Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/250/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 122 (102) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.03.2015 року м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесеного 25 червня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000282 стосовно ОСОБА_7 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції, потерпілого ОСОБА_8 на вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, одруженого, пенсіонера, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч.1 ст. 122 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки. Згідно ст. 76 КК України ОСОБА_7 зобов`язано періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію та повідомляти кримінально - виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Постановлено про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави 1179,39 грн. судових витрат по кримінальному провадженню за проведення судових експертиз.

На користь потерпілого ОСОБА_8 з ОСОБА_7 стягнуто 5945,56 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної та 30000,00 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
Суд визнав винним та засудив ОСОБА_7 за умисне спричинення потерпілому ОСОБА_8 тілесного ушкоджень середньої тяжкості при слідуючих обставинах.

Так, 24 червня 2014 року, близько 19.00 год. ОСОБА_7 перебував у власному домоволодінні, розташованого за адресою АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_9 та онукою ОСОБА_10 , яка гостила у нього.

В цей час до ОСОБА_7 приїхала його невістка ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , для того щоб забрати свою дочку додому.

Оскільки ОСОБА_7 не погодився віддати дитину без дозволу свого сина ОСОБА_13 , між ним та ОСОБА_11 виникла сварка, в ході якої, з метою завадити намірам останньої, ОСОБА_7 взяв з будинку рушницю марки ТОЗ-34, 12 калібру, яку він зберігав без передбаченого законом дозволу та вийшов на подвір`я.

Після чого ОСОБА_7 , тримаючи рушницю в руках, з метою залякування присутніх, розраховуючи, що рушниця не заряджена патронами, але не переконавшись у цьому, рушив до калитки, біля якої стояв ОСОБА_8 .

Побачивши в руках ОСОБА_7 рушницю, ОСОБА_8 зачинив калитку і тримаючи її руками, не давав можливості ОСОБА_7 вийти на вулицю.

Останній, усвідомлюючи, що рушниця перебуває в справному стані та не переконавшись, що вона не споряджена патронами, намагаючись відчинити калитку, скерував ствол рушниці в бік калитки, умисно здійснив постріл та влучив в потерпілого ОСОБА_8 , спричинивши останньому вогнепальне порання лівого передпліччя, в результаті чого потерпілому було заподіяно тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 917 від 18 серпня 2014 року відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, більше ніж на 21 день.

Не погоджуючись з даними вироком, прокурор ОСОБА_14 , який приймав участь в розгляді справи, звернувся з апеляційною скаргою про його скасування та направлення справи на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

В якості обґрунтування зазначає про те, що не оспорює фактичних обставин справи, юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , вид та міру призначеного йому покарання, однак з посиланням на ст.ст. 129, 409 та 411 КПК України, п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» стверджує про те, що при визначенні розміру моральної шкоди, судом першої інстанції не враховано, що останній переніс тяжку операцію, продовжує хворіти, потребує лікування, втратив роботу, внаслідок травми не може працювати по спеціальності і звільнений з роботи, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, отримав 3 групу інвалідності, а тому з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілого ОСОБА_8 , які на думку прокурора носять тривалий характер, на користь потерпілого ОСОБА_8 , районному суду слід було стягнути 300000, 00 грн., в якості компенсації завданої моральної шкоди.

Крім того вказує, про те, що ОСОБА_7 при призначенні покарання судом безпідставно та не вмотивовано враховано таку пом`якшуючу обставину як вчинення злочину особою похилого віку, вступна частина вироку не відповідає вимогам ст.374 КПК України, оскільки суд в своєму рішенні не зазначив учасника судового провадження захисника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_15 , а в резолютивній частині вказав, що копія вироку вручається засудженим негайно, при тому, що в справі є лише один засуджений.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 також просить скасувати вирок районного суду, а справу направити на новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що вирок суду ухвалений з порушенням вимог процесуального законодавства при неповному та необ`єктивному з`ясуванні особи обвинуваченого ОСОБА_7 , внаслідок чого останньому призначено занадто м`яке покарання, що вплинуло на законність та обгрунтованість рішення суду.

