Єдиний унікальний номер 233/463/15-к
Номер провадження 11-кп/775/60/2015

УХВАЛА

Іменем України

15 липня 2015 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі: ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в місті Артемівську кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2015 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівки, Донецької області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, місця постійного місця проживання та реєстрації не має, раніше судимого: 1/. 30.11.2006р. Ворошиловським районним судом м. Донецька за ст.ст. 187 ч.2, 69 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна; 2/ 31.03.2009р. Апеляційним судом Донецької області за ст.ст. 115 ч.2 п.п. 4, 10, 12, 70 ч. 4 УК України до позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців; 3/ 10.04.2012р. Будьонівським районним судом м. Донецька за ст.ст. 289 ч.3, 70 ч. 4 КК України до 11 років позбавлення волі, звільнений 15.04.2014 р. ухвалою Волновахського районного суду Донецької області умовно-достроково на не відбутий строк 2 роки 7 місяців 9 днів,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляд 2 /двох/ років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі. Згідно ч. 1 ст. 70 КК України призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та призначено покарання у вигляді 4 /чотирьох/ років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднане не відбуте покарання - 2 роки 7 місяців 9 днів за вироком Будьонівського районного суду м. Донецька від 10.04.2014 року і за сукупністю вироків визначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять років), -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до вироку Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2015 року, ОСОБА_6 13.01.2015 року приблизно о 12-00 годині, точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, за адресою Донецька область м. Костянтинівка, на перехресті вулиць Ціолковського та Калініна, зустрів раніше знайомого ОСОБА_7 , у якого попросив випити, на що останній дав ОСОБА_6 пляшку з горілкою. Після чого обвинувачений ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, з метою незаконного заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою, попросив у ОСОБА_7 мобільний телефон «Самсунг 5230» імеі НОМЕР_1 вартістю 529,75 грн. подзвонити. На прохання обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_7 добровільно передав йому для дзвінка мобільний телефон. Однак обвинувачений ОСОБА_6 , після дзвінка, поклав телефон у свою кишеню та запропонував потерпілому ОСОБА_7 піти з ним до знайомої де вони вживали спиртні напої. Після чого обвинувачений ОСОБА_6 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, заволодівши чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), скоєного повторно, розпорядившись мобільним телефоном «Самсунг 5230» на власний розсуд, продав телефон 14.01.2015 р. ОСОБА_8 , спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальні збитки на загальну суму 529,75 грн.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 близько 15 години, точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, біля магазину «АТБ», розташованому м. Костянтинівка, пр. Ломоносова біля будинку 111, зустрів раніш не знайомого ОСОБА_9 , який розмовляв по мобільному телефону «Нокія 5530». Обвинувачений ОСОБА_6 , діючи повторно, умисно з корисливих мотивів, з метою незаконного викрадення чужого майна підійшов з заду до потерпілого ОСОБА_9 та відкрито викрав з руки потерпілого мобільний телефон Нокіа 5530 імеі: НОМЕР_2 вартістю 289,07 грн. з сім-картою мобільного оператора МТС вартістю 15 грн., на рахунку якої знаходились грошові кошти в сумі 10 грн, після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим мобільним телефоном на власний розсуд, та продавши телефон ОСОБА_10 , спричинивши ОСОБА_11 матеріальні збитки на загальну суму 314,07 грн.

На вказаний вирок обвинуваченим ОСОБА_6 надана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2015 року та направити матеріали справи на новий судовий розгляд.

Зазначає, що показання слідчому він надавав під психічним тиском, оскільки три доби він провів в камері міського відділку міліції з бійцями так званої «ДНР» та «Національної гвардії України» не законно та в поганих умовах. Провину свою визнає в тій частині, що не забирав телефон с рук потерпілого ОСОБА_12 , а той сам його дав, щоб продати, так само, як і ОСОБА_13 . Тобто, на його думку, ніякого злочину не скоїв. Пояснив, що жодний свідок не бачив, щоб він скоїв злочин щодо потерпілих. ОСОБА_14 , який є його сусідом, давав пояснення, що бачив, як він забрав телефон у потерпілого ОСОБА_12 , але пізніш зізнався, що так він казав із слів робітників міліції. Також, на його думку, суд у вироку неправильно зазначив дату, з якої йому слід відбувати покарання, оскільки у вироку вказано 23 січня, але він не був звільнений і перебував у відділку міліції з дня свого арешту 20 січня 2015 року, а тому слід вказати дату саме 20.01.2015 року. Також вказує на те, що суд не взяв до уваги медичні довідки про його стан здоров`я, мав операцію на серці та не одноразово проходив лікування, а також суд не взяв до уваги, що в нього є мати-інвалід і він був єдиною людиною, яка допомагала їй пересуватися. Також зазначає, що ніхто з потерпілих не має до нього претензій, просять о примирені та закритті кримінального провадження, що ніби то, не зафіксовано у справі.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого, який підтримав доводи своєї апеляції, просив скасувати вирок, доводи прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги та вважав, що вирок є правильним, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а вирок слід залишити без змін, з наступних підстав.

