АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 11-кп/796/547/2014 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія КК:ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження по обвинуваченню

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 27 березня 2014 року ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення /злочину/, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання - 100 (сто) громадських годин.

Вироком ОСОБА_10 визнано винним у тому, що 25 жовтня 2012 року, біля 14 години 30 хвилин, він, знаходячись в тамбурі перед вхідними дверима квартири АДРЕСА_2 , під час конфлікту з наглядно знайомим ОСОБА_11 , який виник на ґрунті неприязних відносин, умисно наніс останньому кулаком правої руки один удар в область обличчя, в результаті чого спричинив йому тілесне ушкодження у вигляді розлитого крововиливу під слизовою верхньої губи по центру з наявністю в його проекції поверхневого садна, яке по ступеню тяжкості відносить до легкого тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

Своє прохання апелянт обґрунтовує тим, висновки суду про доведеність його вини не відповідають фактичним обставинам справи, в ході досудового та судового слідства були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, в основу вироку покладені лише показання потерпілого Ервана Бюве та свідка ОСОБА_13 , які містять суперечності щодо місця конфлікту. Крім того, свідок ОСОБА_13 , яка є колишньою дружиною обвинуваченого, і з якою у нього склалися неприязні стосунки, зацікавлена в притягненні його до кримінальної відповідальності, оскільки заважає спілкуватися йому з їх спільними дітьми та бажає отримати згоду на вивіз дітей за кордон або позбавити його батьківських прав. Тому її показання не можуть бути належним доказом.

Поза увагою суду залишилися показання самого обвинуваченого, який стверджував, що ініціатором конфлікту став сам потерпілий. ОСОБА_10 прийшов до квартири своєї колишньої дружини ОСОБА_13 , де перебував потерпілий, після того як остання йому зателефонувала на мобільний телефон, що підтверджується довідкою оператора мобільного зв`язку. ОСОБА_10 хотів забрати свої особисті речі, зокрема фотокамеру, однак потерпілий намагався завадити йому, оскільки вважав, що ця річ належить ОСОБА_13 . Він не випускав обвинуваченого з квартири та порвав йому куртку. Сам ОСОБА_10 потерпілому ніяких ударів не наносив та тілесних ушкоджень на ньому не було. Відсутність ушкоджень у потерпілого підтвердили свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які бачили його після подій, що сталися в квартирі.

Судом безпідставно відмовлено в приєднанні до матеріалів справи в якості доказу довідки ТОВ «МТС», яка підтверджує той факт, що працівників міліції викликав сам обвинувачений і спростовує показання потерпілого та свідка ОСОБА_13 про те, що їх викликала остання.

На думку апелянт, висновки судово-медичних експертиз та висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи не є допустимими доказами в справі. Так, потерпілий зазначав, що огляд у спеціаліста він проходив 25.10.2012 за направленням працівників міліції, а у висновку спеціаліста, який став в подальшому основною підставою для проведення судово-медичних експертиз, вказано, що огляд проведено 26.10.2012 на підставі звернення самого потерпілого. Крім того, потерпілий не володіє російською та українською мовами, а тому не міг нічого повідомити експерту, однак у висновку спеціаліста зазначено, що обставини отримання ушкоджень встановленого з його слів.

Така слідча дія як слідчий експеримент з участю потерпілого та свідка ОСОБА_13 були проведені без врахування вимог судово-медичного експерта щодо участі в ньому всіх учасників події, оскільки ОСОБА_10 не був присутнім в ході їх проведення. Крім того слідчі експерименти проводилися не в квартирі, де мешкає ОСОБА_13 , а тому не перевіреним залишилося чи можливо взагалі за обставин, зазначених потерпілим, отримати ушкодження в тому приміщенні.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_10 звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу і заяву обвинуваченого, пояснення прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та не заперечив проти закриття провадження на підставі ст.. 49 КК України, пояснення представника потерпілого, яка вважала вирок законним та обґрунтованим та просила залишити його без змін, провівши судові дебати, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення /злочину/ за обставин, викладених у вироку, доведена доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Кваліфікація його дій за ч.1 ст. 125 КК України є вірною.

