяної злочином шкоди в сумі 100 000 гривень згідно поданої ним заяви.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 залишено без розгляду.

Задоволено цивільні позови та стягнуто з ОСОБА_2 та
ОСОБА_7, в солідарному порядку, на користь: потерпілої ОСОБА_11- 50 000 грн.;
потерпілого ОСОБА_12- 75 000 грн.; потерпілої ОСОБА_13- 58 520 грн.;
потерпілого ОСОБА_1- 150 000
грн.; з ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3,
в солідарному порядку, на користь
потерпілого ОСОБА_14- 31 000
грн.

Вирішено питання
з речовими доказами та судовими витратами.

Вироком суду ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнані винними і
засуджені за вчинення наступних злочинів.

Так, підсудні ОСОБА_2 та
ОСОБА_5, за попередньою змовою групою
осіб, шляхом обману та зловживанням
довірою заволоділи: в липні 1996 року житловим будинком потерпілої
ОСОБА_15, що по АДРЕСА_5 вартістю 250
000 гривень; весною 1998 року під виглядом позики грошима потерпілої ОСОБА_11 в
сумі 11000 доларів США , що складало
еквівалент 50000 гривень; в травні 1999 року належною потерпілому ОСОБА_16 квартирою
АДРЕСА_6 вартістю 100 000 гривень,
завдавши значної шкоди потерпілим.

Крім того,
підсудні ОСОБА_2, ОСОБА_5 та
невстановлена слідством особа, матеріали
відносно якої виділені в окреме провадження,
за попередньою змовою групою осіб,
в листопаді-грудні 1998 року,
шляхом обману та зловживання довірою заволоділи квартирою АДРЕСА_7
вартістю 100 000 гривень, що належала
потерпілому ОСОБА_6, завдавши останньому
значної шкоди.

Також ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_4 та невстановлена
слідством особа, матеріали відносно якої
виділені в окреме провадження, за
попередньою змовою групою осіб, на
початку жовтня 1999 року, шляхом обману
та зловживання довірою заволоділи належною потерпілому ОСОБА_17 квартирою
АДРЕСА_8, завдавши останньому значної
шкоди.

Крім того,
підсудні ОСОБА_2, ОСОБА_5, за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману та зловживанням довірою
заволоділи: в травні 2002 року належним потерпілому ОСОБА_8 житловим
будинком по АДРЕСА_9 вартістю 100 000 гривень; в період квітень-липень 2003
року належною потерпілому ОСОБА_18 квартирою по АДРЕСА_10 вартістю 75 000
гривень; в грудні 2003 року належним потерпілому ОСОБА_19 жилим будинком по АДРЕСА_11, вартістю 150 000 гривень, завдавши потерпілим шкоду в особливо великих
розмірах.

Також, підсудні ОСОБА_2, ОСОБА_5,
ОСОБА_3 у вересні-жовтні 2002 року,
діючи в складі організованої групи,
заволоділи належною потерпілому ОСОБА_14. квартирою АДРЕСА_12, чим завдали останньому шкоду в особливо
великих розмірах на суму 31 000 гривень.

Крім того, підсудні ОСОБА_2, ОСОБА_5 разом з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме
провадження, в складі організованої
групи, в липні 2003 року, шляхом обману та зловживанням довірою, заволоділи належною ОСОБА_20 квартирою
АДРЕСА_13, чим завдали останньому шкоду
в особливо великих розмірах на суму 58 520 гривень.

Крім того,
підсудні ОСОБА_2, ОСОБА_5, за попередньою змовою групою осіб, в період з травня по липень 2004 року, з метою заволодіти належним потерпілому
ОСОБА_21 житловим будинком по АДРЕСА_14,
ринкова вартість якого становила 250 ООО.грн., під надуманим приводом привезли потерпілого у
м. Одеса, де шляхом обману та
зловживаючи довірою, отримали від нього
доручення на право розпорядження майном,
виробили необхідні документи на володіння вищевказаним будинком, однак не довели свій злочинний намір до кінця
з причин, що не залежали від їх
волі, так як потерпілий звернувся в
правоохоронні органи.

Крім того, підсудні ОСОБА_2, ОСОБА_5,
за попередньою змовою групою осіб,
в період з травня по липень 2004 року,
з метою заволодіти належною потерпілому ОСОБА_22 квартирою по
АДРЕСА_15, ринкова вартість якої
становила 100 000грн., під надуманим
приводом привезли потерпілого у м. Одеса,
де шляхом обману та зловживаючи довірою,
отримали від нього доручення на право розпорядження майном, виробили необхідні документи на володіння цим
будинком, однак не довели свій злочинний
намір до кінця з причин, що не залежали від
їх волі, так як потерпілий звернувся в
правоохоронні органи.

