ВИРОК
Іменем України
Дата документу 23.02.2015
23 лютого 2015 року Октябрський районний суд м. Полтави в складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
04.07.2012 року Київським районним судом м. Полтави за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 122 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
за ч. 2 ст. 185 КК України,
03 червня 2014 року близько 20.00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи на перехресті вулиць Автобазівська та Фрунзе у м. Полтаві, таємно, шляхом вільного доступу викрав у ОСОБА_4 мобільний телефон марки «Donod 805+» вартістю 183 гривні з сім-картою мобільного оператора МТС та грошами на рахунку в сумі 15 гривень, а також барсетку темно-зеленого кольору вартістю 50 гривень, в якій знаходилися грошові кошти в сумі 1500 гривень, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, водійське посвідчення ВІВ № НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , чим спричинив потерпілому ОСОБА_4 матеріальний збиток на загальну суму 1748 гривень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав частково. У суді пояснив, що 03.06.2014 року ввечері він відпочивав у компанії своїх знайомих, серед яких були ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та вживали спиртні напої. Потім вся ця компанія після відпочинку в «Шашличній» біля траси Київ-Харків, йшла пішки у сторону центра міста по вул. Фрунзе. Біля підземного переходу Лакатош Ян зустрів знайомого ОСОБА_4 та завдав йому удар. В цей час він відійшов у туалет, і в метрах 20 від місця сутички у кущах побачив барсетку. Він взяв з барсетки гроші та телефон, який лежав поряд з барсеткою. Вказані речі він забрав та перейшов на протилежний бік вулиці. Потім він приєднався до друзів на іншій стороні дороги. Гроші витратив на власні потреби. Потім, коли його затримали, він видав добровільно телефон. Вважає, що барсетку хтось забув, тому він не вчиняв крадіжки.
Попри часткове визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 185 КК України доведена зібраними по справі та дослідженими у суді доказами.
Потерпілий ОСОБА_4 в суді показав, що 03.06.2014 року ввечері разом із товаришем повертався з роботи, був напідпитку. Він отримав заробітну плату у розмірі 1500 грн., ці гроші знаходилися в барсетці. Разом із товаришем зупинився біля підземного переходу, поклав мобільний телефон на парапет, а барсетку поставив біля себе. У цей час до них підійшла компанія, серед якої був раніше знайомий йому ОСОБА_10 . Останній вдарив його в обличчя, від чого він впав та прикрив обличчя. Товариш стояв поряд. Через деякий час він підвівся, компанії вже не було. З приводу зникнення мобільного телефону та барсетки він звернувся до міліції з заявою. Йому пізніше повернули барсетку та документи, що були у барсетці. Як йому повідомили, ці речі у кущах знайшла інша особа. Мобільний телефон йому потім також повернули.
Свідок ОСОБА_12 у суді показав, що 03.06.2014 рокувін разом зі своїм знайомим ОСОБА_4 по вул. Фрунзе після роботи стояли, розмовляли та випивали спиртні напої. Поряд проходила якась компанія хлопців та дівчат. Один із чоловіків впізнав потерпілого, підійшов до нього та вдарив у обличчя. Від удару потерпілий впав. Свідок перелякався та свояв осторонь, як зникли речі потерпілого пояснити не може. Після того як сутичка закінчилася, ОСОБА_4 виявив, що у нього зникла барсетка з документами, яка знаходилася поряд з ним до початку бійки, та мобільний телефон. При цьому, свідок зазначив, що все відбувалося практично на тому ж місця, де вони стояли до цього. З приводу зникнення речей вони звернулися до найближчого відділку міліції з повідомленням про вчинення злочину.
Свідок ОСОБА_13 в суді показала, що 03.06.2014 року ввечері у компанії разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , її подругою ОСОБА_15 , після відпочинку в «Шашличній» біля траси Київ-Харків йшли по вул. Фрунзе. Біля підземного переходу ОСОБА_14 підійшов до потерпілого та вдарив останнього, від чого той впав. Вона намагалася відтягнути ОСОБА_14 від потерпілого. ОСОБА_6 весь час перебував з ними та нікуди не відлучався. Свідок зазначила, що їх компанія перебувала у нетверезому стані. Після цього вони по підземному переходу перейшли дорогу, в магазині скупилися, та на таксі поїхали додому.
