У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду
України у складі:

Головуючого

Синявського О.Г.

суддів

Пекного С.Д., Гриціва М.І.

розглянула в судовому засіданні в
м.Києві “ 20 “ березня 2007 року кримінальну справу за касаційним
поданням першого заступника прокурора Івано-Франківської області на вирок
Тисменицького районного суду м.Івано-Франківська від 8 серпня 2005 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1народження,

громадянин
України, не судимий,

працюючий ІНФОРМАЦІЯ_2 -

засуджений за ч.2 ст.286 КК України
на 3 роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними
засобами.

На підставі ст.75 КК України “призначене покарання відстрочене з іспитовим
строком на 1 рік”.

В апеляційному порядку справа не розглядалася.

ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що він 3 листопада 2004 року близько 20
год. у с.Клубівці Тисменицького району, керуючи автомобілем “Форд-Транзит”,
порушив правила безпеки руху та експлуатації транспорту, внаслідок чого скоїв наїзд
на пішохода ОСОБА_3, який рухався по узбіччю дороги, що спричинило смерть
потерпілого.

У касаційному поданні прокурор просить скасувати вирок і направити справу
на новий судовий розгляд у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального
закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину і особі
засудженого. Прокурор посилається на те, що суд неправильно тлумачив ст.75 КК
України, відстрочивши призначене покарання з іспитовим строком на 1 рік, а
також не поклав на засудженого обов'язки, передбачені ст.76 КК України, та
неправомірно не застосував до засудженого додаткове покарання у вигляді
позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи
подання, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційного подання
немає.

Згідно з положеннями ст.76 КК України, у разі звільнення від відбування
покарання з випробуванням суд може покласти на засудженого обов'язки,
перелічені в даній статті. Це є правом, а не обов'язком суду, отже доводи
касаційного подання в цій частині безпідставні.

Позбавлення права керувати транспортними засобами передбачене в санкції ч.2
ст.286 КК України як альтернативне додаткове покарання. Місцевий суд
обґрунтував своє рішення не застосовувати до ОСОБА_1 це додаткове покарання,
зокрема, тим, що злочин не було вчинено під упливом алкоголю, а за багато років
водійського стажу засуджений жодного разу не притягувався до відповідальності
за порушення правил дорожнього руху.

Колегія суддів вважає, що обране ОСОБА_2 покарання відповідає як тяжкості
злочину, так і особі засудженого, та не знаходить підстав для перегляду вироку
в цій частині.

Що стосується доводів подання про неправильне тлумачення кримінального
закону, а саме ст.75 КК України, то колегія суддів виходить із наступного.
Місцевий суд не тлумачив кримінальний закон, а лише не дослівно виклав його
зміст у резолютивній частині вироку, при цьому правильно застосував ст.75 КК
України, яка передбачає звільнення засудженого від відбування покарання з
випробуванням, та установив засудженому іспитовий строк тривалістю 1 рік,
водночас обґрунтувавши таке своє рішення в мотивувальній частині вироку.

Отже підстави для скасування вироку з мотиву неправильного застосування
кримінального закону також немає.

Колегія суддів не вбачає підстав для внесення кримінальної справи відносно
ОСОБА_1 у касаційний розгляд з метою скасування вироку щодо нього з мотивів,
наведених у поданні прокурора.

Керуючись ст.ст.394, 395 КПК України, -

у х в а л и л а :

відмовити в задоволенні касаційного подання першого заступника прокурора
Івано-Франківської області.

судді:

Синявський О.Г.
Пекний С.Д.
Гриців М.І.