На вирок суду прокурор ОСОБА_23, потерпілий ОСОБА_24, засуджені ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 подали апеляційні скарги. Засуджена ОСОБА_5 вирок не оскаржила.

Прокурор ОСОБА_23 в апеляції зазначає,
що виносячи вирок і призначаючи покарання, місцевий суд виключив кваліфікуючу ознаку
вчинення злочину організованою групою. В зв'язку з цим , у відповідності до ч.1 ст. 5 КК України, суд повинен був перекваліфікувати дії
підсудних з ч.2 ст. 143 КК України (в ред. 1960 року) з кваліфікуючими ознаками
за попереднім зговором групою осіб, що
завдало значної шкоди на ч.2 ст. 190 КК України і призначити покарання в межах
санкції цієї статті.

Просить вирок суду щодо ОСОБА_2,
ОСОБА_7 та ОСОБА_4, в частині
засудження за ч.2 ст. 143 КК України, до
чотирьох років позбавлення волі кожного,
через неправильне застосування кримінального закону - змінити.

Потерпілий ОСОБА_24 в апеляції вказує,
що жодного цивільного позову на суму 150 000 грн. ні на досудовому
слідстві, ні в суді не заявляв. Це
підтверджується матеріалами кримінальної справи. Крім цього не просив відшкодовувати
завдані злочином збитки.

Просить змінити
вирок суду в частині задоволення його цивільного позову.

Засуджений ОСОБА_2 в своїй апеляції та доповнені до неї
вказує на неповноту та однобічність досудового та судового слідства під час
якого були допущені помилки в оцінці доказів,
а тому вважає вирок суду незаконним та таким, який не відповідає вимогам чинного
законодавства.

Покликається на те,
що для порушення кримінальної справи відносно нього не було здобуто
достатньо доказів, оскільки не були допитані
всі свідки, в тому числі нотаріуси, не були проведені очні ставки, досконало не допитаний громадянин Дземко, на якого в заявах потерпілі вказують як на
особу яка вчинила злочин.

Зазначає про
те, що вказана шкода не підкріплюється
експертними оцінками.

При цьому не погоджуючись з вироком суду в частині засудження його по
окремим епізодам обвинувачення вказує на наступне :

- по епізоду обвинувачення його
у вчинені злочину відносно потерпілого

ОСОБА_21 вважає, що в його діях
відсутній склад злочину, а у вироку суд
бере

аргументацію обвинувачення досудового слідства, при цьому не дає оцінки іншим

матеріалам і доказам;

·
по епізоду про обвинувачення щодо потерпілого
ОСОБА_22, в матеріалах справи відсутні
будь які докази його вини, а ті докази
які покладені у вирок не відповідають фактичним обставинам справи;

·
по епізоду про обвинувачення відносно потерпілого
ОСОБА_12, апелянт вказує на те, що обвинувачення та вирок в цій частині не
відповідає юридичній суті та матеріалам справи,
в його діях відсутній склад злочину,
а вина є недоведеною. Під час судового розгляду був порушений принцип
рівності сторін, судом не були взяті до
уваги ті докази, які він приводив щодо
своєї невинності, а також не були взяті
до уваги його клопотання. Крім того, не
враховано те, що потерпілий ОСОБА_18 під
час досудового слідства та судового розгляду неодноразово змінював свої покази;

·
по епізоду про обвинувачення відносно потерпілої
ОСОБА_15, апелянт вказує на однобічність
досудового та судового слідства та вважає,
що висновки суду у вироку не підтверджуються доказами;

·
по епізоду про обвинувачення відносно потерпілої
ОСОБА_11, вважає, що в судовому засіданні не були досліджені
всі фактичні обставини справи, а саме:
не з'ясовані протиріччя у доказах на які посилається суд у вироку, не допитані свідки покази яких мають істотне
значення, не витребувані всі
документи, не взяті до уваги та не перевірені
покази підсудних.

Аналогічно по епізоду про обвинувачення відносно потерпілого ОСОБА_6
вказує, що судом не досліджені всі
фактичні обставини справи, не взяті до
уваги матеріали та докази які вказують на відсутність в його діях складу
злочину.

