Справа № 442/2543/15-к
Провадження № 1-кп/442/177/2015
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дрогобичі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001285 від 11.06.2014 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Броди Львівської області, українця, громадянина України, безробітного, неодруженого, з середньою освітою, зареєстрованого на АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого: 04.08.2005 року вироком Бродівського районного суду Львівської області за ч.І ст.185 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим терміном на 1 рік; 09.10.2007 року вироком Бродівського районного суду Львівської області за ч.2 ст.289, 69 КК України до покарання у вигляді 1 року З місяців позбавлення волі; 09.09.2010 року вироком Буського районного суду Львівської області за ч.І ст. 122, ч.З ст.185, ст. 395, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, 12.11.2014 року вироком Бродівського районного суду Львівської області за ч.І ст.296 КК України до покарання до 1 місяця арешту завчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що будучи неодноразово судимим за злочини проти власності, 11.06.2014року близько 00 год.25 хв. маючи умисел на заволодіння чужим майном , шляхом обману, повторно, за попередньою змовою з невстановленою досудовим слідством особою, яка телефонувала на стаціонарний телефон потерпілої ОСОБА_6 , повідомила неправдиву інформацію щодо затримання її сина працівниками міліції та вимагала суму в 2000 дол.США за уникнення ним кримінальної відповідальності, умисно шляхом обману заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_6 в сумі 500 дол.США, що в перерахунку на гривні згідно курсу НБУ становить 5815гривень , які остання добровільно йому передала біля свого будинку , що по АДРЕСА_3 .
Також обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 10.10.2014року близько 23год.30 хв. маючи умисел на заволодіння чужим майном , шляхом обману, повторно, за попередньою змовою з невстановленою досудовим слідством особою, яка телефонувала на стаціонарний телефон потерпілої ОСОБА_7 , повідомила неправдиву інформацію щодо затримання її зятя ОСОБА_8 працівниками міліції та вимагала суму в 2000 дол.США за уникнення ним кримінальної відповідальності, умисно шляхом обману заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_7 в сумі 10000 гривень , які остання добровільно йому передала біля свого будинку , що по АДРЕСА_4 .
В судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 свою вину не визнав. Пояснив, що в червні 2014 року перебував в с.Ніверка Івано-Франківської області разом з колишньою співмешканкою ОСОБА_9 20 червня 2014року поїхав в м.Броди Львівської області провідати маму, яка перебувала в лікарні. У село Ніверка повернувся 19 липня 2014року. Перебував там до 7 серпня, викрав гроші у ОСОБА_9 та поїхав в Крим, де був до 11 жовтня 2014року , коли повернувся. В Дрогобичі та Трускавці ніколи не був, жодних злочинів стосовно потерпілих не вчиняв.
Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вина підсудного ОСОБА_5 у вчиненні злочину 11 червня 2014 року відносно потерпілої ОСОБА_6 доведена повністю.
Незважаючи на його заперечення це стверджується наступними доказами.
Так, потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 11 червня 2014 року о 00.20годині їй зателефонувала на стаціонарний телефон невідома особа, назвалась ОСОБА_10 та повідомила про затримання працівниками міліції її сина ОСОБА_11 . Для уникнення останнім відповідальності запропонували заплатити 2 тисячі доларів США. Оскільки вказаної суми у неї не було, погодились на 500доларів, які вона передала особисто обвинуваченому ОСОБА_12 біля її власного будинку, що по АДРЕСА_3 , який під`їхав до будинку машиною.
Відповідно до рапорту Дрогобицького МВ від 11.06.2014р. поступило телефонне повідомлення від ОСОБА_6 про те, що 11.06.2014р. близько 00.45год. зателефонувала невідома особа, повідомила про те, що її син ОСОБА_11 затриманий за бійку та необхідно заплатити кошти в сумі 2000 доларів США. В подальшому ОСОБА_6 передала кошти в сумі 500 дол.США невідомому мужчині (а.с.102)
Протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.06.2014р. стверджується, що потерпіла ОСОБА_6 заявила про вчинення щодо неї кримінального правопорушення та повідомила про обставини вчинення такого, що є аналогічними, зазначеним в рапорті (а.с.104)
Як встановлено з протоколу пред`явлення особи до впізнання по фотознімках (а.с.106-111) від 03.02.2015року потерпіла ОСОБА_6 заявила про впізнання особи на фото №2 по рисах обличчя, по носі та по очах.
Свідок ОСОБА_11 , допитаний в судовому засіданні, повідомив, що потерпіла ОСОБА_6 є його матір`ю. 11 червня 2014року мати йому зателефонувала та розповіла, що передала невідомій особі гроші в сумі 500доларів США за те, щоб він, свідок, уник кримінальної відповідальності , оскільки їй повідомили, що він затриманий працівниками міліції за побиття невідомої особи.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченим ОСОБА_5 проживали разом як сім`я, з 5 по 20 червня 2014року перебували разом в с.Ніверка Івано-Франківської області разом з її матір`ю та бабусею. 20 червня 2014року ОСОБА_12 поїхав в м.Броди відвідати хвору матір, повернувся 19 липня. До 7 серпня проживали разом, а потім обвинувачений ОСОБА_5 зник, викравши у неї телефон і гроші. Є потерпілою в межах іншого кримінального провадження, тому не зацікавлена в дачі завідомо неправдивих показань.
Однак, суд ставить під сумнів пояснення свідка ОСОБА_9 , оскільки, як встановлено з копії вироку Бродівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2014року, ухвалою суду від 19.06.2014р. на досудовому розслідуванні до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці, тобто до 19.08.2014р. Незважаючи на те, що обвинувачений пояснив, що не пам`ятає, чи був присутній при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу, судом встановлено, що згідно вимог ст.ст.179,186, 187 та 194 КПК України таке клопотання розглядається судом за обов`язкової участі підозрюваного та йому особисто під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і т.д. Таким чином, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 не міг перебувати до 20 червня 2014року в с.Ніверка Івано-Франківської області, так як був присутній при розгляді зазначеного клопотання.
Прокурором в судовому засіданні як доказ подано протокол допиту свідка ОСОБА_13 , з якого вбачається , що в червні місяці 2014року її онука свідок ОСОБА_9 приїжджала до неї в с.Ніверка зі своїм співмешканцем ОСОБА_5 , однак чи перебував такий там 11.06.2014р. вона не пам`ятає. Однак суд, не може взяти до уваги зазначений протокол як належний та допустимий доказ, оскільки відповідно до п.12 ст.290 КПК України такий не відкритий стороні захисту, а тому подається суду з порушенням вимог норм кримінально-процесуального закону .
Покликання захисника на відсутність об`єктивної сторони злочину, а саме заволодіння майном шляхом зловживання довірою чи обманом спростовується наступним.
Як вбачається з п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009р. обман(повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.
Судом достовірно встановлено те, що потерпілій ОСОБА_6 невстановленою слідством особою , яка діяла за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_5 , була повідомлена неправдива інформація про затримання її сина ОСОБА_14 за бійку , тому ОСОБА_6 була впевнена в обов`язковості передачі коштів з метою уникнення останнім кримінальної відповідальності, які особисто передала обвинуваченому, про що прямо вказала в судовому засіданні.
За таких обставин, оцінивши у сукупності всі зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що підсудний дійсно 11 червня 2014 року вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) , вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно.
Дії підсудного ОСОБА_5 по даному епізоду кваліфіковано правильно за ч. 2 ст. 190 КК України за кваліфікуючою ознакою повторність у звязку з тим, що він має непогашену судимість за вчинення злочину передбаченого ст. 186 ч. 2 та ст.185 ч.3 КК України.
Крім того, органом досудового слідства ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення в тому, що 10.10.2014року близько 23год.30 хв. повторно, за попередньою змовою з невстановленою досудовим слідством особою, яка телефонувала на стаціонарний телефон потерпілої ОСОБА_7 , повідомила неправдиву інформацію про затримання її зятя ОСОБА_8 працівниками міліції та вимагала суму в 2000 дол.США за уникнення ним кримінальної відповідальності, умисно шляхом обману заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_7 в сумі 10000 гривень , які остання добровільно йому передала біля свого будинку , що по АДРЕСА_4 .
Однак, дослідивши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що з обвинувачення ОСОБА_5 даний епізод слід виключити за недоведеністю його вини з наступних міркувань.
Так, потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що 10 жовтня 2014року близько 23год.30хв. їй зателефонувала на стаціонарний телефон невідома особа, назвалась ОСОБА_10 та повідомила, що її зять ОСОБА_8 затриманий працівниками міліції за побиття невідомої їй особи. Для уникнення останнім відповідальності запропонували заплатити 2 тисячі доларів США. Оскільки такої суми вона не мала, запропонувала 10тисяч гривень, на що ті, що телефонували погодились. Гроші вона передала чоловікові, який під`їхав до її будинку, що по АДРЕСА_4 . Повідомила, що чоловік був високого зросту, на голові був одягнений капюшон, стояв до неї спиною, напівобернений , і, оскільки була темна пора доби, на сто відсотків не впевнена, що це був обвинувачений. Також пояснила, що вважає, що це був ОСОБА_5 , оскільки має дуже подібні руки , до тієї особи, якій передала гроші.
Відповідно до рапорту Дрогобицького МВ від 11.10.2014р. поступило телефонне повідомлення від ОСОБА_7 про те, що 10.10.2014р. близько 23.30год. зателефонувала невідома особа, повідомила про те, що її зять затриманий та необхідно заплатити грошові кошти , які в подальшому ОСОБА_7 передала невідомій особі в сумі 10000 гривень (а.с.113)
Згідно протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.10.2014р. потерпіла ОСОБА_7 заявила про вчинення щодо неї кримінального правопорушення та повідомила про те, що 10.10.2014р. близько 23.30год. невідома особа неподалік будинку по АДРЕСА_4 шахрайським способом заволоділа її коштами в сумі 10тисяч гривень (а.с.162)
Однак зазначені докази свідчать про факт вчинення кримінального правопорушення, але не можуть підтвердити вину у вчиненому обвинуваченого ОСОБА_5 .
Як встановлено з протоколу пред`явлення особи до впізнання по фотознімках (а.с.114-119) від 04.02.2015року потерпіла ОСОБА_7 заявила про впізнання особи на фото №2 по рисах обличчя, по носі та по очах. Однак суд ставить під сумнів зазначений протокол, як належний та допустимий доказ, оскільки допитана безпосередньо в судовому засідання потерпіла ОСОБА_7 заявила, що не впевнена в тому, що особа , якій передала кошти і є обвинувачений ОСОБА_5 , так як обличчя вона бачила погано, була темна пора доби і впізнає обвинуваченого по його руках, якими згадана особа її торкалась.
Згідно із статтею 368 КПК України встановлено, що суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити низку питань, до яких зокрема, віднесені питання, чи містять діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
Згідно статті 64 КК України, при провадженні досудового слідства, дізнання і розгляді кримінальної справи в суді підлягають доказуванню подія злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), винність обвинуваченого у вчиненні злочину і мотиви злочину, обставини, що впливають на ступінь тяжкості злочину, а також обставини, що характеризують особу обвинуваченого, пом`якшують та обтяжують покарання, характер і розмір шкоди, завданої злочином, а також розмір витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння.
За правилами ст. 65 цього ж кодексу, доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання, слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються: показаннями свідка, показаннями потерпілого, показаннями підозрюваного, показаннями обвинуваченого, висновком експерта, речовими доказами, протоколами слідчих і судових дій, протоколами з відповідними додатками, складеними уповноваженими органами за результатами оперативно-розшукових заходів, та іншими документами.
Відповідно до ст. 67 суд, прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, оцінюють докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази для суду, прокурора, слідчого і особи, яка провадить дізнання, не мають наперед встановленої сили
Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Як передбачено ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим , якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом .У відповідності до ч.4 цієї статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
Здобуті слідством та досліджені судом докази, щодо винності підсудного ОСОБА_5 у вчиненні шахрайських дій 10.10.2014р. відносно потерпілої ОСОБА_7 не є беззаперечними і безспірними, тому у суду не виникає безсумнівного переконання в доведеності винуватості обвинуваченого, так як крім пояснень потерпілої ОСОБА_7 , яка сама сумнівається, його причетність до вчиненого злочину не підтверджена жодними іншими доказами .

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод , кожен,кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Тому епізод про вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 шахрайства 10.10.2014р. відносно потерпілої ОСОБА_7 слід виключити з обвинувачення.
При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує обставини кримінального правопорушення, його наслідки, характер та ступінь участі обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обставин, які пом`якшують обвинуваченому ОСОБА_15 покарання відповідно до ст. 66 КК України не встановлено.
Обставиною, яка обтяжує обвинуваченому покарання є рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Беручи до уваги вищезазначене та обставини справи , при обранні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд приходить до переконання, що його перевиховання можливе при застосуванні покарання у виді позбавлення волі , яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд
З А С У Д И В:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо засудженого ОСОБА_5 залишити попередній тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.
Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 24.03.2015 року 19год.35хв.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги , а при оскарженні вироку- після постановлення ухвали апеляційним судом .
Суддя ОСОБА_1