АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №2022/371/2012 року Головуючий 1 інстанції ВОВК Л.В.
Провадження №11/2090/2255/2012 Доповідач ЛЕСИК С.М.
Категорія ч.З ст. 185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2013 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ЛЕСИКА С.М.,

суддів ГРИГОРОВА П.О.,

ПРИДНИ О.О.,

за участю прокурорів КОЧЕТОВА В.Ю.,

КРЕСТЬЯНІНОВОЇ І.А.,

адвоката ФІЛЬОВОЇ Н.Д.,

засудженої ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та засудженої ОСОБА_4 на вирок Краснокутського районного суду Харківської області від 24 квітня 2012 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с.Веселе Охтирського району Сумської області, українка, громадянка України, з середньою освітою, пенсіонерка, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1, не судима,

засуджена за ч.З ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України постановлено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.

Відповідно до ст.76 КК України постановлено зобов'язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально- виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Цим же вироком постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у сумі 6850 грн. та моральну шкоду у сумі 5000 грн., а всього 11 850 грн.

Як зазначено у вироку, 8 листопада 2011 року, близько 10-30 год., ОСОБА_4, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи намір на таємне викрадення чужого майна, знаходячись на луках, які знаходяться поблизу вулиці Набережна смт. Краснокутськ Харківської області, шляхом вільного доступу, таємно викрала дорослу корову «Майка», породи «українська червоно-ряба молочна», вагою 500 кг, вартістю 13,7 грн. за 1 кг живої ваги, на загальну суму 6850 грн., яка належить ОСОБА_5, яка є пенсіонеркою і, отримуючи мінімальну пенсію, проживала за рахунок продажу молока та молочних виробів.

Після скоєння крадіжки ОСОБА_4, з місця пригоди з викраденою коровою зникла, обернувши її на свою користь, і розпорядилася за своїм розсудом, чим завдала ОСОБА_5 значної матеріальної шкоди на суму 6850 грн.

В апеляції прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, просить вирок, у частині кваліфікації змінити, кваліфікувати дії ОСОБА_4 за ч.1 ст.185 КК України, а не за ч.3 ст.185 КК України, як це помилково зробив суд, бо вважає, що така кваліфікуюча ознака, як спричинення значної шкоди потерпілому, в діянні засудженої відсутня.

В апеляції засуджена ОСОБА_4 просить вирок скасувати, а справу закрити в зв'язку із недоведеністю її участі у вчиненні злочину. Апелянт вважає, що суд не дав належної оцінки доказам у справі.

Заслухавши доповідача, прокурора, підтримавшого апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції, засуджену ОСОБА_4 і її захисника-адвоката ОСОБА_6, які підтримали апеляцію засудженої, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає за необхідне апеляцію прокурора задовольнити а апеляцію засудженої залишити без задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні крадіжки за наведеними вище обставинами є обґрунтованим, бо підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким надано належної оцінки.

Потерпіла ОСОБА_5 підтвердила факт зникнення 8 листопада 2011 року її корови, яку випасав ОСОБА_7 у череді з іншими коровами односельців.

Розшукуючи свою корову, наступного дня вона, разом з ОСОБА_8, зателефонувавши ОСОБА_9, дізналася від нього, що 8 листопада 2011 року той на луках смт.Краснокутська Харківської області придбав у ОСОБА_4 схожу за описом корову, яку забив і продав.

В своїх показаннях свідок ОСОБА_8 підтвердила ці обставини.

Підтверджуючи показання ОСОБА_5 і ОСОБА_8, свідок ОСОБА_9, крім того пояснив, що вранці 8 листопада 2011 року йому зателефонувала його знайома ОСОБА_4 і запропонувала купити в неї корову. ОСОБА_4 просила приїхати якомога скоріше, бо вона кудись поспішала, а гроші їй потрібні були на лікування.

За домовленістю з ОСОБА_4, близько 9 години 30 хвилин того ж дня він на автомобілі «Газель»приїхав на луки смт.Краснокутська, де паслася череда корів. Йому назустріч вийшла ОСОБА_4 і привела корову, яку він у неї купив, а потім зарізав і продав на м`ясо.

Ці свої показання свідок ОСОБА_9 повністю підтвердив і на очній ставці з ОСОБА_4, про що свідчать дані відповідного протоколу (а.с.86).

Свідок ОСОБА_10 підтвердила, що о 10 годині 30 хвилин 8 листопада 2011 року вона бачила, що на луках, де паслися корови, стояв вантажний автомобіль «Газель», біля якого знаходилася ОСОБА_4 і невідомий чоловік. А напередодні вона чула, як ОСОБА_4 говорила, що має намір продати корову.

