АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №632/4039/13-к
Провадження № 11кп/790/1938/14 Головуючий у суді 1 інстанції
Категорія: ч.2 ст.190 КК України ОСОБА_1
У Х В А Л А
Іменем України
29 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого, судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілих ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

здійснивши у місті Харкові, у приміщенні суду, у відкритому судовому засіданні апеляційний розгляд за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_7 - представника потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 3 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Михайлівки Первомайського району та жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, з базовою вищою освітою, заміжньої, працюючої приватним підприємцем, раніше не судимої, яка обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 та ч.2 ст.190 КК України, -

В с т а н о в и л а:
Первомайський міськрайонний суд Харківської області 3 листопада 2014 року ухвалив вирок стосовно ОСОБА_9 , яку визнав винуватою у вчиненні злочинів, передбачених частинами 1 та 2 ст.190 КК України, призначив їй покарання за ч.1 ст.190 КК України - обмеження волі на строк один рік, за ч.2 ст.190 КК України обмеження волі на строк один рік 6 місяців, а відповідно до ст.70 КК України за сукупністю злочинів призначено остаточне покарання - обмеження волі на строк один рік 6 місяців.

Згідно ст.75 КК України постановлено звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням на строк один рік шість місяців.

Також в силу ст.76 КК України на ОСОБА_9 покладені такі обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання і роботи, періодично з`являтися для реєстрації в цю інспекцію.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 11989 гривень 50 копійок. Цивільні позови ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишені без розгляду.

Крім того, ОСОБА_9 виправдана з підстави недоведеності наявності в її діяннях складу кримінального правопорушення за обвинуваченням у заволодінні майном ОСОБА_13 ч.1 ст.190 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 ч.2 ст.190 КК України.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_9 просить скасувати вирок в частині визнання її винуватою у заволодінні майном ОСОБА_12 та ОСОБА_21 , а кримінальне провадження закрити. Апелянт посилається на виникнення між нею та вказаними потерпілими цивільно-правових відносин, на той же час сторона обвинувачення не надала доказів, що в момент отримання в борг грошей вона мала намір не виконати взяті зобов`язання і не повернути грошові кошти.

Адвокат ОСОБА_7 подав апеляції в інтересах потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , наполягає на скасуванні вироку в частині виправдання ОСОБА_9 у вчиненні шахрайства стосовно ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , крім того - в частині призначення обвинуваченій покарання і вирішення питання про відшкодування процесуальних витрат всім вищевказаним потерпілим, а ОСОБА_10 і ОСОБА_11 також про відшкодування матеріальної шкоди.

Представник потерпілих просить постановити у зазначеній частині новий вирок, визнати ОСОБА_9 винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.190 КК України по епізодам шахрайства відносно ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , призначити обвинуваченій покарання - позбавлення волі на строк 3 роки, стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 16 тисяч 147 гривень, ОСОБА_11 39 тисяч 547 гривень, збільшити суму, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_12 , до 13 тисяч 136 гривень 50 копійок.

Як вказує адвокат ОСОБА_7 , висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки наданими стороною обвинувачення доказами підтверджено, що, отримуючи від потерпілих гроші та інші цінності, ОСОБА_9 не мала наміру повертати чи сплачувати гроші; покарання обвинуваченій призначено, а також цивільні позови та вимоги про відшкодування процесуальних витрат розглянуті без врахування наявних доказів і вимог закону.

Від своєї апеляційної скарги прокурор ОСОБА_22 відмовився, надіславши колегії суддів письмову заяву.

Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_9 стосовно наявності підстав для скасування вироку і закриття кримінального провадження в частині визнання її винуватою у заволодінні майном ОСОБА_12 та ОСОБА_21 , доводи захисника ОСОБА_8 про це ж саме, ствердження адвоката ОСОБА_7 на користь апеляцій в інтересах потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , думку прокурора щодо законності судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши обґрунтування вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що постановлений вирок необхідно змінити.

Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України колегія суддів переглядає постановлений вирок у межах апеляційних скарг, в яких не оспорюються законність виправдання ОСОБА_9 щодо обвинувачення в заволодіння майном ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Поряд з цим ОСОБА_9 оспорює судове рішення в частині визнання її винуватою у вчиненні шахрайства відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_21 .

Як вбачається із формулювання обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, ОСОБА_9 у 2013 році двічі заволоділа чужим майном шляхом зловживання довірою і обману за наступних обставин.

