Ухвала

іменем україни

03 серпня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_4,

суддів: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року у кримінальному провадженні № 0015033 за обвинуваченням

ОСОБА_2,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя м. Києва (АДРЕСА_1)

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК,

у с т а н о в и в:

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_2, фактично просить змінити вирок місцевого суду і ухвалу апеляційного суду та звільнити засудженого ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року ОСОБА_2 визнано винуватими і засуджено за ч. 1 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Питання про речові докази та процесуальні витрати вирішено у відповідності до вимог КПК.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

За вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватим у тому що він 03 листопада 2014 року близько 16.42 год., знаходячись на вул. Попудренка, 18 у м. Києві, вчинив розбійний напад на ОСОБА_3, у ході якого за допомогою ножа погрожував застосувати до останнього насильство небезпечне для його життя і здоров'я, заволодівши при цьому майном потерпілого на загальну суму 1733,10 грн.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом'якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_2 покарання місцевий суд достатньою мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких, обставини та спосіб його вчинення, суспільну небезпечність, дані про особу винуватого, який відповідно до ст. 108 КК не судимий. Обставинами, що пом'якшують покарання судом визнано щире каяття та наявність на утриманні неповнолітньої дитини. Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

З урахуванням вищенаведеного місцевий суд, дотримуючись вимог статей 50, 65 КК, обґрунтовано призначив ОСОБА_2 покарання в мінімальних межах санкції статті, за якою його засуджено, в умовах ізоляції його від суспільства. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок суворості не вбачається.

Призначене засудженому покарання є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, доводи захисника з приводу звільнення засудженого ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який аргументовано відмовив у їх задоволенні, навівши в ухвалі відповідні мотиви.

Висновки апеляційного суду належним чином мотивовано. Ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для зміни судових рішень, не встановлено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги захисника не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 25 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року щодо ОСОБА_2.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6