Справа № 357/8388/14-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/479/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 51 28.05.2015

УХВАЛА
Іменем України

28 травня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , виправданого ОСОБА_7 , його захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2015 року щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Скрипалі Роменського

району Сумської області, проживаючого за

адресою:

АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И Л А:

Як, зазначено у вироку суду першої інстанції, органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України (в редакції зі змінами від 16 березня 2014 року).

Під час судового розгляду прокурором було змінено обвинувачення щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується в умисних протиправних діях, які полягають в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення дій в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, з використанням наданого службового становища, поєднаних з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, при таких обставинах.

ОСОБА_7 , займаючи посаду головного лікаря Білоцерківського психонаркологічного територіального медичного обєднання та відповідно до п. 1 примітки до ст. 364 КК України, будучи службовою особою, 14 березня 2014 року, перебуваючи в м. Біла Церква Київської області, використовуючи своє службове становище, проявляючи ініціативу, з метою отримання неправомірної вигоди, довів до ОСОБА_10 , що для отримання довідки про проходження курсу лікування у Білоцерківському психонаркологічному територіальному медичному обєднанні, де будуть зазначені відомості про те, що останній не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, необхідно передати ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США. 12 травня 2014 року, у денний час, ОСОБА_10 на вимогу ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні службового кабінету, розташованого за адресою : АДРЕСА_2 , передав останьому вищевказані грошові кошти в сумі 1300 доларів США, після чого ОСОБА_7 , одержавши від ОСОБА_10 зазначені грошові кошти у якості неправомірної вигоди за видачу довідки про проходження курсу лікування у Білоцерківському психонаркологичному територіальному медичному обєднанні, видав останьому довідку про те, що він перебував на стаціонарному лікуванні в Білоцерківському психонаркологічному територіальному медичному обєднанні.

Вказаним вище вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368, ч. 3 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним вказаного кримінального правопорушення. Судом також прийнято рішення щодо речових доказів, судових витрат по справі та заходам забезпечення кримінального провадження.

Обґрунтовуючи вказане вище рішення, суд першої інстанції вказав, що оцінивши надані стороною обвинувачення докази, вважає їх такими, що не підтверджують винуватість ОСОБА_7 у одержанні, як службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення дій в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, з використанням наданого службового становища, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, так як в суді не доведено, що мало місце вимагання неправомірної вигоди, не доведено, що грошові кошти в розмірі 200 доларів США та 1100 імітаційних купюр ,,Сувенір були передані ОСОБА_10 ОСОБА_7 , як незаконна винагорода саме за отримання довідки про проходження курсу лікування в Білоцерківському ПНТМО, тобто стороною обвинувачення не надано суду докази, які безперечно підтверджують вину ОСОБА_7 .