Так, обвинувачена, яка діяла із корисливих мотиву і мети, бажаючи незаконно заволодіти грошовими коштами ОСОБА_12 та ОСОБА_21 , використовуючи довірчі стосунки, засновані на тривалому знайомстві, під приводом позики звернулася до них з проханням надати їй в борг на один місяць гроші, при цьому мала намір не повертати їх.

Під час реалізації свого умислу ОСОБА_9 повідомила ОСОБА_12 та ОСОБА_21 неправдиві відомості стосовно того, що такі грошові кошти потрібні їй для оплати навчання її доньки в університеті, хоча насправді остання вже давно була відрахована із навчального закладу.

Зазначені потерпілі, які були введені ОСОБА_9 в оману, довіряли їй і не здогадувалися про її дійсні наміри, передали позичили обвинуваченій гроші. Ці події мали місце:

- у випадку з ОСОБА_12 25 червня в квартирі АДРЕСА_2 , де ОСОБА_9 отримала від потерпілої 1500 доларів США, що становило згідно офіційного курсу НБУ 11989 гривень 50 копійок;

- 6 серпня в будинку АДРЕСА_3 , коли обвинувачена повторно вчинила шахрайські дії і заволоділа належними ОСОБА_21 3 тисячами гривен.

ОСОБА_9 не повернула потерпілим вказані грошові кошти, а витратила їх на власні потреби.

На підтвердження обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні шахрайських дій стосовно потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_21 суд навів у вироку такі докази:

- пояснення обвинуваченої, що вона дійсно просила ОСОБА_12 і ОСОБА_21 позичити їй гроші та отримала їх, в тому числі від ОСОБА_21 3 тисячі гривен. ОСОБА_9 підтверджувала місце і час подій відповідно до обвинувачення, неповернення грошових коштів;

- покази потерпілої ОСОБА_12 про те, що 25 червня 2013 року в своїй квартирі, у присутності свідка ОСОБА_24 , піддавшись на умовляння ОСОБА_9 , із якою у неї були дружні стосунки і яка посилалась на потребу оплатити навчання дочки, вона передала обвинуваченій в борг на строк 1 місяць 1500 доларів США, при цьому остання просила нікому не розповідати про зазначену угоду, а гроші так і не повернула;

- свідчення потерпілої ОСОБА_25 , яка 6 серпня 2013 року в селі Закутнівці Первомайського району дала в борг своїй давній знайомій ОСОБА_9 3 тисячі гривень. Обвинувачена говорила їй про проблеми з оплатою навчання дочки, обіцяла повернути кошти до кінця серпня та просила тримати обставини позики в таємниці. ОСОБА_9 гроші їй не повернула, почала уникати з нею спілкування;

- показання свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_26 відносно обставин події, як вони викладені потерпілою ОСОБА_12 .

Судом також враховані:

- заяви потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_21 до Первомайського РВ УМВС України в Харківській області про те, що ОСОБА_12 обманним шляхом заволоділа належними їм грошима у великих сумах (т.1, а.с.102, 127);

- повідомлення Національного Університету «Юридична академія імені Ярослава Мудрого» стосовно відрахування 30 липня 2012 року ОСОБА_27 дочки обвинуваченої ОСОБА_9 з другого курсу вечірнього факультету у зв`язку з невиконанням навчального плану.

Наведені докази досліджені, як і оцінені судом належним чином, - з точки зору належності, допустимості, достовірності, тобто відповідно до положень ст.94 КПК України.

Проаналізувавши всі надані докази в їх сукупності, обставини поведінки обвинуваченої під час подій згідно обвинувачення, які об`єктивно з`ясовані, суд зробив обґрунтовані висновки стосовно того, що, використовуючи довірливі відносини з ОСОБА_12 та ОСОБА_21 , повідомивши неправдиві відомості, ОСОБА_9 ввела їх в оману, викликала у потерпілих бажання матеріально їй допомогти, усвідомлення правомірності та вигідності надання в борг грошей, хоча вже до отримання грошових коштів мала намір не повернути їх, незаконно збагатитись, що і здійснила, заволодівши належними ОСОБА_12 1500 доларами США (по курсу НБУ - 11989 гривень 50 копійок), а ОСОБА_21 3000 гривнями.

Отже, торкаючись епізодів заволодіння майном ОСОБА_12 та ОСОБА_21 , суд мав всі підстави вважати, що сторона обвинувачення довела винуватість ОСОБА_9 поза розумним сумнівом. Протиправні дії обвинуваченої оцінені юридично правильно і з врахуванням повторності вчинення шахрайства кваліфіковані як злочини, передбачені ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України.

