ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_6,

суддів: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_1, захисників ОСОБА_2, ОСОБА_3 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року,

в с т а н о в и в:

Указаним вироком місцевого суду, з урахуванням змін, внесених ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року, визнано винуватими та засуджено:

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця м. Полтави, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2, раніше не судимого,

- за ч. 3 ст. 152 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_4,

уродженця м. Полтави, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3, раніше не судимого,

- за ч. 3 ст. 152 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирішено питання про долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 22 березня 2013 року близько 03:00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1, протиправно, в супереч волі ОСОБА_5, погрожуючи їй застосуванням фізичного насильства та застосовуючи до неї фізичне насильство, заподіявши їй легкі тілесні ушкодження, вступив з нею в насильницький статевий акт природнім способом.

ОСОБА_4, діючи єдиним умислом із ОСОБА_1, допомагав останньому подолати опір з боку ОСОБА_5, тримаючи її за кисті рук та закриваючи рота долонею своєї руки, утримував потерпілу на дивані, а також порадами та вказівками сприяв ОСОБА_1 зґвалтувати потерпілу, здійснюючи при цьому психологічний тиск на неї та фіксуючи дану подію на відеокамеру мобільного телефону.

У касаційних скаргах, які є аналогічними за змістом, захисники та засуджений ОСОБА_1 указують на незаконність оскаржуваних судових рішень і зазначають вимогу про їх скасування та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_1 На обґрунтування своїх вимог, посилаються на недопустимість окремих доказів, наявних у матеріалах провадження, та стверджують, що відеозапис, на якому зафіксовано зґвалтування ОСОБА_5 є змонтованим. Окрім того, вказують про недоведеність винуватості ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України. Також особи, які подали касаційні скарги, фактично посилаються на однобічність судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. Стверджують про формальний розгляд провадження судом апеляційної інстанції. Захисник ОСОБА_3 також указує про невідповідність призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості злочину та його особі внаслідок суворості.

Перевіривши касаційні скарги, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційних скаргах.

Однобічність судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження відповідно до ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

З огляду на це, суд касаційної інстанції при перевірці судових рішень виходить із фактичних обставин встановлених судом.

Як убачається із судових рішень, висновки про винуватість ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 152 КК України, відповідають фактичним обставинам, визнаним судом доведеними, та ґрунтуються на сукупності зібраних і оцінених судами доказів, які наведені у вироку.

При цьому твердження захисника ОСОБА_3 щодо необґрунтованості кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 152 КПК України, оскільки останній безпосередньо не вчиняв насильницький статевий акт із ОСОБА_5, є безпідставними.

Так, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» від 30 травня 2008 року злочин, передбачений ст. 152 КК України, визнається вчиненим групою осіб, якщо у ньому брали участь декілька (два і більше) виконавців (співвиконаців), тобто співучасників, ознаки яких зазначені у частині 2 статті 27 КК України. При цьому виконавці (співвиконавці) діють узгоджено, з єдиним умислом і кожен з них безпосередньо виконує діяння, що утворюють повністю або частково об'єктивну сторону складу злочину. Для визнання зґвалтування вчиненим групою осіб не вимагається попередньої змови між виконавцями цих злочинів. дії особи, яка не вчинила і не мала наміру вчинити статевий акт, але безпосередньо застосовувала фізичне насильство, погрожувала його застосуванням з метою зґвалтування її іншою особою, повинні розглядатися як співвиконавство у цьому злочині. Дії таких співвиконавців визнаються вчиненими групою осіб.

Із копій судових рішень убачається, що ОСОБА_4, діючи єдиним умислом із ОСОБА_1, застосовував фізичне насильство до потерпілої: допомагав подолати опір з боку ОСОБА_5, тримаючи її за кисті рук та закриваючи рота долонею своєї руки, утримував потерпілу на дивані, а також порадами та вказівками сприяв ОСОБА_1 зґвалтувати потерпілу, здійснюючи при цьому психологічний тиск на неї та фіксуючи дану подію на відеокамеру мобільного телефону. Окрім того, ОСОБА_4 після вчинення злочину з метою привести до тями ОСОБА_5 та знищити сліди злочину обмив потерпілу холодною водою.

Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується із правильними висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності у діях ОСОБА_1 та ОСОБА_4 такої кваліфікуючої ознаки, як вчинення зґвалтування групою осіб.

Окрім того, твердження касаційних скарг захисників та ОСОБА_1 про порушення вимог кримінального процесуального закону при проведенні досудового розслідування, недопустимість окремих доказів, зокрема відеофайлів на мобільному телефоні «Prestigio» аналогічні тим, які висловлювались в суді апеляційної інстанції і були ретельно перевірені, а висновки суду про голослівність цих доводів сторони захисту належним чином обґрунтовані.

Зокрема, із ухвали убачається, що мобільний телефон «Prestigio» був добровільно наданий ОСОБА_4 працівникам правоохоронних органів у день вчинення злочину та відразу в порядку статей 223, 237 КПК України був переглянутий відеозапис зґвалтування ОСОБА_5 із послідуючим його копіюванням на оптичний диск. Після цього телефон було поміщено в поліетиленовий пакет та опечатано. Даний пакунок було відкрито лише у суді першої інстанції. Тобто, як зазначено в ухвалі, будь-який сторонній доступ до зазначеного відеозапису був відсутній. Окрім того, із ухвали видно, що апеляційний суд під час судового слідства, дійшов висновку про ідентичність відеозапису на вказаному мобільному телефоні, який був вилучений працівниками правоохоронних органів, із тим, який досліджувався як судами першої, так і апеляційної інстанцій. В ході перегляду відеозапису в суді апеляційної інстанції будь-яких зауважень щодо його монтажу від учасників процесу не надходило.

У суду касаційної інстанції немає підстав не довіряти даним висновкам суду апеляційної інстанції, а переконливих доводів, щодо монтажу зазначеного відеозапису зґвалтування потерпілої, касаційні скарги не містять.

Інших аргументів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційних скаргах не наведено.

Твердження ОСОБА_3 про невідповідність призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості є голослівними.

Із наданої копій ухвали убачається, що судом апеляційної інстанції при пом'якшенні ОСОБА_4 покарання, призначеного судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України ураховано тяжкість вчиненого ним злочину, дані про його особу, а також обставини, що обтяжують та пом'якшують покарання.

При цьому, посилання ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_4 після вчинення зґвалтування ОСОБА_5, надавав їй допомогу, шляхом обливання холодною водою у ванній кімнаті, а не змивав сліди злочину, суперечить фактичним обставинам провадження, встановлених судом та детально викладених у вироку.

Інших обставин, які могли б бути підставою для пом'якшення призначеного ОСОБА_4 покарання у касаційній скарзі ОСОБА_3 не наведено.

Висновки суду апеляційної інстанції належним чином мотивовані, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційних скаргах, наданих копій судових рішень убачається, що підстави для їх задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити.

Виходячи з викладеного, керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами засудженого ОСОБА_1, захисників ОСОБА_2, ОСОБА_3 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 15 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 24 листопада 2014 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8