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження і неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та призначити йому покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на строк 3 (три) роки зі спеціальною конфіскацією та конфіскацією майна. Крім вищевказаних підстав визнання вироку незаконним апелянт посилається також на таке. Суд при визнанні ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні злочину достатньою мірою не врахував обставини провадження, докази сторони обвинувачення та ступінь суспільної небезпеки вчиненого підсудним діяння, судом безпідставно прийнято рішення про визнання доказів обвинувачення недопустимими, фактично при прийнятті рішення суд обмежився лише показами самого обвинуваченого. Без жодного обґрунтування, всупереч вимог ст. ст. 86, 89, 94 КПК України, суд визнав показання свідка ОСОБА_10 недопустимими через те, що у суду виникли сумніви в їх достовірності. Апелянт також вважає, що суд дійшов хибного висновку про неналежність доказу винуватості ОСОБА_7 протоколу про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 28 травня 2014 року, в якому зазначено відомості про вимагання та отримання хабара ОСОБА_7 від ОСОБА_10 в розмірі 1200 доларів США у зв`язку з тим, що зазначений протокол може бути визнано неналежним з викладених у вироку мотивів. Так само безпідставно визнано неналежним та недопустимим доказом заяву ОСОБА_10 до правоохоронних органів від 8 квітня 2014 року, в якій допущено виправлення дати вчинення кримінального правопорушення. На припущеннях і домислах, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, всупереч наданих стороною обвинувачення доказів, суд прийшов до висновку про невідповідність розміру грошової винагороди в 2 000 доларів США за отримання довідки інформаційного характеру. Зазначені доводи суду не можуть за своїм змістом впливати на кваліфікацію дій ОСОБА_7 , підтверджувати чи спростовувати факт отримання останнім неправомірної вигоди. Апелянт також вважає хибним висновок суду першої інстанції про те, що обвинувачення ОСОБА_7 , в частині отримання неправомірної винагороди в розмірі 1300 доларів США не відповідає дійсності, обставинам справи, так як в дійсності ОСОБА_10 передано 200 доларів США та 11 імітаційних засобів - надрукованих купюр по 100 доларів США з написом ,,Сувенір, які не мають матеріальної цінності, тобто фактично відсутній предмет кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК України, тоді як розмір винагороди, яка повинна мати реальну вартість, впливає на правильну кваліфікацію кримінального правопорушення. Такий висновок суду є помилковим та таким, що не відповідає дійсності, адже мінімальний розмір неправомірної вигоди законодавцем не встановлено при кваліфікації дій за ст. 368 КК України, при цьому слід виходити з конкретних обставин справи з урахуванням положень ч. 2 ст. 11 КК України. Крім того, висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності, оскільки посилаючись на показання свідків та фактично стверджуючи про вчинення кримінального правопорушення, суд при винесенні рішення одночасно вказав, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні ознаки складу кримінального правопорушення.

Захисник ОСОБА_8 в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення про виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 виходив з того, що надані свідком ОСОБА_10 в судовому засіданні показання, які були покладені прокурором в основу обвинувачення ОСОБА_11 є непослідовними, нелогічними, суперечать встановленим судом обставинам кримінального провадження, оцінюючи їх окремо та в сукупності з іншими доказами, суд дійшов висновку про недостовірність показань свідка ОСОБА_10 . Така оцінка судом показань останнього ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. На підставі оцінки всіх досліджених доказів у їх сукупності встановив, що ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_10 200 доларів США та 11 імітаційних засобів у вигляді надрукованих купюр по 100 доларів США, однак суд дійшов висновку про недоведеність тієї обставини, що зазначені кошти та імітаційні засоби обвинувачений отримав за видачу медичної довідки. З цих підстав суд виправдав обвинуваченого за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Висновків про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення або про відсутність в його діях складу злочину суд не робив і в рішенні таких висновків не наводив. Безпідставними є доводи прокурора про те, що суд не взяв належним чином до уваги докази обвинувачення, зокрема показання свідка ОСОБА_10 , його заяву до правоохоронних органів, протоколи слідчих дій. Оцінка судом показань свідка ОСОБА_10 , як і всіх інших доказів ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Заява ОСОБА_10 до правоохоронних органів взагалі не є доказом в кримінальному провадженні відповідно до ст. 84 КПК України, а тому доводи прокурора в цій частині не впливають на правильність судового рішення. Протоколи слідчих дій підтверджують факт передачі ОСОБА_10 коштів ОСОБА_7 , однак не підтверджують того, що вони передавались за видачу медичної довідки. Суд у рішенні дав обєктивну оцінку суті показань свідка ОСОБА_10 , вказав в чому полягає їх непослідовність, нелогічність, суперечливість, неузгодженість з іншими доказами, невідповідність встановленим фактичним обставинам, однак підсумовуючи результати оцінки доказу, суд допустив описку в рішенні, визнавши його недопустимим замість недостовірним. Формальність даної процесуальної помилки не вплинула на оцінку показань свідка судом по суті, на правильність прийнятого ним рішення. Автор заперечень просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_7 - без зміни.