По епізодам про обвинувачення відносно потерпілих
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_8, ОСОБА_14., ОСОБА_20,
вказує, що в
судовому засіданні по даним епізодам слідство не проводилось, вирок суду в цих частинах не підтверджується
доказами, а в основу вироку покладені
лише ті докази, які були здобуті в ході
досудового слідства. При цьому суд дійшов до висновку про його вину на доказах
які не відповідають фактичним обставинам справи, а вирок винесений на основі неповного та
необ'єктивного проведення судового слідства.

Крім того, апелянт вказує на
порушення судом його права на захист і право користуватися рідною мовою, на те,
що судом не вирішено заявленого ним відводу судді, на допущене судом порушення правил
підсудності, на те, що в судовому засіданні не були допитані
потерпілі та свідки, вважає, що в його діях відсутній склад злочину.

Враховуючи наведене, просить вирок
суду скасувати за недоведеністю його вини у вчиненні злочину, неповноти досудового та судового
слідства, істотним порушенням
криміначьно-процесуального закону,
провадження по справі закрити та змінити йому запобіжний захід із взяття
під варту на підписку про невиїзд.

Засуджений ОСОБА_4 в своїй апеляції не погоджується з вироком суду.
Покликається на те, що досудове та
судове слідство проводилось з порушенням норм кримінально-процесуального
закону, а саме, ст.ст. 22,
368, 369 ч.2 КПК України. Просить
даний вирок скасувати, а справу
направити на додаткове розслідування,
або постановити вирок апеляційного суду.

В доповненні до апеляційної скарги, вказує,
що судом не були взяті до уваги подані ним клопотання. Вважає, що в
його діях відсутній склад даного злочину, а може

мати
місце лише злочин передбачений статтею 358 КК України, хоча,
на його думку, і це не доведено.

Разом з тим, в
клопотанні від 04.09.2007 року,
засуджений ОСОБА_4 просить застосувати до нього Закон України ., Про амністію", покликаючись при цьому, що він вперше притягується до кримінальної
відповідальності і вже два роки три місяці утримується в камері медичного
підпорядкування ЛСІ № 19.

Засуджений ОСОБА_3 в своїй апеляції вказує,
що не погоджується з вироком суду, вважає,
що слідство проведено однобічно,
не визнає своєї вини у інкримінованому злочині та вважає, що докази його вини в матеріалах справи
відсутні.

Просить
постановити вирок апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, виступи
прокурора ОСОБА_23 про задоволення поданої ним апеляції та необґрунтованість
апеляцій засуджених, потерпілого ОСОБА_1 на підтримання
апеляції, засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які просять задоволити їх апеляції, обговоривши наведені доводи та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляції прокурора та
потерпілого слід задоволити повністю, а
апеляції засуджених підлягають до часткового задоволення.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_2, ОСОБА_7 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні
зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в
судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Як достовірно встановлено в справі, засуджені та інші особи, матеріали відносно яких виділені в окреме
провадження, протягом 1996- 2004
років, за попередньою змовою групою
осіб, шляхом обману та зловживання
довірою, вчиняли шахрайство, що завдало значної шкоди потерпілим та в
особливо великих розмірах.

На стадії досудового слідства та в судовому засіданні, засуджені заперечували свою вину у вчиненні
інкримінованих їм злочинів.

Однак суд першої інстанції, у сукупності з іншими зібраними в справі
доказами, належно оцінив такі
показання, грунтуючись на повному і всебічному
розгляді всіх обставин справи, правильно
визнав їх такими, що не відповідають
дійсності та взяв за основу вироку показання потерпілих про обставини вчинення
злочинних дій щодо них, які
підтверджуються іншими доказами.

Показання всіх потерпілих всебічно перевірялися в
судовому засіданні, даних, які давали б підстави вважати, що вони могли обмовити засуджених не
встановлено.

Так потерпіла ОСОБА_15 пояснила, що погодившись на пропозицію ОСОБА_2 продати
особняк на АДРЕСА_5 та придбати однокімнатну квартиру, видала їм доручення на розпорядження усім
майном. Заволодівши її будинком, ОСОБА_2
продали його, однак до цього часу не
придбали їй обіцяну квартиру та не заплатили грошей за будинок. Ці показання підтвердили
свідки ОСОБА_25 та
ОСОБА_26

Крім цього, як
вбачається з довідки нотаріальної контори,
саме ОСОБА_5 збирала документи необхідні для продажу будинку та
відповідно до договору купівлі-продажу від 05.11.2003 року (т.5 а.с. 269-270)
нею цей будинок проданий ОСОБА_27

Доводи апеляції про однобічність досудового та судового
слідства по даному епізоду є надуманими,
висновки суду про вчинення шахрайства засудженими підтверджується
зібраними по справі доказами.

