УКРАЇНА АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ
УХВАЛА

Іменем України

13 листопада
2007 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного
суду Житомирської області в складі:

головуючого
- судді: Романова О.В.,

суддів: Зав 'язуна СМ. ,
Залішука М. G,

з участю
прокурора: Селюченко
І.І.,

захисника: ОСОБА_1

засудженого: ОСОБА_2

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляціями
потерпілого ОСОБА_3 та прокурора
Олевського району на вирок Олевського районного суду Житомирської області від
17 вересня 2007 року.

встановила:

Цим вироком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, уродженця м.
Олевська Житомирської області,
громадянина України, з середньою
освітою, одруженого, на утриманні малолітня дитина, непрацюючого,
проживаючого по АДРЕСА_1, в
силу ст.
89 п.1 КК України не судимого, -

засуджено
за ст.
286 ч.2 КК України із застосуванням
ст. 69 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт без
позбавлення права керування транспортними засобами.

Запобіжний захід
залишено підписку про невиїзд.

Постановлено
стягнути з засудженого ОСОБА_2
на користь Олевського районного фінансового управління Житомирської області
кошти в сумі 1129, 57 грн., витрачені на
лікування потерпілого.

Стягнуто
з засудженого на користь потерпілого Абрамнюка В. М. 3530, 62 грн. матеріальної та 5000 грн.
моральної шкоди.

Справа № 11-746/2007 Головуючий
у суді 1-ї інстанції: Охрімчук І.Г.

Категорія ст. 286 ч.2 КПК України Оуддя-доповідач: Заліщук
М. С.

Згідно
вироку, 22 листопада 2003 року о 18
годині 30 хв. в темну пору доби, ОСОБА_2 керував
автомобілем ВАЗ-НОМЕР_1, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, рухався по
вулиці Житомирській в м. Олевськ
Житомирської області, в порушення пунктів
12.3, 12.4 "Правил дорожнього руху
України" зі швидкістю близько 69, 4-72, 5 км/год. на ближньому світлі фар.
Під'їжджаючи до перехрестя вулиць,
ОСОБА_2 побачив велосипедиста ОСОБА_3 ,
який рухався по вулиці Чапаева без світло повертачів та фари, з права наліво, наперед руху автомобіля. Намагаючись об'їхати
велосипедиста, ОСОБА_2, спрямував свій автомобіль ліворуч для безпечного його
об'їзду, але не зміг уникнути наїзду. В
момент наїзду на велосипедиста ОСОБА_3 почав
гальмувати. В результаті наїзду Абрамнюку було заподіяно множинні садна на
обличчі, посттравматична гематома на
правій половині голови в області тім'я та скронь, що супроводжувалась струсом головного мозку, саднами на кистях рук, відкритий уламковий перелом обох кісток лівої
гомілки в середині 1/3, закритий перелом
лівої плечової кістки в верхній і середній 1/3,
травматичний шок 2 степені. Тілесні ушкодження у вигляді відкритого
уламкового перелому кісток лівої гомілки у ОСОБА_3 були небезпечні для життя в момент виникнення, внаслідок чого відносяться до тяжких тілесних
ушкоджень.

В апеляціях:

прокурор, не оспорюючи кваліфікацію, повноту та об'єктивність розгляду
справи, вважає, що суд безпідставно застосував до засудженого
положення ст. 69 КК України та призначив йому
покарання, яке є м'яким, не врахувавши при цьому думку
потерпілого, який наголошував на суворій
мірі покарання. Вважає, що суд не взяв
до уваги ступінь тяжкості даного злочину,
його суспільну небезпечність, а
також той факт, що потерпілому не була
відшкодована заподіяна злочином шкода. Просить вирок суду першої інстанції
скасувати. Постановити новий вирок, яким
визнати ОСОБА_2 винним
за ст.
286 ч.2 КК України і обрати йому міру покарання у вигляді 4 років
позбавлення волі, застосувати до нього ст. 75
КК України та надати 2 роки випробувального терміну.