Захисник ОСОБА_9 в запереченнях на апеляційну скаргу прокурора вказує, що доводи апеляційної скарги прокурора голослівні, безпідставні, не відповідають чинному процесуальному законодавству, оскільки вони повністю спростовуються всіма наявними матеріалами справи. Так, прокурор був присутнім на всіх судових засіданнях та не подавав жодних клопотань, в задоволенні яких судом було відмовлено. У нього були всі процесуальні можливості сприяти всебічному, повному і неупередженому дослідженню обставин справи. Посилання прокурора щодо невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, також не витримує жодної критики. Автор заперечень вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими, невмотивованими та відповідно не можуть бути прийнятими до уваги, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а вирок суду щодо ОСОБА_7 необхідно залишити без зміни.

Заслухавши доповідача, пояснення та виступи в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; виправданого та його захисників, які заперечували проти апеляційної скарги, вислухавши останнє слово ОСОБА_7 , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог закону.

Згідно ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції, крім інших, є: невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

У вироку суду першої інстанції констатується, що ним досліджені письмові докази, які надані прокурором в підтвердження вини ОСОБА_7 та письмові докази, які надані стороною захисту в підтвердження невинуватості ОСОБА_7 . При цьому суд першої інстанції заяву ОСОБА_10 від 8 квітня 2014 року на імя першого заступника начальника СУ ГУ МВС України в Київській області визнав неналежним та недопустимим доказом, всі ж інші докази, які надані прокурором, за висновком суду першої інстанції є похідними від звернення ОСОБА_10 , отримані внаслідок оперативно-розшукової діяльності, слідчих дій і хоча прямо підтверджують існування обставин передачі грошових коштів ОСОБА_7 , що ним не заперечується, є належними і допустимими, так як отримані у встановленому законом порядку, однак вказані докази не доводять в повній мірі обставин, які підлягають доказуванню, мають значення в кримінальному провадженні. Також у вироку указується, що показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які були понятими під час проведення обшуку в кабінеті ОСОБА_7 , вручення мічених грошових знаків ОСОБА_10 узгоджуються з показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_7 щодо обставин подій, так як ним не заперечується факт отримання від ОСОБА_10 грошових коштів для придбання йому ліків (а.с. 64 Т-2).

В той же час, як зазначено у вироку (а.с. 65 Т-2), ,,суд критично розцінює та також не приймає до уваги показання ОСОБА_7 в частині того, що ним отримані грошові кошти для придбання ліків ,,Вівітрол для подальшого лікування ОСОБА_10 , так як назване суперечить обставинам вилучення у ОСОБА_7 під час обшуку грошових коштів та імітаційних засобів на носії інформації, які відтворені під час судового розгляду, його поведінці та поясненням, де він зазначав, що отримав грошові кошти від знайомого без мети, а тому вказане розцінюється судом, як позиція захисту обвинуваченого.

Крім того, суд першої інстанції, вказуючи у вироку про отримання ОСОБА_7 грошових коштів від ОСОБА_10 водночас робить висновок, що 200 доларів США та 11 імітаційних засобів надрукованих купюр по 100 доларів США з написом ,,Сувенір, які були отримані ОСОБА_7 від ОСОБА_10 , не є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368 КК України.

Суд першої інстанції показання свідка ОСОБА_10 у вироку розцінив, як суперечливі та визнав їх недопустимими. В той же час законних підстав визнання показань вказаного свідка недопустимими у вироку суд не навів. А тому доводи апелянта про те, що суд першої інстанції без жодного обґрунтування, всупереч вимог ст.ст. 86,89,94 КПК України визнав показання свідка ОСОБА_10 недопустимими, є слушними.

Зазначені порушення КПК України та допущені у вироку суперечності, колегія суддів вважає істотними та такими, що унеможливлюють прийняти рішення апеляційним судом щодо законності і обґрунтованості прийнятого судом першої інстанції рішення щодо ОСОБА_7 та дають підстави для його скасування і призначення нового судового розгляду відповідно до положень ч. 1 ст. 412 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового судового розгляду суду необхідно суворо дотримуватись вимог КПК України, ретельно перевірити зібрані у справі докази та дати їм належну оцінку у рішенні, уникнувши у ньому протиріч, тобто ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване судове рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заходи забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Головуючий підпис

Судді: підписи

Згідно з оригіналом. Суддя ОСОБА_2