Справа № 444/1275/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/678/14 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 286 ч.2 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2014 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000227 внесеного до ЄДРДР 23.04.2014 року за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_6 та захисникаадвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 03.09.2014 року відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рава-Руська Львівської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, до арешту працював в Рава-Руському профільному ліцеї майстром, раніше судимий 07.03.2014 року Жовківським районним судом Львівської області за ч.1 ст. 185 КК України та покараного на 1 рік позбавлення волі із застосуванням ст.. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з випробуванням 1 рік, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_9 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 ,

захисника адвоката - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

встановила:

Потерпіла ОСОБА_6 та захисник адвокат ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подали апеляційні скарги на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 03.09.2014 року відносно ОСОБА_8 , яким ОСОБА_8 визнано винним за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання 6 (шість) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Відповідно до ст.71 КК України обвинуваченому ОСОБА_8 частково приєднано невідбуте покарання строком 1 місяць за вироком Жовківського районного суду Львівської області від 07.03.2014 року та остаточно призначено покарання за сукупністю вироків 6 років 1 місяць позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 рахується з дня оголошення йому ухвали про обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 16.05.2014 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 , у вигляді тримання під вартою - залишено без змін до набрання вироком суду законної сили.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 в користь потерпілої ОСОБА_6 200 000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання з судовими витратами та речовими доказами.

В апеляційній скарзі захисникадвокат ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить пом`якшити покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та зменшити суму моральної шкоди, виходячи з вимог розумності та справедливості, встановлених ст. 23 ЦК України.

Апелянт не оспорюючи вірність кваліфікації правопорушення, вчиненого ОСОБА_8 , не погоджується з мірою покарання і задоволеним позовом на суму 200 000 грн. Вважає, що при винесенні вироку суд не врахував ряд важливих обставин, які мали значення для прийняття законного і справедливого рішення, деякі висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду справи, суд не взяв до уваги докази, які могли би істотно вплинути на його висновки, висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності і базуються на припущеннях.

Покликається, що як на досудовому слідстві так і в ході судового розгляду справи ОСОБА_8 визнавав себе повністю винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, він лише заперечив факт вживання алкогольних напоїв. У вироку суду першої інстанції вказано, як обтяжуючу обставину вчинення ОСОБА_8 правопорушення у стані алкогольного сп`яніння. Вважає, що даний висновок суду базується на припущеннях і на отриманих з порушенням кримінального процесуального законодавства, оскільки відбір зразку крові для експертного дослідження було проведено в порушення вимог ст. 245, 241, 104 КПК України, якими встановлено порядок відбору зразків для експертного дослідження і їх документальне оформлення, відбір зразків крові проводився без постанови слідчого і без складання протоколу.

Акцентує, що сторона захисту та обвинувачений визнають факт заподіяння потерпілій ОСОБА_11 моральної шкоди, однак суму 200 000 грн. вважає завеликою, об`єктивно не підтвердженою, а також такою, що не враховує матеріального стану підсудного і перебування на його утриманні трьох малолітніх дітей.

Наголошує, що винесений вирок суду першої інстанції за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченого, не враховано при цьому таких обставин як визнання своєї вини і щире каяття обвинуваченого, його позитивної характеристики, сімейного та матеріального стану, що може відноситись до інших обставин, які пом`якшують покарання.

На даний вирок подала апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_6 , яка просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Відповідно до ст.71 КК України обвинуваченому ОСОБА_8 повністю приєднати невідбуте покарання за попереднім вироком строком один рік та призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 9 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. В частині цивільного позову вирок змінити, цивільний позов задоволити в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 500 000 гривень.

Покликається, що рішенням суду про часткове задоволення цивільного позову за завдану моральну шкоду не відповідає глибині моральних страждань, заподіяних внаслідок смерті її сина, якому станом на час смерті було лише 4 роки та який від отриманих травм помер під час госпіталізації до медичного закладу, а чоловік ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження та на даний час перебуває на лікуванні.