Крім того, зазначає про те, що під час досудового розслідування слідчий та прокурор не належно виконували свої професійні службові обов`язки, допустили неповноту у з`ясуванні обставин справи, що призвело до неправильної кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст. 122 КК України.

Під час судового розгляду ним представлені додаткові матеріали, які на його думку свідчать про нові обставини і давали прокурору право та підстави змінити пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні більш тяжкого кримінального правопорушення.

Однак прокурор, який підтримав обвинувачення в суді самоусунувся від виконання своїх професійних обов`язків, а доказування обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення переклав на потерпілого.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 стверджує про те, що надання йому згідно довідки МСЕК від 24 листопада 2014 року третьої групи інвалідності, свідчить про наявність у нього стійкої втрати працездатності, а тому експертним шляхом слід встановити лише процент її втрати, у зв`язку з чим під час розгляду справи в суді першої інстанції ним заявлялось відповідне клопотання про проведення повторної судово-медичної експертизи, у задоволенні якого судом безпідставно та необґрунтовано відмовлено.

Також зазначає, про те, що під час досудового розслідування слідчим та прокурором не враховано, що ОСОБА_7 на момент вчинення кримінального правопорушення перебував в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також протиправною поведінкою самого обвинуваченого.

Наведені обставини, на думку ОСОБА_8 не були враховані судом при призначенні ОСОБА_7 покарання.

В запереченнях захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_16 просить відмовити прокурору та потерпілому в задоволенні апеляційних скарг, а вирок суду першої інстанції залишити без змін, вказуючи на те, що дії його підзахисного ОСОБА_7 , з урахуванням висновку судово-медичної експертизи № 917 від 18.08.2014 року правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну втрату працездатності, менш, як на одну третину, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 грунтується на сукупності зібраних, взаємоузгоджених між собою та досліджених судом доказах, яким суд дав належну та об`єктивну оцінку.

Сторона захисту вважає, що ОСОБА_7 призначено справедливе покарання, з урахуванням всіх обставин справи, в тому числі й тих, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, розмір грошової компенсації за спричинену потерпілому моральну шкоду визначений судом з урахуванням принципів розумності та виваженості.

Не зазначення у вступній частині вироку адвоката ОСОБА_15 як учасника судового провадження, від послуг якого ОСОБА_7 під час розгляду справи відмовився та неточність в резолютивній, в частині вручення копії вироку, на думку адвоката слід розцінювати як формальні та такі, що не є істотним порушенням кримінального процесуального закону і не можуть бути підставою для зміни або скасування вироку суду.

Доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_8 про те, що вирок районного суду ухвалено з порушенням вимог кримінального процесуального закону при неповному та необ`єктивному з`ясуванні обставин справи, на думку захисника обвинуваченого ОСОБА_7 є надуманими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки правильність кваліфікації ОСОБА_7 за ч.1 ст. 122 КК України обґрунтовується, в тому числі висновком судово-медичної експертизи та характером тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Крім того, адвокат зазначає про те, що судом першої інстанції цілком законно та обгрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_8 про проведення повторної судово-медичної експертизи, оскільки таке клопотання не відповідало вимогам ст. 323 КПК, яка не містись положення про можливість проведення повторної експертизи, а рівень втрати працездатності можливо встановити лише за результатами комісійної експертизи після закінчення ОСОБА_8 лікування, що підтвердив експерт в судовому засіданні.

В запереченнях захисник ОСОБА_7 також вказує про те, що будь-яких достовірних та належних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушенняв стані алкогольного сп`яніння не здобуто, а тому доводи апеляційної скарги потерпілого і в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Таким чином, на думку сторони захисту вирок суду стосовно ОСОБА_7 ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні обставин справи, з дотримання принципів змагальності та законності кримінального судочинства.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав повністю, просив суд її задовольнити і крім обставин, викладених в скарзі, в дебатах зазначив, про те, що в оскаржуваному вироку суду не розкрита та неконкретизована суб`єктивна сторона вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а тому вирок суду першої інстанції, на його думку слід скасувати, в тому числі, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримав свою та апеляційну скарги прокурора, просив суд їх задовольнити, з посиланням на ст.ст. 242, 332 КПК України наполягав на призначенні та проведенні повторної судово - медичної експертизи для визначення ступеню тяжкості отриманих ним в результаті вогнепального поранення тілесних ушкоджень, за ознаками втрати органом його функцій або розладу здоров`я, поєднаного зі стійкою втратою працездатності, з урахуванням довідки МСЕК.

