У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2007 року м.
Київ

Колегія суддів Військової
судової колегії Верховного Суду України в складі :

головуючого Пилипчука П.П., суддів Пінчука
М.Г., Волкова О.Ф.,

за участю прокурорів Туркота
М.С. та Бобровницького А.Е., засудженого ОСОБА_1. та його захисника - адвоката
ОСОБА_2., розглянувши в судовому засіданні кримінальну справу стосовно ОСОБА_1.
за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_2. та касаційним поданням прокурора
відділу військової прокуратури Центрального регіону України на вирок
військового апеляційного суду Центрального регіону від 27 червня 2007 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком
суду начальника військової кафедри підготовки офіцерів запасу - спеціалістів з
питань цивільної оборони при Київському національному університеті будівництва
і архітектури

полковника
ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1року в м. Макіївка
Донецької області, українця, громадянина України, який має вищу освіту,
одруженого, раніше не судимого, на
офіцерських посадах в Збройних Силах з липня 1976 року

визнано винним в одержанні хабара
службовою особою, яка займає відповідальне становище, вчиненому повторно,
поєднаному з вимаганням хабара, тобто, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2
ст. 368 КК України. На підставі зазначеної статті суд призначив засудженому
покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Із застосуванням ст. 69
КК України суд не призначив передбачених санкцією ч. 2 ст. 238 КК України додаткових
покарань у виді конфіскації майна та позбавлення права обіймати певні посади чи
займатися певною діяльністю. У відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_1. від
відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням, з встановленням
іспитового строку в два роки.

Згідно вироку, злочин вчинено
ОСОБА_1. за таких обставин. У вересні 2005 року полковник ОСОБА_1., перебуваючи
на посаді начальника військової кафедри підготовки офіцерів запасу -
спеціалістів з питань цивільної оборони при Київському національному
університеті будівництва і архітектури, будучи за своїми посадовими
функціональними обов'язками та правами службовою особою, яка займає
відповідальне становище, неодноразово з використанням свого службового
становища одержував хабарі від батьків студентів зазначеного навчального
закладу, а у двох випадках - шляхом вимагання хабара.

Так, 6 вересня 2005 року ОСОБА_1.
одержав хабара від ОСОБА_3 у сумі 1000 гривень, 12 вересня 2005 року повторно одержав хабарі від ОСОБА_4. у сумі
500 гривень та від ОСОБА_5. в сумі 100
доларів США, що на той час за курсом НБУ становило 505 гривень, 20 вересня 2005
року повторно одержав хабара від ОСОБА_6. у сумі 600 гривень, 12 та 13 вересня
2005 року кожного разу повторно одержав хабарі від ОСОБА_7. через викладача
кафедри ОСОБА_8. у сумі 300 гривень та від батьків студента ОСОБА_9. через
ОСОБА_10. в сумі 50 гривень та 290 доларів США, що становило 1464 гривні 50
коп. В останніх двох випадках одержання хабарів було поєднано з їх вимаганням.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_2у поданій касаційній
скарзі просить обвинувальний вирок суду скасувати, а кримінальну справу
стосовно ОСОБА_1. закрити у зв'язку з недоведеністю його участі у вчиненні
інкримінованого йому злочину. Підставами для скасування вироку захисник засудженого
зазначає однобічність та неповноту дізнання та досудового слідства,
невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне
застосування кримінального закону та істотне порушення
кримінально-процесуального закону. Зокрема, адвокат ОСОБА_2посилається на
невірну оцінку судом покладених в обґрунтування обвинувального вироку показань
свідків, які є зацікавленими по справі особами і добровільність свідчень яких
викликає сумніви. Крім того, на його переконання, суд не врахував, що під час розслідування
даної кримінальної справи слідчим порушені вимоги процесуального законодавства
щодо порядку звільнення від кримінальної відповідальності осіб, які давали
хабар, з метою отримання від них необхідних показань. Також, захисник заперечує
висновок суду про те, що засуджений займав відповідальне становище у розумінні
примітки 2 до ст. 368 КК України, та вказує на відсутність будь-яких доказів
щодо розміру хабара. Помилковим також вважає вирок суду в частині вирішення
питання про визнані недопустимими речові докази, які мають бути знищені, а не
зберігатись при справі.

