Дата документу Справа № 321/1560/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/83/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 345 ч. 2 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянула в м. Запоріжжя у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні, на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Чорноземне, Токмацького району, Запорізької області, українки, громадянки України, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Чорноземне, Токмацького району, Запорізької області, українки, громадянки України,

ВСТАНОВИЛА:
вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2014 року затверджено угоду про примирення від 26.09.2014 року між потерпілим ОСОБА_9 та обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та засуджено:

ОСОБА_7 за ч.2 ст.345 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України;

ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 345 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України.

Вироком вирішена доля речових доказів у порядку ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду, 30.07.2014 року, біля 16 годині 30 хвилин, знаходячись на проїжджій частині, напроти складських приміщень, розташованих по АДРЕСА_1 , старший інспектор відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування Михайлівського району ГУМВС капітан міліції ОСОБА_9 , перебуваючи відповідно до розстановки нарядів дорожньо-патрульної служби станом на 30.07.2014 року на маршруті № 1, 2, 3, з метою припинення адміністративного правопорушення, зупинив автомобіль марки ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Після зупинки, на території складського приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , із зазначеного транспортного засобу вийшли незадоволені діями працівника міліції, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В подальшому, в процесі розвитку конфлікту, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи разом з ОСОБА_8 , без попередньої змови між собою, умисно, нанесла декілька ударів руками по обличчю та шиї, а також декілька ударів ногами в область паху та нижніх кінцівок старшому інспектору відділення державної автомобільної інспекції обслуговування Михайлівського району ГУМВС капітану міліції ОСОБА_9 , заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі, садна на шиї, синця на колінці та нижній кінцівці, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у провадженні, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та кваліфікацію їх дій, вважає, що вирок суду першої інстанції щодо останніх є таким, що не відповідає вимогам КПК України та підлягає зміні у мотивувальній частині.

Вказує, що на відміну від обвинувального акту, ані в мотивувальній частині, ані в іншій частині вироку формулювання обвинувачення судом не розписано, як наслідок кваліфікуючі ознаки вчиненого кримінального правопорушення щодо кожного обвинуваченого не зазначені.

Відповідно до Кримінального кодексу України ч. 2 ст. 345 КК України містить у собі кілька кваліфікуючих ознак об`єктивної сторони, а саме умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. У вказаному вироку суд першої інстанції не конкретизував ці ознаки відносно кожного обвинуваченого, а тому не можливо зрозуміти у чому ж саме обвинувачувалась особа та за які саме дії вона засуджена.

У зв`язку з викладеним, прокурор просить вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2014 року щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 змінити, зазначивши у мотивувальній частині вироку: ОСОБА_7 визнати винною за ч. 2 ст. 345 КК України в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків; ОСОБА_8 визнати винною за ч. 2 ст. 345 КК України в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши кримінальне провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю, а апеляційна скарга поверненню прокурору, який брав участь у провадженні, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК України обсяг оскарження вироку суду першої інстанції на підставі угоди між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим є обмеженим. Прокурор має право оскаржити вирок, винесений на підставі угоди про визнання винуватості виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Виходячи з вимог частини 3 статті 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до правопорушень середньої тяжкості.

Таким чином, угода про примирення між потерпілим та обвинуваченими була укладена у кримінальному провадженні, по якому останні засуджені за вчинення злочину середньої тяжкості ч. 2 ст. 345 КК України, що узгоджується з положеннями ч.3 ст.469 КПК України.

За таких обставин, підстав для задоволення скарги немає, оскільки, прокурором порушено вимоги п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК України, а саме: він не є суб`єктом апеляційного оскарження вироку суду першої інстанції на підставі угоди між обвинуваченими та потерпілим, при відсутності порушень частини 3 ст. 469 КПК України.

Керуючись ст. 394 КПК України колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у провадженні на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 закрити.

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні повернути останньому.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4