Після роз`яснення судом положень ст. ст. 337, 404 КПК України, порядку та підстав для проведення повторних експертиз, а також необхідність представлення відповідної медичної документації, потерпілий ОСОБА_8 зазначив про те, що 30 000, 00 грн. присуджених за вироком суду достатньо йому для продовження лікування, після чого він планує звернутися до ОСОБА_7 з цивільним позовом.

Обвинувачений ОСОБА_7 в дебатах заперечував проти задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого, просив вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Зокрема зазначив, про те, що обставини, викладені у вироку суду не оспорює, свою вину визнає, розкаюється, готовий відшкодувати потерпілому ОСОБА_8 матеріальні збитки та моральну шкоду, після набрання вироку суду законної сили.

Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, потерпілого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги прокурора та потерпілого задоволенню не підлягають за таких підстав.

З об`єктивної сторони умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження характеризується діянням (дією або бездіяльністю), наслідками у вигляді середньої тяжкості тілесного ушкодження та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками.

Як випливає з ч. 1 ст. 122 КК України, умисним середньої тяжкості тілесним ушкодженням визнається умисне тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121, але при цьому є таким, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції діяв в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ), а викладені у вироку висновки суду про винуватість ОСОБА_7 в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну втрату працездатності, менш, як на одну третину є правильними і такими, що відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, достовірність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду.

Зокрема вони підтверджуються показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні не заперечував того, що саме він наніс потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження, вистріливши в його напрямку через калитку з мисливської рушниці, даними протоколів огляду місця події, слідчих експериментів, під час проведення яких обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_8 вказували на обставини, при яких останній отримав тілесні ушкодження, а також час, місце і спосіб вчинення даного кримінального правопорушення, показаннями ряду вказаних у вироку свідків, даними висновків численних експертиз, в тому числі судово - медичних № 917 від 18 серпня 2014 року та № 928/917 від 19 серпня 2014 року про характер і локалізацію заподіяних потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, матеріалами огляду речових доказів, а також протоколами проведення інших слідчих дій.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час досудового розслідування і в судовому засіданні не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 , як і на правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст. 122 КК України.

Висновки суду грунтуються на достатніх і допустимих доказах, в тому числі й матеріалах судово-медичних експертиз про те, що у потерпілого ОСОБА_8 згідно представленої медичної документації мались ушкодження у виді дробового вогнепального поранення лівого передпліччя, з наявністю ран і переломів верхньої і середньої третини діафіза і багатоуламкового перелому нижньої третини діафіза лівої променевої кістки з наявністю в м`яких тканинах сторонніх металевих предметів, а також пошкодження лівого ліктьового нерва на рівні передпліччя, гематоми верхнього повіку лівого ока, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я, більше ніж на 21 день ( т.2 а.с. 131-133, 139-141 ).

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 суд ретельно перевіряв його, аналогічні тим, що викладені прокурором у його апеляційній скарзі, про те, що ОСОБА_8 в результаті вогнепального поранення переніс тяжку операцію, продовжує хворіти і потребує лікування в подальшому, втратив роботу, визначив розмір матеріальної шкоди з урахуванням вимог розумності, справедливості та майнового стану обвинуваченого, з чим фактично погодився ОСОБА_8 під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, зазначивши, що 30000,00 грн., в якості компенсації завданої моральної шкоди, які підлягають стягненню за вироком суду на його користь достатньо йому для того щоб продовжити лікування.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що суд правильно і цілком обґрунтовано взяв за основу вироку також дані висновку судово-медичної експертизи № 917 від 18 серпня 2014 року, допитав в судовому засіданні експерта ОСОБА_17 , яка підтвердила, що її висновки ґрунтуються на даних медичної документації, підстав вважати, що у ОСОБА_8 мались тяжкі тілесні ушкодження у неї не було, а стійку втрату працездатності з її слів можливо встановити в строк не менше ніж 6-9 місяців після отримання тілесних ушкоджень, шляхом проведення комісійноїекспертизи.