В касаційному поданні прокурора відділу військової
прокуратури Центрального регіону викладено прохання про скасування вироку суду
у зв'язку з неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю
призначеного судом покарання тяжкості вчиненого злочину та особі
засудженого внаслідок м'якості покарання
та про направлення справи на новий судовий розгляд. На думку прокурора, при
призначенні покарання суд безпідставно застосував норми статей 69, 75 КК України, оскільки по справі не
встановлено жодної з передбачених ст. 66 КК України обставини, яка пом'якшує
покарання. А остаточно визначене судом покарання прокурор вважає несправедливим
внаслідок м'якості.

Заслухавши доповідь судді Верховного Суду України Волкова
О.Ф., пояснення адвоката ОСОБА_2. на підтвердження доводів касаційної скарги та
засудженого ОСОБА_1., який підтримав процесуальні вимоги свого захисника, думку
прокурорів Туркота М.С. та Бобровницького А.Е., які, підтримуючи касаційне
подання заступника військового прокурора Центрального регіону України в частині
вимог щодо безпідставного застосування судом ст. 69 КК України, просили
залишити вирок суду в іншій частині без змін, вивчивши матеріали кримінальної
справи та дослідивши доводи касаційної скарги та касаційного подання, колегія
суддів Військової судової колегії вважає, що касаційна скарга та касаційне
подання задоволенню не підлягають.

Судом об'єктивно, повно і всебічно встановлено обставини
справи та правильно кваліфіковано злочинні дії засудженого. Вина ОСОБА_1. у
вчиненні інкримінованого йому злочину
підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, безпосередньо
досліджених в судовому засіданні. Оцінка доказів судом проведена згідно з
вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних
висновків щодо достовірності, допустимості доказів та їх достатності для
постановлення вироку.

У вироку суду у повній відповідності до вимог ст. 334 КПК
України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність вини
ОСОБА_1. у вчиненні злочину, та зазначено мотиви, з яких судом відкинуто докази
сторони захисту. В основу обвинувального вироку покладені виключно ті докази,
які не викликають сумнівів у своїй законності.

Доводи захисника про недоведеність вини засудженого у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України, є безпідставними і
спростовуються наданими під час судового слідства показаннями свідків ОСОБА_3.,
ОСОБА_4., ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_11., ОСОБА_12, ОСОБА_13., ОСОБА_15.,
ОСОБА_6., дослідженими в судовому засіданні протоколами відтворення обстановки
та обставин події за участю свідків ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_7.,
ОСОБА_8., ОСОБА_6. Крім того, висновок суду про вимагання ОСОБА_1. хабара у
подружжя Хмельницьких та наступну передачу хабара через ОСОБА_10. у вказаному
вище розмірі підтверджується і постановою Солом'янського районного суду від 6
березня 2006 року, яка набрала чинності, про звільнення ОСОБА_10. від
кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Висновки суду щодо в наявності в діях ОСОБА_1.
кваліфікуючих ознак одержання хабара, передбачених ч. 2 ст. 368 КК України, а
саме: “службовою особою, яка займає відповідальне становище” та “поєднане з
вимаганням хабара”, судом касаційної інстанції визнаються такими, що
відповідають фактичним обставинам справи.

Що стосується посилань захисника засудженого на допущені
органами дізнання та досудового слідства під час розслідування даної справи
істотні порушення кримінально-процесуального законодавства, то суд першої
інстанції належним чином відреагував на зазначені факти та у відповідності до
вимог процесуального закону виніс дві окремі постанови. Так, в одній з них суд
звернув увагу Голови Служби безпеки України на порушення співробітниками
Управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю 3-го
Департаменту СБУ вимог Закону України “Про оперативно-розшукову діяльність”, що
полягали у застосуванні технічних засобів, а саме, проведенні прихованої
відеозйомки зустрічей ОСОБА_1. з батьками студентів та запису їх розмов без
відповідного рішення суду.

Крім того, іншою окремою постановою суду звернуто увагу
військового прокурора Центрального регіону України на виявлені під час судового
розгляду справи порушення норм Кримінально-процесуального кодексу України при
проведенні досудового слідства слідчим та прокурором-криміналістом військової
прокуратури Київського гарнізону, у тому числі ті, на які посилається захисник
засудженого у своїй касаційній скарзі.