Зокрема, з показань потерпілого Ервана Буве вбачається, що 25.10.2012, близько 14 години 30 хвилин, він знаходився в квартирі АДРЕСА_2 , в якій проживає колишня дружина обвинуваченого ОСОБА_13 та їх неповнолітні діти. В цей час прийшов обвинувачений та спровокував конфлікт з ОСОБА_13 , який потерпілий намагався припинити, зробивши обвинуваченому зауваження. Однак останній, не реагуючи на зауваження, несподівано наніс йому кулаком руки удар у верхню щелепу. 26.10.2012 потерпілий звернувся до лікаря, який засвідчив наявність у нього тілесного ушкодження.
Вказані показання підтвердила в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_13 .

При цьому показання вказаних осіб є послідовними, не містять суперечностей та підтверджуються іншими доказами.

Так, відповідно до висновку спеціаліста судово-медичної експертизи за №1137/ж від 26.10.2012, висновку судово-медичної експертизи за №83/е від 11.02.2013 у Ервана Буве виявлено тілесне ушкодження: під слизовою верхньої губи до центру розлитий темно-червоний крововилив, розмірами 1х0,8 см. з наявністю в його проекції поверхневого садна з рожево-червоним дном. Морфологія виявлених тілесних ушкоджень, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати, що вказані тілесні ушкодження утворилися від однократної ударної дії тупого предмету, у строк 25.10.2012, відноситься до легкого тілесного ушкодження. Утворення виявлених тілесних ушкоджень внаслідок падіння на площину виключається.
Огляд спеціалістом проводився на підставі заяви потерпілого, що підтвердив останній під час допиту в судовому засіданні суду першої інстанції.

В ході досудового розслідування з потерпілий та свідком ОСОБА_13 проводилася слідча дія слідчий експеримент, відповідно до протоколів якої від 17.04.2013, вони також розповідали та показали обставини, за яких потерпілий ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження. Такі їх показання аналогічні показанням, наданим в ході судового розгляду.

Після проведення вказаної слідчої дії була проведена ще одна судово-медична експертиза.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №677/е від 08.05.2013 експерт підтвердив наявність у потерпілого тілесного ушкодження, зазначеного у попередньому висновку та зазначив, що спосіб спричинення виявлених тілесних ушкоджень найбільш об`єктивно та обґрунтовано був відтворений у ході проведення слідчих дій за участю потерпілого та свідка ОСОБА_13 .

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність винуватості ОСОБА_10 та недопустимість досліджених доказів не знайшли свого підтвердження. Докази, на які посилається суд першої інстанції у вироку, зібрані та досліджені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

В ході апеляційного розгляду не здобуто доказів, які б підтверджували зацікавленість свідка ОСОБА_13 та потерпілого в обмові обвинуваченого. Той факт, що свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не бачили у потерпілого ушкоджень 25.10.2012, не спростовує доведеності вини обвинуваченого, оскільки відповідно до висновків експертів тілесне ушкодження було розташоване під слизовою верхньої губи потерпілого.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 407, 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Частина 2 ст. 284 КПК України передбачає, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, якщо обвинувачений не заперечує проти цього.

Згідно ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Враховуючи, що ОСОБА_10 вчинив злочин невеликої тяжкості, за яке передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, з часу його скоєння сплинуло два роки і обвинувачений не заперечує проти закриття кримінального провадження, колегія суддів вважає, що вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 27 березня 2014 року підлягає скасуванню із закриттям провадження.

Керуючись ст. 404, ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 27 березня 2014 року, яким ОСОБА_10 засуджено за ч.1 ст. 125 КК України, скасувати, кримінальне провадження закрити у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України та п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4