потерпілий ОСОБА_3 в своїй апеляції
просить вирок суду першої інстанції скасувати в зв'язку із м'якістю
призначеного засудженому покарання. Посилається на те, що суд безпідставно застосував до ОСОБА_2 положення ст. 69
КК України, який не визнав вину, не вибачився та не відшкодував завдані йому
збитки. Вважає, що суд повинен був в
повному обсязі а не частково задовольнити його позовні вимоги. Посилається на
те, що з поважних причин не зміг надати
суду докази на підтвердження позовних вимог щодо заподіяних йому матеріальних
збитків. Частково задовольняючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної
шкоди суд не врахував, що він весь час
змушений лікуватися, що вплинуло на його
життя, психологічний та фізичний стан
членів його сім'ї, з якими він не має
можливості нормально спілкуватися та забезпечувати їм нормальні умови
існування. Його безпорадний
стан викликає у
нього та його
рідних

моральний
дискомфорт, що також його травмує.
Просить постановити новий вирок, яким
призначити ОСОБА_2 більш
суворе покарання та стягнути з нього додатково вартість понесених витрат на
лікування у розмірі 3500 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора, який підтримав свою та потерпілого апеляції з
наведених в них підстав, засудженого та
його захисника, які заперечили проти
поданих апеляцій, перевіривши матеріали
справи, обговоривши наведені в апеляціях
доводи, колегія суддів не задовольняє їх
з урахуванням наступного.

З
висновками суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчиненого засудженим
злочину, про доведеність його вини та
кваліфікацію дій, автори апеляцій
погоджуються і ніким з можливих апелянтів не оспорюється.

Доводи в
апеляціях про м'якість призначеного засудженому покарання та безпідставне
застосування положень ст. 69 КК України необгрунтовані.

Суд
першої інстанції, у відповідності до
вимог ст. 65 КК України, призначаючи ОСОБА_2 покарання,
врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про його особу, обставини справи. Обставинами, які пом'якшують ОСОБА_2 покарання визнав
його сприяння у встановленні фактичних обставин справи, сімейний стан, наявність у нього на утриманні малолітньої
дитини. Обставин, що обтяжують покарання
засудженого в ході досудового та судового слідства встановлено не було.
Засуджений характеризується позитивно,
вважається не судимим.

При
цьому, судом було взято до уваги і
те, що однією із причин вчинення ОСОБА_2
дорожньо-транспортної пригоди, згідно
висновку авто-технічної експертизи,
стали грубі порушення правил дорожнього руху самим потерпілим, який рухався в темну пору доби на велосипеді
необладнаному освітлювальними приладами та боковими світлоповертачами.

Суд
призначив ОСОБА_2 покарання
із застосуванням ст. 69 КК України, що колегія суддів вважає правильним. Визнані судом обставини, які пом'якшують покарання засудженого, дані про його особу, на які послався суд, ґрунтуються на матеріалах справи, а тому,
судова колегія не вбачає підстав вважати призначене ОСОБА_2 покарання
несправедливо м'яким, як твердять проте
прокурор та потерпілий в своїх апеляціях.

Також не заслуговують на увагу колегії суддів посилання потерпілого на
неправильність вирішення судом заявленого ним цивільного позову.

Суд, з дотриманням вимог ст.
ст. 64, 323,
328 КПК України правомірно частково задовольнив позовні вимоги
потерпілого про стягнення з засудженого на його користь завданої злочином
матеріальної шкоди з урахуванням наданих ним на їх підтвердження доказів.

При
вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого суд
дотримався вимог ст. 1167 ЦК
України та врахував роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування
моральної шкоди" із змінами,
внесеними постановою № 5 від 25 травня 20001 року, щодо доведеності характеру і розміру
заподіяної шкоди, встановлення її у суді
доказами, які були розглянуті, обсягу страждань потерпілого. Зменшуючи заявлену
потерпілим суму моральної шкоди суд виходив із засад розумності, виваженості та достатності.

За
наведених обставин доводи апелянтів безпідставні, так як колегія суддів не встановила істотних
порушень вимог кримінально-процесуального чи норм матеріального закону, які є підставою для скасування або зміни
вироку суду, збільшення сум матеріальної
та моральної шкоди.

Керуючись ст.
ст. 365, 366 КПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції прокурора Олевського району та потерпілого ОСОБА_3 залишити без задоволення, а вирок Олевського районного суду від 17
вересня 2007 року щодо ОСОБА_2 - без зміни.