Суд, встановивши фактичні обставини по справі, дійшов до правильного висновку про об`єм та доведеність провини обвинуваченого ОСОБА_6 , кваліфікації його дій, призначив йому законне та справедливе покарання.

Висновки суду підтверджені перевіреними в ході судового розгляду та наведеними у вироку доказами.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 під час розгляду справи свою провину визнав частково та підтвердив, що в зазначений у вироку день та час, дійсно зустрів свого знайомого ОСОБА_7 , та, побачивши у нього в руках пляшку горілки, запропонував розпити, на що останній погодився, вони з ОСОБА_13 пішли у двір будинку, де останній пригостив його спиртним. Потім він попросив у ОСОБА_13 телефон подзвонити, але на його дзвінок йому не відповіли, тому він поклав телефон собі в кишеню, а пізніше попросив ОСОБА_13 подарувати цей телефон, так як він ремонтує телефони і у нього їх вистачає. ОСОБА_13 , взявши зазначений телефон, своїми руками зняв картку, флешку і віддав його назад. Вказаний телефон «Самсунг 5230» він згод ом продав ОСОБА_15 за 100 грн.

Також обвинувачений не заперечував, що у вказаний у вироку день та час, він знаходився біля магазину «АТБ», що знаходиться по проспекту Ломоносова, де підійшов до раніш не знайомого ОСОБА_12 , з яким познайомився. Оскільки у нього не вистачало грошей придбати спиртні напої, він запропонував ОСОБА_12 випити, а той запропонував продати свій мобільний телефон і запитав чи він допоможе продати телефон. Він дав ОСОБА_12 30 грн. і пообіцяв пізніше принести ще гроші, але телефон залишив у себе в кишені. ОСОБА_12 зажадав телефон назад або суму, за яку він хотів продати телефон - 100 грн. Наступного дня продав телефон ОСОБА_12 своєму знайомому ОСОБА_16 . Стверджує, що телефон з рук потерпілого він не виривав.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про доведеність провини обвинуваченого ОСОБА_17 у скоєнні інкримінованих йому злочинів, та правильно послався у вироку на покази потерпілих та встановлені докази.

Колегія суддів вважає, що немає підстав ставити під сумнів, в їх достовірності, покази потерпілого ОСОБА_7 , який підтвердив у суді, що обвинувачений ОСОБА_17 взяв в нього мобільний телефон подзвонити, пообіцяв віддати, але не віддав, крім сім-карти, при цьому висказав загрозу, якщо телефон не подарує, він його поб`є. Наполягав, що він не передавав обвинуваченому телефон, щоб його продавати. Про те, що в нього забрали телефон шляхом обману, він повідомив міліцію. Пізніше робітники міліції телефон йому повернули. Просить не наказувати обвинувачуваного, оскільки він його пробачив.

Також правильно суд у вироку послався на показання потерпілого ОСОБА_18 , які не визивають сумніву в їх достовірності, який пояснив в суді, що коли він розмовляв по мобільному телефону, раніш незнайомий ОСОБА_17 вихопив в нього цей телефон з рук. Він наздогнав обвинуваченого у дворі дома, де за столом того очікували 3-4 чоловіків, просив повернути телефон, пропонував за це гроші, але ОСОБА_17 сказав, якщо він хоче проблем, нехай говорить при всіх. Він злякався і пішов додому. Пояснив, що це брехня, ніби то він сам передав свій телефон ОСОБА_17 , щоб продати його, оскільки це подарунок племінниці і продавати він не збирався. Просив обвинуваченого строго не наказувати.

Доводи обвинуваченого про те, що потерпілі під час розгляду кримінального провадження просили закрити справу щодо нього та заявляли про примирення, а суд, нібито, про це не вказав та не взяв до уваги, не відповідають дійсності. Обвинувачений трактує їх показання на свій розсуд. Так, потерпілий ОСОБА_13 , розповідаючи суду про обставини справи, дійсно казав, що пробачив обвинуваченого, але про примирення нічого не казав. Потерпілий ОСОБА_12 під час допиту в суді стосовно обставин кримінального правопорушення, казав «якщо б він був людиною, попросив пробачення, він би написав «отказну». В дебатах ОСОБА_12 просив ОСОБА_17 строго не наказувати.