Досліджуючи мотив злочинних дій ОСОБА_7 , суд обґрунтовано дійшов до висновку про те, що тілесні ушкодження спричинені потерпілому ОСОБА_8 внаслідок умисних дій ОСОБА_7 , який усвідомлював про те, що мисливська рушниця знаходиться в справному стані і здійснив постріл в напрямку потерпілого.

Матеріали кримінального провадження, свідчать про те, що за результатами проведення слідчих експериментів з підозрюваним ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , слідчим Новомиргородського РВ УМВС ОСОБА_18 для встановлення ступеню тяжкості отриманих потерпілим ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, 28 липня 2014 року призначено повторну судово-медичну експертизу ( т.2 а.с. 134), а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про неповноту досудового розслідування та самоусунення прокурора від підтримання обвинувачення в суді є безпідставними.

Також слід зазначити про те, що після відкриття слідчим та надання можливості ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, потерпілий ОСОБА_8 та його представник не повідомили про наявність будь-яких речових доказів, документів або копій з них, які б спростовували результати досудового розслідування (ст.ст. 22, 290 КПК України) та підтверджували наявність у ОСОБА_8 інших тілесних ушкоджень та їх ступінь, ніж тих, які встановлені експертним шляхом ( т.2 а.с. 274-275), а довідка МСЕК про надання ОСОБА_8 3 групи інвалідності видана 24 листопада 2014 року, при тому, що обвинувальний акт затверджений прокурором 15 вересня 2014 року та 16 вересня 2014 року з реєстром матеріалів досудового розслідування та позовною завою потерпілого ОСОБА_8 направлений в суд на розгляд ( т.1 а.с.4-21).

При цьому, ОСОБА_8 під час досудового розслідування рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, в тому числі постанову начальника СВ Новомиргородського РВ УМВС України в Кіровоградській області ОСОБА_18 від 08 серпня 2014 року про відмову в задоволенні клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи (т.2 а.с. 238-239) та постанову від 12 вересня 2014 року про перекваліфікацію дій підозрюваного ОСОБА_7 з ч.2 ст. 15, ст.115 ч.1 КК України на ч.1 ст. 122 КК України (т.2 а.с. 258, 260-262) в порядку та строки, передбачених ст.ст. 303, 304 КПК України не оскаржував і матеріали кримінального провадження таких даних не містять.

У своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 , в основному акцентує увагу на присвоєння йому 3 групи інвалідності і як наслідок постійної втрати ним працездатності, яка на його думку повинна бути визначена шляхом проведення повторної судово-медичної експертизи в даному кримінальному провадженні.

Однак, згідно довідки МСЕК - ОСОБА_8 встановлено лише тимчасову непрацездатністьпо загальному захворюванню до листопада 2015 року, яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи.

При цьому стійка (тривала) втрата працездатності встановлюється медико-соціальними експертними комісіями Міністерства охорони здоров`я, а експертиза тривалої або стійкої втрати працездатності здійснюється медико-соціальними експертними комісіями, які встановлюють ступінь та причину інвалідності.

Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України постановою від 4 квітня 1994 р. № 221.

Так, у медико-соціальних експертних комісіях (МСЕК) проходять огляд громадяни, які частково чи повністю втратили здоров`я внаслідок захворювання, травм та уроджених дефектів, що обмежують їх життєдіяльність, а також особи, які за чинним законодавством мають право на соціальну допомогу, з метою виявлення компенсаторно-адаптаційних можливостей особи для реалізації заходів реабілітації та адаптації інвалідів.

Крім того, відповідно до частини першої статті 69 Основ законодавства України про охорону здоров`я і з метою встановлення єдиного порядку організації та проведення експертизи тимчасової непрацездатності наказом Міністерства охорони здоров`я України від 9 квітня 2008 р. № 189, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 4 липня 2008 р. за № 589/15280, затверджено Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, яке застосовується при визначенні тимчасової непрацездатності, а саме встановлення у працівників факту тимчасової непрацездатності та визначення її термінів, надання рекомендацій про відповідні умови праці для хворих, які не мають групи інвалідності, але потребують тимчасово чи постійно особливих умов праці за станом здоров`я.

У п.п. 10 та 11 постанови № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» Пленум Верховного Суду України регламентує, що первинною є експертиза, при проведенні якої об`єкт досліджується вперше.
Додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку
первинної експертизи, коли з`ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо.
Висновок визнається неповним, коли експерт дослідив не всі подані йому об`єкти чи не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання.
Неясним вважається висновок, який нечітко викладений або має невизначений, неконкретний характер.
В ухвалі про призначення додаткової експертизи суду необхідно
зазначати, які висновки експерта суд вважає неповними чи неясними
або які обставини зумовили необхідність розширення експертного дослідження.
Проведення додаткової експертизи може бути доручено тому самому або іншому експертові.
У випадках, коли виникає необхідність провести дослідження нових об`єктів або щодо інших обставин справи, суд призначає нову експертизу, яка не є додатковою.
Повторна експертиза призначається, коли є сумніви управильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обгрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.
Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб.
В даному випадку, наявність або відсутність у ОСОБА_8 стійкої втрати працездатності не було предметом експертного дослідження, а 3 групу інвалідності ОСОБА_8 отримав в той час як справа знаходилась на завершальній стадії судового розгляду.

Отже, клопотання ОСОБА_8 про призначення повторної судово- медичної експертизи, після допиту в судовому засіданні експерта ОСОБА_17 не відповідало вимогам кримінально-процесуального закону, а тому в задоволенні даного клопотання ОСОБА_8 було відмовлено законно та обґрунтовано, з постановлення ухвали.

При призначенні ОСОБА_7 міри покарання, суд відповідно до ст. 65 КК України врахував як ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, так і дані про його особу, те, що він до кримінальної відповідальності притягується вперше, на обліку у лікаря нарколога або психіатра не перебуває, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, вибачився та частково відшкодував потерпілому матеріальну шкоду.

Обставиною, яка пом`якшує ОСОБА_7 покарання суд визнав вчинення ним кримінального правопорушення у похилому віці ( ч.2 ст. 65 КК України ).

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги прокурора, про те, що суд при призначенні покарання врахував похилий вік ОСОБА_7 , однак належним чином не мотивував своє рішення, колегія суддів вважає не безпідставними, оскільки практика Верховного Суду України вказує на те, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Разом з цим слід відмити, що прокурор по суті оспорює вирок суду першої інстанції лише в частині стягнення розміру моральної шкоди та формальних неточностей резолютивної частини, що можливо усунути шляхом зміни вироку ( п.3 ч.1 ст. 408 КПК України), а не його скасування з призначенням нового, про що заявлено прокурором в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особам.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
В даному випадку суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на 2 роки.

Вид та міра покарання ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється, а тому підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання занадто м`яким або суворим, колегія суддів не вбачає, разом з цим погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , який в судових дебатах та в останньому слові під час перегляду справи судом апеляційної інстанції пояснив, що повністю визнаєсвою вину, розкаюється, вибачився перед потерпілим, частково відшкодував і в подальшому готовий відшкодувати завдані ним збитки, можливо і без ізоляції ОСОБА_7 від суспільства.

Призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Факт перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння під час спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не встановлений і матеріали кримінального провадження таких даних не містять, а тому доводи потерпілого ОСОБА_8 , викладені в апеляційній скарзі, в тому числі щодо необ`єктивності та неповноти у з`ясуванні судом фактичних обставин справи та дослідженні доказів, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції не знайшла.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407,418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції та потерпілого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 грудня 2014 року стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст. 122 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4