Справа № 344/5288/15-к
Провадження № 11-кп/779/347/2015
Категорія ч.1 ст.115 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційного скаргою адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 09 липня 2015 року про відмову у задоволенні заяви лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні №1 ОСОБА_10 про зміну ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру зі звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку,-

в с т а н о в и л а :
вказаною ухвалою щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , -

відмовлено у задоволенні заяви лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні №1 ОСОБА_10 про зміну примусових заходів медичного характеру із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Не погодившись із таким рішенням суду, представник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій покликається на незаконність та необґрунтованість ухвали, вважає висновок суду про нестабільний психічний стан його підзахисного таким, що не підтверджується доказами, які є в матеріалах справи, а тому він є передчасним. Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою змінити примусові заходи медичного характеру у відділенні зі звичайним наглядом, застосовані до хворого ОСОБА_9 на амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який просив залишити ухвалу суду без змін, пояснення захисника ОСОБА_8 , та законного представника ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, та змінити ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру зі звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, перевіривши матеріали за заявою лікаря-психіатра і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Згідно ст.514 КПК України та ст.95 КК України розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за поданням представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, до якого додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 хворіє психічним захворюванням біполярним афективним розладом, поточний епізод змішаного типу, стан інтермісії, у зв`язку із чим вчинив особливо тяжке суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.115 КК України, і у відповідності до постанови Івано-Франківського міського суду від 06.09.2010 року, у зв`язку із вчиненням суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України щодо ОСОБА_9 були застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Згідно ухвали Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.07.2012 року примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом відносно ОСОБА_9 були змінені на госпіталізацію до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 08.05.2013 року ОСОБА_9 було продовжено примусове лікування в психіатричному закладі зі звичайним наглядом. Постановами та ухвалами Івано-Франківського міського суду від 31.10.2012 року, 05.12.2013 року, 14.05.2014 року, 07.10.2014 року у задоволенні аналогічних заяв лікарні про зміну примусових заходів медичного характеру із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги щодо ОСОБА_9 було відмовлено.

Висновок суду про відмову у задоволенні заяви Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні №1 про зміну ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, обґрунтовується належно дослідженими і правильно оціненими в судовому засіданні доказами.

Покликання захисника ОСОБА_8 в апеляційній скарзі на те, що ухвала суду є незаконною та необ`єктивною, спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо відмови у зміні ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, суд першої інстанції покликається на висновок комісії лікарів-психіатрів від 17.03.2015 року, у відповідності до якого психічний стан ОСОБА_9 спокійний, стан хворого стабільний, з оточуючими не конфліктує. Однак належних обґрунтувань та наведення необхідних мотивацій щодо необхідності зміни таких примусових заходів та призначення хворому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку у відповідності до вимог ст.95 КК України у даному висновку лікарів немає.

Крім того, даний висновок повністю суперечить і є протилежним за змістом висновку комісії лікарів-психіатрів тієї ж Івано-Франківської ОПНКЛ№1 від 2013 року, який був предметом попередніх судових розглядів і в якому було зроблено висновок, що ОСОБА_9 потребує продовження примусових заходів медичного характеру в психіатричній лікарні із загальним наглядом, враховуючи те, що стан хворого нестабільний, емоційно нестійкий, інструкції виконує вибірково, дратівливий, періодично нецензурно висловлюється до медперсоналу та оточуючих, погрожує їм, застосовував насильство до медперсоналу, бив медсестру по голові, вибивав ногами двері у лікарні, здійснював втечі з лікарні, про що зазначалося в постанові Івано-Франківського міського суду від 31.10.2012 року та ухвалах Івано-Франківського міського суду від 08.05.2013 року, 05.12.2013року, 14.05.2014 року та 07.10.2014 року.

Враховуючи порівняно невеликий проміжок часу, що минув з моменту попереднього висновку та зважаючи на підвищену суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_9 діяння, необхідний тривалий час для лікування та стабілізації психічного стану хворого, а висновки щодо стабілізації психічного стану ОСОБА_9 є суперечливими по відношенню до раніше зроблених висновків.

Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування №7 від 03.06.2005 року при розгляді справи про продовження, зміну або скасування (припинення) застосування примусових заходів медичного характеру суд за наявності сумніву в правильності висновків комісії лікарів-психіатрів, може викликати в судове засідання представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надавав особі психіатричну допомогу, а за потреби призначити судово-психіатричну експертизу.

Як вбачається із показань лікуючого лікаря-психіатра в судовому засіданні, у разі зміни виду примусового заходу медичного характеру можливі рецидиви вчиненого суспільно-небезпечного діяння та погіршення психічного стану у разі нерегулярного вживання призначених медичних препаратів під час амбулаторного лікування, ОСОБА_9 продовжує хворіти на психічне захворювання та потребує постійного лікування під наглядом.

Про агресивну поведінку ОСОБА_9 свідчить і ухвала від 13.05.2015 року про самовідвід судді Івано-Франківського міського суду ОСОБА_11 , з якої вбачається, що безпосередньо в судовому засіданні хворий поводив себе агресивно.

Покликання захисника ОСОБА_8 на те, що вказана ухвала не може бути доказом наявності психічних розладів у ОСОБА_9 , оскільки суддя не є фахівцем медичним працівником, який має відповідну освіту і спеціальну кваліфікацію, а викладені в ухвалі висновки не ґрунтуються на належних доказах, не заслуговують на увагу. У зазначеній ухвалі вказано, що ОСОБА_9 та його батьки, перебуваючи в суді, поводять себе агресивно. Отже, висновків щодо наявності психічних розладів у ОСОБА_9 ухвала не містить, а сукупність таких дій тільки констатує факт його неадекватної поведінки.

Відповідно до ст.95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Як вбачається із матеріалів заяви, її подав представник Івано-Франківської ОПНКЛ№1 - лікар-психіатр ОСОБА_10 , він же був допитаний в судовому засіданні як спеціаліст.

Відповідно до ч.1 ст.71 КПК України спеціалістом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками застосування технічних або інших засобів і може надавати консультації під час досудового розслідування і судового розгляду з питань, що потребують відповідних спеціальних знань і навичок, а згідно ст.360 КПК України під час судового розгляду як спеціаліст може залучатися будь-яка обізнана особа, крім письмових роз`яснень, спеціаліст надає і усні консультації.

Згідно ч.6 ст.95 КПК України висновок або думка особи, яка дає показання, можуть визнаватися судом доказом, якщо такий висновок або думка корисні для ясного розуміння показань і ґрунтуються на спеціальних знаннях.

Захисник ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі покликається також на те, що суд безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про залучення в якості спеціалістів: лікаря-психіатра ОСОБА_12 та завідувача відділення нейрохірургії Івано-Франківської ОКЛ ОСОБА_13 .

У матеріалах справи є такі клопотання (а.с.117, а.с.122), однак з носія технічного запису судового процесу вбачається, що у задоволенні вказаних клопотань було відмовлено, а суд дійшов до переконання, що вони не мають суттєвого значення для справи, тому суд не вбачав підстав для залучення вказаних у клопотаннях лікарів-психіатрів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до судового процесу.

Отже судом першої інстанції детально обґрунтовано підстави відмови у задоволенні заяви лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні №1 ОСОБА_10 про зміну примусових заходів медичного характеру із звичайним наглядом ОСОБА_9 на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Враховуючи ці дані, і що захисник ОСОБА_8 не представив апеляційному суду доказів підтвердження доводів, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо необхідності продовження застосування відносно ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру із звичайним наглядом.

За таких обставин, відсутні підстави для скасування ухвали суду про відмову у задоволенні заяви лікаря-психіатра Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні №1 про зміну ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись вимогами ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів , -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 09 липня 2015 року про відмову у задоволенні заяви Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні №1 про зміну ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4