Потерпілі ОСОБА_18 і ОСОБА_28 пояснили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5, намагаючись заволодіти їх квартирою, під приводом працевлаштування, відправили

ОСОБА_12 в м. Одесу,
а ОСОБА_28, шляхом обману, переконали підписати певні

документи, на
основі яких в подальшому і була продана належна їх сім'ї квартира.

Згідно договору купівлі - продажу від 02.05.2003 року
(т.1 а.с. 88), за дорученням
ОСОБА_12, квартира по АДРЕСА_16 була
продана громадянці ОСОБА_29

Посилання засудженого ОСОБА_2 в апеляції на те. що судом
порушено принцип рівності сторін, не
взяті до уваги докази, які він наводив
на своє виправдання є

надуманими. В
процесі судового слідства судом дослідженні ті докази, які стосувалися даного епізоду. Лише на
основі оцінки таких, суд прийшов до
висновку про доведеність вини засуджених.

Також по епізоду вчинення шахрайства щодо ОСОБА_11 були досліджені всі
фактичні обставини справи, жодних
протиріч у доказах не встановлено.

Необгрунтованими на думку колегії суддів є і доводи апеляції ОСОБА_2 про
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи по епізодах
звинувачення в шахрайстві щодо потерпілих ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_6, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_8. ОСОБА_14.
ОСОБА_20

По кожному з епізодів суд першої інстанції досліджував
всі ті обставини, які могли мати
значення для прийняття рішення. Висновки суду грунтуються на перевірених та
досліджених в судовому засіданні доказах. Доводи апеляції про однобічність та
необ'єктивність в оцінці доказів не обгрунтовані. Немає підстав додатково
з'ясовувати ще якісь обставини,
допитувати свідків, проводити
певні слідчі дії, які не мають значення
для встановлення істини у справі.

Твердження засудженого ОСОБА_2 в апеляції про порушення судом його права на
захист та права користуватися рідною мовою є безпідставними. Як на досудовому
слідстві так і в суді його інтереси представляли захисники. Жодного судового
засідання у їх відсутність не проводилось. Будучи громадянином України, ОСОБА_2 вільно володіє українською мовою. В
ході досудового слідства,
неодноразово, в присутності
захисника, він давав показання
українською мовою. При виконанні вимог ст.ст.218-220 КПК України, ОСОБА_2 не заявляв про порушення права
користуватися рідною мовою. І лише в кінці судового слідства, ним подана така заява. Суд першої інстанції
правомірно відхилив клопотання про повернення справи для проведення додаткового
розслідування з цих підстав.

Необгрунтованими на думку колегії суддів є також і доводи апеляцій
засуджених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про однобічність і необ'єктивність судового
слідства. Як видно із протоколу судового засідання, місцевий суд з достатньою повнотою
досліджував всі обставини, по епізодах
інкримінованих їм злочинів, які могли
мати значення для прийняття рішення.

Що ж до клопотання про застосування положень Закону
України "Про амністію", то
ОСОБА_4, як особа, не підпадає під дію цього закону.

Разом з тим, суд першої інстанції
порушив вимоги ст.5 КК України, яка
передбачає, що закон який пом'якшує
кримінальну відповідатьність має зворотну дію у чаС.І. Вчинені ОСОБА_2, ОСОБА_5,
та ОСОБА_4 3лочини до 01.09.2001 року слід кваліфікувати за ч.2 ст.190
КК України санкція якої є м'якшою ніж ч.2 ст.143(в редакції 1960 року) КК
України. При цьому призначене судом першої інстанції покарання, всім засудженим, чотири роки позбавлення волі, перевищує покарання передбачене санкцією ч.2
ст.190 КК України.

Тому, відповідно до п.5 розділу 2
Прикінцевих та перехідних положень та ч.3 ст.74 КК України 2001 року, покарання призначені ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 3а КК України 1960 року
слід знизити до максимального покарання передбаченого ч.2 ст.190 КК України
(2001 року)- трьох років позбавлення волі.

Остаточне покарання
визначене судом першої
інстанції ОСОБА_2 та

ОСОБА_5, за сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 КК України, колегія суддів

вважає за
необхідне залишити без зміни.

Крім того, кваліфікуючи дії ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 по

епізодах
шахрайства в вересні-жовтні 2002 року щодо потерпілого ОСОБА_14, і в липні 2003 року щодо потерпілого
ОСОБА_20. органи досудового слідства та суд,
як кваліфікуючу ознаку, вказують
вчинення даних злочинів в складі організованої групи.