Представник потерпілих ОСОБА_7 стверджує, що суд безпідставно ухвалив виправдувальний вирок в частині обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні шахрайства, кваліфікованого за ч.2 ст.190 КК України, стосовно ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , але така думка не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

Визнаючи ОСОБА_9 невинуватою у зазначеному обвинуваченні, яке їй було пред`явлене, і виправданою, суд правильно застосував положення ст.62 Конституції України, ст.ст.17, 91, 92 КПК України відносно того, що в кримінальному провадженні слідчий та прокурор зобов`язані доказати цілу низку обставин, передбачених законом, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення в установленому законом порядку не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Результати фіксування перебігу судового розгляду справи та зміст мотивувальної частини вироку свідчать, що суд належним чином дослідив і оцінив всі надані докази, в тому числі ті, на які посилалася сторона обвинувачення, намагаючись довести вину ОСОБА_9 у вчиненні шахрайства стосовно ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .

Висновок суду про наявність підстав для виправдання ОСОБА_28 за вищезгаданими епізодами обвинувачення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і вимогам ч.1 ст.373 КПК України - виправдувальний вирок ухвалюється також у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Зокрема, суд обґрунтовано послався на:

- неконкретність та суперечливість обвинувачення в обвинувальному акті, оскільки дії ОСОБА_28 описані таким чином, що їх зміст має характер цивільно-правових відносин, які виникли між обвинуваченою та потерпілими ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , також в останньому випадку не наведені всі необхідні дані відносно майна - цукру, в заволодінні якого обвинувачувалась ОСОБА_28 , - навіть не вказана його вага;

- пояснення обвинуваченої про позику у ОСОБА_11 грошей, систематичну купівлю у ОСОБА_10 цукру на умовах відстрочки його оплати, але за інших обставин і при інших умовах, повний розрахунок за грошовий борг і затримку з оплатою за частину товару - цукру, що під час судового розгляду ці ствердження не спростовані;

- відсутність необхідної сукупності доказів на підтвердження обвинувачення в тій частині, що, отримуючи грошові кошти і цукор, ОСОБА_28 мала намір не повернути їх, незаконно збагатитись за рахунок чужого майна.

Тому судове рішення в частині визнання ОСОБА_9 невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні шахрайства, кваліфікованого за ч.2 ст.190 КК України, стосовно ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , також є законним, обґрунтованим і вмотивованим, узгоджується із положеннями ст.370 КПК України.

Перевіривши законність вироку в частині призначення покарання, колегія суддів вважає, що суд дотримався вимог ст.65 КК України: призначив ОСОБА_9 покарання у межах, установлених у санкціях ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України. Враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів: невеликої та середньої тяжкості, дані про особу винуватої, об`єктивно відображені у судовому рішенні, що вона в цілому характеризується задовільно, раніше не засуджувалася. Обставини, які б обтяжували покарання, відсутні.

Призначене ОСОБА_9 покарання є необхідним, достатнім для виправлення її та попередження вчинення нових злочинів.

Не викликає сумнівів і правильність застосування ст.75 КК України звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, що судом належним чином мотивовано.

Позитивне вирішенні питання про відшкодування завданої ОСОБА_12 матеріальної шкоди у розмірі 11 тисяч 989 гривень 50 копійок суд обґрунтував заподіянням ОСОБА_9 збитків потерпілій, послався на ч.1 ст.129 КПК України та норми ЦК України.

Оскільки по епізодам обвинувачення у вчиненні шахрайства стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обвинувачена ОСОБА_9 виправдана за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, то відповідно до вимог ч.3 ст.129 КПК України позови цих потерпілих залишені без розгляду.

Разом з тим колегія суддів вбачає підстави для зміни вироку згідно ч.1 ст.408 КПК України. Так, матеріали кримінального провадження свідчать, що потерпіла ОСОБА_12 здійснила документально підтверджені процесуальні витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги з боку представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 (т.1, а.с.89, 90, 91) в сумі 1147 гривень. Тому вимога ОСОБА_12 та її представника про стягнення з обвинуваченої цих витрат ґрунтується на положеннях ст.ст.118, 120, 124 КПК України.

Потрібно збільшити суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 , а таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування вироку, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а:
Вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 3 листопада 2014 року стосовно ОСОБА_9 змінити.

За рахунок процесуальних витрат збільшити суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 до 13 тисяч 136 гривень 50 копійок.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_29 ОСОБА_4