У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Верещак В.М.,

суддів

Гошовської Т.В., Заголдного В.В.

за участю прокурора

Сорокіної О.А.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 18 жовтня 2007 року кримінальну
справу за касаційним поданням заступника прокурора Херсонської області на вирок
Цюрупинського районного суду Херсонської області від 21 листопада 2006 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженку сел. Любугани Чеховського району

Московської області РФ,

громадянку України,

не судиму,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі без
позбавлення права керувати транспортними засобами, за ч. 1 ст. 135 КК України
на 1 рік позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань ОСОБА_1. призначено 4
роки 6 місяців позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними
засобами, а на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з
випробуванням з іспитовим строком 2 роки, із покладенням на неї обов'язку,
передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 76 КК
України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1. на
користь ОСОБА_2. на відшкодування матеріальної шкоди 2 000 грн. та моральної
шкоди - 1 000 грн.; на користь Херсонського обласного СМЕ на відшкодування
витрат за проведення судово-медичних досліджень і експертиз 241 грн. 24 коп.

В апеляційному порядку справа не розглядалася.

ОСОБА_1 визнано винною у тому, що вона 15 жовтня 2005 року приблизно о 19
годині у м. Цюрупинську Херсонської області, керуючи за дорученням автомобілем
ЗАЗ-1102 д/н НОМЕР_1, рухаючись по
вул. Пролетарській з боку житлоселища у бік центру міста, проїжджаючи
перехрестя вулиць Пролетарської і Мельничної у районі маслозаводу, на порушення
п.п. “б” п. 2.3 та п. 12.3 Правил дорожнього руху, проявивши неуважність та
безпечність у момент об'єктивно можливого виявлення перешкоди, не вжила заходів
щодо зниження швидкості до повної зупинки транспортного засобу та допустила
наїзд на пішохода ОСОБА_3., який рухався попереду в попутному напрямку по
правій смузі дороги. У результаті даного ДТП пішоходу ОСОБА_3. були спричинені
тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер на місці.

Крім того, ОСОБА_1. після вчинення вказаного наїзду на порушення п. 2.10
Правил дорожнього руху не вжила заходів для надання медичної допомоги
потерпілому ОСОБА_3., не викликала карету швидкої допомоги, не повідомила в
органи міліції, зникла з місця події.

У касаційному поданні прокурор, не оспорюючи висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1., просить вирок
щодо неї скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у зв'язку з
неправильним застосуванням кримінального закону та невідповідністю призначеного
покарання тяжкості злочину внаслідок м'якості. При цьому посилається на те, що,
застосовуючи до ОСОБА_1. ст. 75 КК України, судом не враховано, що вона провину
у вчиненні нею злочинів не визнавала, давала непослідовні та суперечливі
показання з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що свідчить про
відсутність щирого каяття у вчинених нею злочинів. ЇЇ дії призвели до тяжких
наслідків - спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала
його смерть. Крім того, суд безпідставно звільнив ОСОБА_1 від додаткового
покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки
керування транспортним засобом не є для неї видом заробітку, а тому призначене
їй покарання слід вважати м'яким.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, яка підтримала касаційне
подання, перевіривши матеріали справи та доводи подання, колегія суддів вважає,
що воно підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_1. у вчиненні злочинів за перелічених у
вироку обставин відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам і не
оспорюються у касаційному поданні.
Кваліфікація дій засудженої за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України
також не оспорюється прокурором.

Що ж стосується доводів касаційного подання про визнання призначеного
ОСОБА_1. покарання із застосуванням ст. 75 КК України таким, що не відповідає
ступеню тяжкості злочину та особі засудженої, то їх слід визнати
необґрунтованими.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України при прийнятті рішення про
звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, суд враховує
тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, які дають
підстави вважати можливим виправлення особи без відбування покарання, і
наводить їх вироку.

Застосовуючи до ОСОБА_1. ст. 75 КК України, суд послався на те, що вона
характеризується позитивно, до кримінальної відповідальності притягується
вперше, працює, має сім'ю та на утриманні малолітню дитину.

Врахувавши наведені обставини, суд дійшов правильного висновку про можливість
виправлення засудженої без від відбування покарання та належним чином мотивував
своє рішення.

Посилання у касаційному поданні на те, що ОСОБА_1. не визнала свою вину у
вчиненні злочинів, із метою уникнення від кримінальної відповідальності давала
неправдиві показання, у вчиненому не розкаялася та не відшкодувала завдані
збитки не можуть бути прийняті до уваги, оскільки пов'язані з обраною нею
позицією свого захисту і не є підставою для висновку про неможливість її
виправлення без відбування покарання.

Водночас наведені у касаційному поданні доводи про безпідставне звільнення
ОСОБА_1. від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати
транспортним засобом є обґрунтованими.

Як убачається з матеріалів справи, на момент учинення злочину ОСОБА_1. мала
посвідчення водія, тобто їй було надано право керувати транспортними засобами.
Проте, призначаючи ОСОБА_1. покарання за
ч. 2 ст. 286 КК України, суд не призначив їй додаткового покарання у
виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбачене санкцією
зазначеної статті, та свого рішення у цій частині не мотивував. Крім того, в
матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що керування транспортним
засобом для ОСОБА_1. є видом заробітку.

Крім цього, ОСОБА_1. вчинила злочин, пов'язаний з порушенням правил безпеки дорожнього руху, яке
призвело до загибелі потерпілого.

За таких обставин, слід погодитись з доводами прокурора про те, що
призначене ОСОБА_1. за ч. 2 ст. 286 КК України покарання без позбавлення права
керувати транспортним засобом є м'яким, оскільки суперечить загальним засадам
призначення покарання, передбаченим ч. 2 ст. 65 КК України про те, що
призначене покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та
попередження нових злочинів.

Ураховуючи викладене, вирок щодо ОСОБА_1. підлягає скасуванню, а справа
- направленню на новий судовий розгляд,
під час якого необхідно всебічно, повно та об'єктивно дослідити всі докази,
дати їм належну оцінку та, за умови підтвердження такого ж обсягу
обвинувачення, призначити покарання, яке відповідало б вимогам ст. 65 КК
України.

Керуючись статтями 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання заступника
прокурора Херсонської області задовольнити частково.

Вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 21 листопада
2006 року щодо ОСОБА_1 с к а с у в а т и, а справу направити на
новий судовий розгляд у той же районний суд.

С У Д Д І:

Гошовська Т.В. Верещак В.М. Заголдний В.В.