Доводи обвинуваченого про те, що його провина не доказана, оскільки ніхто із свідків, в тому числі ОСОБА_19 , не бачив та не підтвердив, що він скоїв злочин щодо потерпілих, не є слушними та не спростовують той факт, що саме він скоїв кримінальні правопорушення. Ні в суду першої інстанції, ні у колегії суддів апеляційного суду, немає підстав ставити під сумнів показання потерпілих про те, що саме обвинувачений ОСОБА_17 заволодів мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_13 шляхом обману та шляхом грабежу заволодів мобільним телефоном потерпілого ОСОБА_12 . Обидва потерпілих давали в суді послідовні та аналогічні показання ні разу не змінивши їх.

Аналіз наведених доказів, в їх сукупності, свідчить про обґрунтованість висновків суду про доведеність вини ОСОБА_6 у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що знайшло своє повне підтвердження під час судового розгляду.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції у своєму вироку дав належну оцінку всім зазначеним у вироку доказам, повний аналіз показанням самого обвинуваченого ОСОБА_17 , а також потерпілих, свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , давши їм належну правову оцінку.

Твердження обвинуваченого про те, що суд не зафіксував заяви потерпілих про бажання примирення з ним, не відповідають дійсності, оскільки під час кримінального провадження в суді ведеться повне аудіо фіксування процесу, і, як вбачається з аудіо запису, таких слів вони не говорили.

Доводи обвинуваченого про те, що свідок ОСОБА_22 на теперішній час відмовився від своїх показань, і стверджує, що він не бачив, щоб ОСОБА_17 створив злочин, а сказати так йому запропонував слідчий, на думку колегії суддів, слід оцінити критично з тих підстав, що вони нічим не підтверджуються, і ні про що не свідчать, в тому числі стосовно скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим.

Суд правильно послався на показання свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які пояснили, що в якості понятих приймали участь під час слідчих дій з участю ОСОБА_17 та підтвердили, що чули, як обвинувачений при проведені відео зйомки розповідав, що взяв телефон у знайомого чоловіка подзвонити, потім попросив подарувати його. Телефон не повернув, а забрав собі, віддавши тільки сім-карту.

Твердження, зазначені в апеляційній скарзі, що суд, призначаючи покарання, не взяв до уваги його стан здоров`я, не спроможні, оскільки покарання призначені у мінімальному розмірі санкції за кожне кримінальне правопорушення. Крім того, апеляційним судом не встановлено ніяких порушень законних прав обвинуваченого ОСОБА_17 , оскільки його інтереси, як під час досудового слідства, так і в суді першої інстанції, захищав професійний захисник. При призначенні покарання суд прийняв до уваги стан здоров`я обвинуваченого.

Посилання ОСОБА_17 на те, що в нього залишилася мати-інвалід, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки він не проживає за однією адресою із своєю матір`ю, неодноразово перебуваючи в місцях позбавлення волі та ніде не працюючи.

Що стосується тверджень обвинуваченого про те, що під час досудового слідства він давав неправдиві показання, оскільки його тримали в приміщенні міліції, що він вважає психологічним тиском, а суд взяв їх до уваги, також перевірені. Колегія суддів зазначає, оскільки згідно з КПК України, не є доказами показання, які обвинувачений давав під час досудового слідства, суд першої інстанції правильно поклав в основу вироку лише показання, які обвинувачений, потерпілі та свідки надали у кримінальному провадженні під час допиту в суді.

Доводи ОСОБА_17 про те, що суд неправильно вказав строк відбування покарання, перевірялись судом першої інстанції, в тому числі записи в журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Костянтинівського МВ УМВС України, та прийшов до висновку, що записи співпадають с протоколом затримання обвинуваченого, тобто з 23.01.2015 року.

Покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідає вимогам ст. 65 КК України.

На думку колегії суддів, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніш був неодноразово засуджений, скоїв нові кримінальні правопорушення під час умовно-дострокового звільнення від попереднього покарання, не працює, взяв до уваги стан його здоров`я, та правильно прийшов до висновку про застосування до обвинуваченого позбавлення волі, оскільки його виправлення не можливо без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів вважає, що під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції не допущено таких суттєвих порушень вимог КПК України, які б тягли за собою зміну чи скасування вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 квітня 2015г. щодо ОСОБА_25 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. На ухвалу може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: