Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,

суддів ОСОБА_9, ОСОБА_10

з участю

прокурора ОСОБА_11

захисників ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 17 лютого 2015 року кримінальну справу за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_3 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 01 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2013 року.

Вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 01 липня 2013 року

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, такого, що не має судимості, засуджено

· за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

· за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією всього майна.

На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, остаточно ОСОБА_3 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_4 349220 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 84333 грн.у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2013 року вирок суду щодо ОСОБА_3 залишено без зміни.

ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за те, що він наприкінці березня 2010 року, в денний час, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1, з метою незаконного заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_4, пообіцявши останньому реалізувати супутникові ресивери «Ортон 4100» в кількості 1838 одиниць та повернути виручені за них гроші, отримав від ОСОБА_4 вказаний товар та обернув його на свою користь, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на суму 310 080 грн.

Крім того, наприкінці квітня 2010 року ОСОБА_3, знаходячись на місці № 1295 господарського майданчику № 7 ТЦ «Барабашово» у м. Харкові, з метою незаконного заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою потерпілої ОСОБА_6, запропонував останній купити в нього 2000 одиниць супутникових ресиверів, реально передавши їй 1440 одиниць, та отримав від ОСОБА_7 38 000 доларів США за 2000 одиниць ресиверів.

Проте інші 560 ресиверів їй не передав, а суму за них у розмірі 10 640 доларів США (84 333,70 грн) повторно обернув на свою користь, чим завдав матеріального збитку ОСОБА_5 на суму 84 333,70 грн.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_3 просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення, а справу закрити за відсутністю в його діях складу злочину, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на однобічність досудового та судового слідства, на порушення вимог кримінального та кримінально-процесуального закону. Вказує, що він супутникових ресиверів не отримував і нікому їх не реалізовував. Крім того, зазначає, що потерпілий ОСОБА_4 договору про поставку супутникових ресиверів із ТОВ «Лактан» не заключав, а судом не доведена його причетність до реалізації цього товару. Також зазначає про неправильну оцінку вартості супутникового ресиверу.

Заслухавши доповідача, доводи захисників засудженого на підтримку поданої останнім касаційної скарги з підстав, викладених у ній, надавши при цьому більш ретельне її обґрунтування, заперечення прокурора, який вважав постановлені стосовно ОСОБА_3 судові рішення законним та обґрунтованими, перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга засудженого ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 323 КПК України суд, постановляючи вирок, у якому визнає особу винною у злочині, повинен сформулювати обвинувачення у злочині, яке було пред'явлено засудженому і винність у якому вважає доведеною, зазначити місце, час, спосіб вчинення та наслідки злочину, обґрунтувати мотив злочину та форму вини, навести докази, якими підтверджується це обвинувачення.

Посилаючись у вироку в обґрунтування своїх висновків на докази по справі, суд має зазначити джерело доказу, фактичні дані, що містяться у ньому і стосуються доказуваної обставини, а також вказати, які обставини тими чи іншими доказами спростовуються або підтверджуються.

Остаточну оцінку доказам суд дає з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 124 КПК України.

Висновки суду щодо оцінки доказів повинні бути викладенні в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви в їх достовірності.

Ці вимоги закону судом дотримані не були.

Згідно зі ст. 275 КПК України суд розглядає справу в межах пред'явленого обвинувачення. Відповідно до змісту статей 132, 223 КПК України документи органу досудового слідства, які містять формулювання обвинувачення, повинні відображати всі елементи складу злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Відповідно до постанови про пред'явлення ОСОБА_3 обвинувачення, він двічі за детально викладених обставин вчинив шахрайські дії щодо потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і заволодів їх майном відповідно на суму 490 746 грн та 84 333,7 грн. На підставі проведеної в судовому засіданні судово-товарознавчої експертизи вартість майна, що належало потерпілому ОСОБА_4, зменшено до 310 080 грн.

Зі змісту постанови про пред'явлення ОСОБА_3 обвинувачення убачається, що предметом шахрайських дій останнього були ресивери «Ортон 4100» у кількості 1838 шт., які потерпілий ОСОБА_4 за усним договором постачання отримав від ТОВ «Лактан», а надалі передав їх на реалізацію за спільною домовленістю ОСОБА_3, який, працюючи ОСОБА_4 менеджером з продаж, виступав ініціатором такої угоди.

Ці ж ресивери «Ортон 4100», але вже у кількості 2000 шт. за ціною 19 доларів США за 1 одиницю ОСОБА_3 мав за згодою ОСОБА_4 передати ОСОБА_5, що він і зробив наприкінці квітня 2010 року, передавши зазначені пристрої в меншій кількості (1440 шт) дружині ОСОБА_5 - ОСОБА_6, отримавши у якості оплати 38 000 дол. США, як за повноцінну обговорену партію товару у 2 000 шт. При цьому у постанові про предявлення обвинувачення за цим епізодом вказано, без відповідного обгрунтування, що власником (потерпілим) цих пристроїв є ОСОБА_5, тоді як із пропозицією їх купувати, за версією обвинувачення, ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_6, яка у справі є свідком.

Суд, розглянувши справу, визнав ОСОБА_3 винним у вчиненні злочинів, передбачених частинами 2,4 ст. 191 КК України, які полягають у заволодінні майном потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 шляхом зловживання їх довірою за ознакою повторності, завдавши потерпілим значної матеріальної шкоди.

При цьому, фабула обвинувачення ОСОБА_3, що судом визнана доведеною, аналогічна пред'явленому йому на досудовому слідстві обвинуваченню.

Колегія суддів вважає, що таке формулювання обвинувачення ОСОБА_3, визнане судом доведеним, є неконкретним і мало бути підставою для повернення кримінальної справи на нове розслідування у зв'язку з істотним порушенням кримінально-процесуального закону.

Засуджений ОСОБА_3 як на досудовому слідстві, так і під час судового розгляду справи свою вину не визнавав, категорично заперечував не тільки факт своєї безпосередньої участі у злочинах, які йому ставляться в провину, але й стверджував, що зазначені у вироку пристрої взагалі не існували. Жоден із згаданих у вироку свідків не вказував, що бачив їх наочно. Мова йшла лише про речі в коробках, які надійшли до складу ОСОБА_4 та передавались ОСОБА_6 Відомості щодо оприбуткування та реалізації зазанчених у вироку пристроїв приватними підприємцями ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з урахуванням особливостей їх підприємницької діяльності, не перевірялись.

Таким чином, судові рішення у справі постановлені з істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону, а тому, відповідно до вимог ст. 370 КК України підлягають скасуванню із направленням справи на нове розслідування, під час якого необхідно повно та всебічно дослідити всі обставини справи, належним чином перевірити доводи як потерпілих у справі, так і засудженого і прийняти рішення про подальший рух справи.

Оскільки засуджений ОСОБА_3 на виконання вироку суду був направлений для відбування покарання до місць позбавлення волі, а судові рішення щодо нього скасовані, то він підлягає негайному звільненню з місць позбавлення волі.

На підставі наведеного, керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року, пунктів 11, 15 розділу ХІ, «Перехідних положень» Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 01 липня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2013 року щодо нього скасувати і справу направити на додаткове розслідування.

ОСОБА_3 з місць позбавлення волі звільнити.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення і скарженню не підлягає.

С у д д і

_____________ ______________ _____________

ОСОБА_10 ОСОБА_8 ОСОБА_9