Однак, зазначені порушення, які дійсно мали місце під час
розслідування справи, на правильність постановленого по цій справі судового
рішення не вплинули, оскільки зібрані на досудовому слідстві докази, отримані в
результаті проведених з порушенням закону слідчих дій, до уваги судом не
приймались.

Твердження захисника засудженого про те, що суд вибірково
та з обвинувальним ухилом здійснив оцінку показань свідків, є безпідставним. За
наявності показань, які за своїм змістом є протилежними, зокрема показань
свідків ОСОБА_7. та ОСОБА_8. наданих під час досудового та судового слідства,
судом ретельно та послідовно досліджено кожне з них. Оцінка таких доказів
проведена з урахування всієї сукупності здобутих по справі доказів.

Проведена судом
оцінка показань свідків ОСОБА_7. та ОСОБА_8. відповідає вимогам процесуального
закону та роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, викладених в пунктах 16 і 17 постанови від 29 червня
1990 року №5 “Про виконання судами України законодавства і постанови Пленуму
Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і
постановлення вироку” щодо необхідності викладення у вироку висновків суду щодо
оцінки доказів у точних і категоричних судженннях, які виключали б сумніви з
приводу достовірності того чи іншого доказу, та щодо вмотивованості прийняття судом
одних і відхилення інших доказів.

Дійшовши правильного висновку про відповідність фактичним
обставинам справи показань свідків ОСОБА_7. та ОСОБА_8. про передачу хабара
ОСОБА_1., даних на досудовому слідстві, та неправдивість показань названих
свідків, наданих в судовому засіданні, в яких вони вже заперечували факт
вимагання і давання хабара, суд обгрунтовано відкинув останні при складанні
вироку та на законних підставах в порядку ст. 279 КПК України виніс постанову
про необхідність розгляду військовим прокурором Центрального регіону питання
про притягнення ОСОБА_7. та ОСОБА_8. до відповідальності за завідомо неправдиві
покази, тобто, за вчинення злочину, передбаченого ст. 384 КК України.

За наявності кількох встановлених по справі обставин, що
пом'якшують покарання і істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину,
якими суд першої інстанції щодо ОСОБА_1.
визнав його виключно позитивні службові характеристики, бездоганну службу на
офіцерських посадах протягом більш ніж 30 років, наявність урядових нагород та
нагородження орденом “За трудові досягнення” третього ступеню, скрутні житлові
умови, а також те, що засуджений притягується до кримінальної відповідальності
вперше, колегія суддів визнає застосування до засудженого ОСОБА_1. ст. 69 КК
України обґрунтованим, а не призначення
передбачених санкцією ч. 2 ст. 368 КК України обов'язкових додаткових покарань
у виді конфіскації майна та позбавлення права обіймати певні посади чи
займатися певною діяльністю - вмотивованим належним чином.

Висновку про можливість виправлення засудженого без
відбування покарання суд дійшов у відповідності вимог процесуального закону, з
урахуванням встановлених по справі відомостей про особу винного. Як вбачається
з вироку суду та матеріалів справи, суд визначив засудженому міру покарання у
повній відповідності до встановлених ст. 65 КК України загальних засад
призначення покарання. Підстав вважати призначене покарання несправедливим та
таким, що не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого, немає.

За таких обставин, суд касаційної інстанції вважає вирок
суду стосовно ОСОБА_1. законним і
обґрунтованим, постановленим з дотриманням вимог кримінального та
кримінально-процесуального закону.

У зв'язку з цим касаційну скаргу захисника засудженого та
касаційне подання прокурора відділу військової прокуратури Центрального регіону
України суд касаційної інстанції визнає необґрунтованими і вважає за необхідне
залишити їх без задоволення.

Керуючись ст.ст. 394, 396 КПК
України, колегія суддів Військової судової колегії Верховного Суду України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу адвоката
ОСОБА_2. - захисника засудженого ОСОБА_1. та касаційне подання прокурора
відділу військової прокуратури Центрального регіону України залишити без
задоволення, а вирок військового апеляційного суду Центрального регіону від 27
червня 2007 року - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

Пилипчук П.П.. Волков
О.Ф.
Пінчук М.Г.