Однак при цьому судом не досліджувалися докази щодо
ознак, які вказують на їх вчинення саме
організованою групою: мети створення і планів злочинної діяльності, тривалості існування, матеріальної бази, кількісного складу, існування певних правил поведінки його
членів, розподілу між ними функцій, тощо. У вироку не наведено даних про

те, коли саме і протягом якого часу
було утворено організовану групу, як
довго вона функціонувала, відомості про
організаторів об'єднання та характер стосунків,
які склалися між ними. Вчинення злочину трьома особами не є достатнім
для ствердження, що це організована
група.

Колегія суддів вважає, що при таких
обставинах, по епізодах шахрайства в
вересні-жовтні 2002 року щодо потерпілого ОСОБА_14,
і в липні 2003 року щодо потерпілого ОСОБА_20, кваліфікуючу ознаку вчинення злочинів
організованою групою слід змінити на вчинення їх за попередньою змовою групою
осіб без зміни кваліфікації за ч.4 ст.190 КК України.

Вирок в цій
частині підлягає зміні.

Як вбачається з матеріалів справи,
на досудовому слідстві ОСОБА_24 визнаний потерпілим та цивільним
позивачем, однак при цьому ним не
заявлявся цивільний позов про стягнення в його користь 150 000 грн. завданої
шкоди. Приймаючи остаточне рішення, суд
не вправі без вимоги цивільного позивача та цивільного позову як такого, стягувати зазначену суму в користь
потерпілого, який і оскаржив таке
рішення. Тому вирок суду в цій частині підлягає скасуванню.

В цілому ж, на підставі аналізу всіх
зібраних по справі доказів, яким дана
належна оцінка відповідно до вимог ст.67 КПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про доведеність винності ОСОБА_2,
ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
вчиненні шахрайства, їх дії слід
правильно кваліфікувати : ОСОБА_2 за ч.2 ст.190, ч.4 ст.190,
ст.15 ч.4 ст.190 КК України; ОСОБА_7 за ч.2 ст.190, ч.4 ст.190,
ст.15 ч.4 ст.190 КК України; ОСОБА_3 за ч.4 ст.190 КК України; ОСОБА_4 .
за ч.2 ст.190 КК України.

При перевірці справи не виявлено допущених істотних порушень кримінально
-процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які тягнули б за собою скасування чи зміну
вироку, про що порушується питання в
апеляціях засуджених ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Покарання засудженим призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України, яке відповідає характеру тяжкості вчинених
злочинів і даним про їх особи. Обране покарання є необхідним і достатнім для
виправлення засуджених та попередження нових злочинів.

Підстав для
пом'якшення покарання засудженим, колегія
суддів не вбачає.

Разом з тим засудженим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід зарахувати до строку
відбуття покарання час перебування під вартою на досудовому слідстві з 10 по 12
січня 2005 року (т.7 а.с.225, 229, 250, 253).

В решті ж вирок
слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст.
362, 366, 367 КПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляції прокурора ОСОБА_23,
потерпілого ОСОБА_1
задоволити повністю, засуджених
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_43адоволити
частково.

Вирок Личаківського районного суду м.Львова від 26 березня 2007 року щодо
ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - змінити.

Дії ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_4
перекваліфікувати з ч.2 ст.143(в редакції 1960 року) КК України на ч.2 ст.190
КК України та визначити покарання за цією статтею : ОСОБА_2 - три роки
позбавлення волі; ОСОБА_5 - три роки позбавлення волі; ОСОБА_4 - три роки
позбавлення волі.

Остаточне покарання визначене судом першої інстанції ОСОБА_2 та
ОСОБА_5, за сукупністю злочинів, на підставі ст. 70 КК України - залишити без
зміни.

Дії ОСОБА_2,
ОСОБА_7 та ОСОБА_3 по епізодах шахрайства в вересні-жовтні 2002 року щодо потерпілого ОСОБА_14, і в
липні 2003 року щодо

потерпілого
ОСОБА_20, вважати вчиненими за
попередньою змовою групою осіб, а не в
складі організованої групи.

Зарахувати до строку відбуття покарання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 час перебування
під вартою на досудовому слідстві з 10 по 12 січня 2005 року (т.7 а.с.225, 229,
250, 253).

Вирок суду в
частині задоволення цивільного позову ОСОБА_1-
скасувати.

В решті вирок
суду залишити без зміни.

В зв'язку з набранням вироку законної сили, ОСОБА_5 звільнити з під варти негайно в залі
суду.