Допитаний судом свідок ОСОБА_14 підтвердив, що знає потерпілого, та пояснив, що ввечері 03.06.2014 року він разом з ОСОБА_6 , двома дівчатами та ще чоловіком на ім`я ОСОБА_16 йшли від «МакДональдза» по вул. Фрунзе до підземного переходу, неподалік від якого побачив потерпілого разом з іншим чоловіком. Ті сиділи на імпровізованому «столу» на якихось плитах та випивали. Потерпілий до нього підійшов, у них була словесна перепалка, в результаті якої він ударив потерпілого, той продовжив стояти та свідомості не втрачав. Під час цих подій він не бачив, де перебував ОСОБА_17 . Коли він разом з іншими товаришами перейшов вулицю Фрунзе по підземному переходу, ОСОБА_17 до них приєднався, де той був йому невідомо. Після цього вони зайшли до магазину купили цигарок, випивку, взяли таксі. У ОСОБА_17 були гроші, їх походження він не знає.
Суд критично оцінює показання ОСОБА_14 в частині того, що потерпілий підійшов до нього, а обвинувачений кудись відлучався, а потім приєднався до всієї компанії, оскільки ці показання спростовуються показаннями потерпілого, свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які вказували на те, що саме ОСОБА_14 підійшов до потерпілого, де і відбулася між ними сутичка.
Свідок ОСОБА_15 підтвердила, що 03.06.2014 року відпочивала в компанії разом із ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , який по вул. Фрунзе біля підземного переходу розмовляв зі своїм знайомим. Свідком вказаних подій вона не була, оскільки в цей час розмовляла по телефону.
Відповідно до заяви ОСОБА_18 від 14.06.2014 та протоколу огляду від 14.06.2014 р. останній добровільно видав працівникам міліції сумку з речами, яку він виявив близько тижня тому біля 22-го заводу у м. Полтаві. У сумці знаходилися записник, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_7 , довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, водійське посвідчення ВІВ № НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 210 (а. с. 132, 133).
Відповідно до заяви ОСОБА_6 та протоколу огляду від 14.06.2014 року останній добровільно видав працівникам міліції мобільний телефон марки «Donod 805+», ІМЕІ НОМЕР_3 (а. с. 134, 135).
Довідкою, виданою фізичною особою-підприємцем ОСОБА_19 від 10.07.2014 р. за № 3, підтверджується те, що ОСОБА_4 03.06.2014 р. була видана заробітна плата за травень 2014 року в сумі 1500 грн (а. с. 136).
Згідно висновку про вартість майна № 1706/7 від 17.06.2014 року вартість мобільного телефону марки «Donod 805+», ІМЕІ НОМЕР_3 , становить 183,10 грн (а. с. 138-149).
Оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Показання ОСОБА_6 про часткове визнання вини, а саме про відсутність умислу на заволодіння чужим майном, є обраною лінією захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне та спростовується викладеними доказами, які були досліджені судом. Зокрема показаннями потерпілого ОСОБА_4 стосовно того, що барсетка та мобільний телефон знаходилися поряд з ним. Ці показання співвідносяться з показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_20 та іншими матеріалами справи.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України знайшла своє підтвердження у суді, оскільки встановлено, що він вчинив повторно таємне викрадення чужого майна.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння .
При призначенні покарання суд виходить із загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, та враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, конкретні обставини справи, особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, має невідбуте покарання за попереднім вироком.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті.
Суд враховує, що злочин за цим вироком ОСОБА_6 вчинив, маючи невідбуте покарання за попереднім вироком, у період іспитового строку, а тому покарання йому має бути призначене з урахуванням правил, передбачених ст. 71 КК України.
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,
засудив:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави від 04.07.2012 року строком 6 місяців, призначивши остаточне покарання 4 роки 6 місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили обрати тримання під вартою,
Початок строку відбуття покарання рахувати з 23.02.2015 року.
Речові докази, які передані під зберігальну розписку потерпілому, вважати повернутими (а. с. 150-155).
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СуддяОСОБА_1