Ці свої показання свідок ОСОБА_10 підтвердила на очній ставці з ОСОБА_4, про що свідчать дані відповідного протоколу (а.с.84-85).

Свідок ОСОБА_7 підтвердив, що близько 8 години 8 листопада 2011 року на луки, де він випасав корів, до нього прийшла ОСОБА_4 і запропонувала випити горілки. Спочатку вона дістала одну пляшку, яку він випив, бо болів зуб, а потім і другу. Після випитого на деякий час він відходив від пасовиська. Взагалі, після випитого йому стало зле. Про те, що з череди зникла корова, яка належала ОСОБА_5, він виявив лише тоді, як гнав череду з пасовиська.

Ці свої показання свідок ОСОБА_7 підтвердив на очній ставці з ОСОБА_4, про що свідчать дані відповідного протоколу (а.с.72-73).

Свідок ОСОБА_11 підтвердила, що вранці 8 листопада 2011 року вона бачила, як на луках ОСОБА_4 передавала ОСОБА_7 пляшку, на її погляд, з горілкою. О 15 годині того ж дня вона знову бачила на луках ОСОБА_7, який, на її думку, перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння.

Наведені вище показання потерпілої і свідків суд обґрунтовано визнав достовірними, бо вони є послідовними, узгоджуються між собою і підтверджуються одне одним.

ОСОБА_4 винною себе не визнала і заявила, що вона до крадіжки корови не причетна, свідки оговорюють її, при цьому посилається на те, що зранку 8 листопада 2011 року перебувала у лікарні і це підтверджується показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Проте, ці показання ОСОБА_4 суд першої інстанції обґрунтовано визнав безпідставними, бо вони спростовуються наведеними вище доказами винуватості засудженої.

До того ж, суд обґрунтовано дійшов висновку, що показання свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 не підтверджують доводів ОСОБА_4 про її невинуватість, бо показання цих свідків про те, що вони 8 листопада 2011 року бачили ОСОБА_4 у лікарні, є не конкретними ( ОСОБА_12 пояснила що бачила її вранці, а ОСОБА_13 -після 10 години).

За таких обставин посилання в апеляції засудженої на недоведеність її винуватості у крадіжці корови ОСОБА_5, колегія суддів вважає безпідставним

Разом з тим, колегія суддів вважає, що дії засудженої суд першої інстанції кваліфікував неправильно.

Згідно з положеннями п. 2 примітки до ст.185 КК України, значна шкода визнається із врахуванням матеріального становища потерпілого та якщо йому спричинені збитки на суму від ста до двохсот п'ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, неоподаткований мінімум доходів громадян, у разі його застосування в рамках адміністративного та кримінального законодавства підчас кваліфікації злочинів або правопорушень, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги. Її розмір визначений підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу 4 цього Кодексу і, відповідно до вимог п. 1 розділу ХІХ, дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно з вимогами ст. 24 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», з 1.01.2012 р. прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений в розмірі 941 грн.

Таким чином значною шкодою можна вважати спричинення збитків у розмірі від 47 050 грн. до 117 625 грн.

За таких обставин завдану потерпілій ОСОБА_5 шкоду у розмірі 6850 грн. вважати значною не можна, а тому дії ОСОБА_4 потрібно кваліфікувати за ч.1 ст.185 КК України, а не за ч.3 ст. 185 КК України, як це помилково зробив суд першої інстанції.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання за цим законом, колегія суддів, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженої,яка раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є пенсіонеркою, має незадовільний стан здоров`я, характеризується посередньо, а також відсутність обставин, що обтяжують чи пом'якшують покарання.

Враховуючи, що те, що вчинений злочин не є тяжким, а також зазначені вище дані про особу ОСОБА_4, колегія суддів вважає можливим її виправлення без відбування покарання, а тому, відповідно до вимог ст.75 КК України, звільняє її від відбування покарання з випробовуванням.

Рішення суду про часткове задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_5, відповідає вимогам закону, тому посилання в апеляції на непогодження засудженої з цивільним позовом, є безпідставним.

Істотних порушень вимог кримінального чи кримінально-процесуального закону, які б давали безумовні підстави для скасування вироку, не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.362, 365, 366 КПК України 1960 року, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора задовольнити, а апеляцію засудженої залишити без задоволення.

Вирок Краснокутського районного суду Харківської області від 24 квітня 2012 року у відношенні ОСОБА_4 змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_4 з ч.3 ст.185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України і призначити їй покарання за ч.1 ст.185 КК України один рік позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України, від відбування призначеного покарання ОСОБА_4 звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік.

Відповідно до ст.76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.

У решті вирок залишити без зміни.

Головуючий

Судді