Апелянт наголошує, що винуватець дорожньо-транспортної пригоди незважаючи на беззаперечність доказів заперечує свою вину у вчиненому. Свідомо сідаючи за кермо у нетверезому стані зазначає, що алкогольних напоїв у той день взагалі не вживав, а горілку у ротову порожнину йому влили, для того, щоб привести до свідомості після ДТП. Така поведінка підсудного лише збільшує душевні страждання, оскільки ОСОБА_8 так і не усвідомлює тяжкості вчиненого. Після смерті сина обвинувачений не вибачився за скоєне, ні він, ніхто з членів його сім`ї, не надали матеріальної допомогу на поховання сина, або на лікування чоловіка ОСОБА_12 , який також отримав тілесні ушкодження під час ДТП і станом на сьогоднішній день не може самостійно пересуватися та продовжує лікування.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 22 квітня 2014 року близько 22.35 год. в м. Рава-Руська Жовківського району Львівської області, керуючи автомобілем марки Фольцваген-Гольф р.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись вулицею Коновальця в напрямку митного пункту пропуску Рава-Руська Львівської митниці, при проїзді її ділянки в районі будинку № 40, грубо порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.5; Розділу 2 п.п. 2.3 б), д); 2.9 а); Розділу 12 п. 12.1; Розділу 13 п. 13.1 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку та стан керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, внаслідок чого керований ним автомобіль перейшов у стан лівого бокового неконтрольованого заносу, що призвело до виїзду керованого ним автомобіля на правий по ходу руху до митного пункту пропуску Рава-Руська Львівської митниці тротуару та наїзду на пішоходів, а саме потерпілого ОСОБА_12 , який отримав тілесне ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я та потерпілого малолітнього ОСОБА_13 , що спричинило смерть малолітньому потерпілому.

Заслухавши доповідача, думку захисника-адвоката ОСОБА_7 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_8 , про задоволення апеляційної скарги захисника та про відмову в задоволені апеляційної скарги потерпілої, міркування потерпілої ОСОБА_11 , підтримані її представником - адвокатом ОСОБА_10 , про відмову в задоволенні апеляційної скарги захисника та задоволенні її апеляційної скарги в повному обсязі, міркування прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисника та потерпілої і просив залишити вирок суду першої інстанції без змін, вивчивши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 , в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, вчиненому за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам.

Покликання апелянта адвоката ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції виніс вирок базуючись на припущеннях, а саме на висновку експерта про виявлення в крові ОСОБА_8 етилового спирту, спростовуються показами експерта ОСОБА_14 , допитаної в суді першої інстанції, яка підтвердила складений нею висновок про перебування водія ОСОБА_8 в момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння, а також показами свідків, яким було дано оцінку у вироку. Щодо результатів медичного огляду ОСОБА_8 № 18 від 23.04.2014 року, який на думку захисника був проведений з порушенням, бо кров ОСОБА_8 відібрали без належних документів, то дане питання було предметом розгляду в суді першої інстанції, де було встановлено, що ОСОБА_8 добровільно дав дозвіл на відбір крові для проведення аналізу на визначення стану алкогольного сп`яніння. Тому будь-яких доказів здобуття спірного доказу внаслідок істотного порушення прав та свобод людини в судовому засіданні виявлено не було.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував вимоги ст.65 КК України, а також врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який є людиною молодого віку, притягається до кримінальної відповідальності не вперше, позитивно характеризується з місця роботи та проживання, обтяжуючу покарання обставину - вчинення правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, матеріальний і сімейний стан обвинуваченого у якого на утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей, а тому обрав покарання ОСОБА_8 в межах санкції частини статті за якою кваліфіковано злочин у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами. При цьому було враховане невідбуте покарання за вироком Жовківського районного суду Львівської області від 07.03.2014 року, яким ОСОБА_8 був обвинувачений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та засуджений до 1 року позбавлення волі, у відповідності до ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з встановленням іспитового строку в 1 рік.

Покликання апелянтів, потерпілої ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 , щодо невірного визначення та задоволення цивільного позову потерпілої до обвинуваченого, то суд першої інстанції при частковому задоволені цивільного позову врахував спричинену обвинуваченим непоправну моральну шкоду потерпілій ОСОБА_6 , у зв`язку із загибеллю її малолітнього сина та травмуванням її чоловіка ОСОБА_12 , який перебуває на лікуванні, що спричинило порушення нормального життєвого ритму її, як матері, та членів її сім`ї, а також було враховано матеріальне становище і сімейний стан обвинуваченого у якого на утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей.

Колегія суддів, враховуючи вищевказане, не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг потерпілої та захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 та захисникаадвоката ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення,

Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 03.09.2014 року, яким засуджено ОСОБА_8 а, за ч.2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: