Справа № 1-54/11
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2011 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в особі:

головуючого судді Б. Г. Юзьвяк

при секретарі Свирида М.І.

за участю прокурора Чорнозуб Д.Д

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно справу по обвинуваченню

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки с.Студінка Дубенського району Рівненської області, непрацюючої, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженої, має неповнолітніх двох дітей 1996 та ІНФОРМАЦІЯ_4, відносно яких позбавлена батьківських прав, громадянки України, раніше не судимої,

в скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.164 України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, будучи кровною матір'ю неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, відповідно до норм, встановлених статтями 155, 156 та 180 Сімейного Кодексу України, зобов'язана піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Але в період з 2000 року по 24 вересня 2010 року, ОСОБА_1, умисно злісно ухилялась від утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_2, не забезпечуючи його належним харчуванням, одягом та речами першої необхідності. Своїми діями позбавила сина на повноцінне життя та всебічний розвиток.

В судовому засіданні підсудна ОСОБА_1. винною себе у скоєнні інкримінованого їй злочину визнала повністю, та дала слідуючі показання. Маючи сина ОСОБА_2, 1996 року, вона одружилась вдруге, в 1999 році народила дочку від другого чоловіка. Вітчим погано відносився до ОСОБА_2, в сім'ї відбувались конфлікти, сварки, тому син і втікав до матері підсудної, тобто своєї баби. З часом, десь з 2001 року син став проживати в баби постійно. Але мати підсудної стала перешкоджати їй у вихованні сина, не дозволяла з ним зустрічатися. Підсудна давала синові що могла, тобто кілька гривень в школу коли його бачила, інколи допомагала продуктами. Одягу чи інших речей не купувала, бо сама не мала з чого, знаходячись у відпустці по догляду за дитиною, жила лише з того, що давало господарство чоловіка. Декілька разів відвідувала школу, інколи прала синові одяг. Десь з 2008 року син став і сам заробляти, збираючи та продаючи лісові ягоди. На думку підсудної так склались обставини через те, що другий чоловік незлюбив зразу дитину і дуже погано до неї ставився. Порушила підписку про невиїзд, бо мати вигнала її з дому і вона змушена була проживати зі співмешканцем в другому районі.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні показала, що є матір'ю підсудної. Дочка після розірвання шлюбу з першим чоловіком пішла жити до ОСОБА_4, з яким потім оформила шлюб, та народила дочку. Вихованням старшого сина ОСОБА_5 дочка не займалась, вже в 5-6 років, десь в 2002 році був випадок, що він втікши з дому, сам лісом прийшов додому до свідка, тобто до своєї баби, бо дитину там ображали. ОСОБА_5 ще живучи з матір'ю пішов до першого класу, але умови для життя там були жахливі, в першу чергу через жорстове ставлення вітчима. Кілька разів свідок забирала внука до себе, потім повертала, щоб не роз'єднувати дитину з матір'ю та сестрою. Та оскільки нічого не змінювалось, свідок забрала ОСОБА_2 до себе на зовсім. За час проживання ОСОБА_2 у баби, мати майже не допомагала в його утриманні, час від часу давала 10-20 грн. на дрібні потреби. За що дитину вдягати, годувати, про це не турбувалась. Останні 4-5 років взагалі майже нічого не давала дитині. І це через те, що остані роки дочка стала зловживати спирним. Після розірвання шлюбу з другим чоловіком, дочка стала проживати

у матері, часом зловживала спиртним. А рік часу тому взагалі втекла з дому і ніхто не знав де вона знаходиться. З дому її свідок не виганяла, лише насварилась, що дочка якось прийшла дуже п'яна.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив покази своєї дружини, та показав, що ще в третьому класі внук втік з дому і став проживати у них, через погане ставлення вітчима. Дочка майже не допомагала в утриманні дитини, рідко даючи гроші на кишенькові витрати. Останнім часом дочка почала зловживати спирним, то вже й не цікавилась вихованням та утриманням дитини.

Вислухавши покази підсудної, свідків ОСОБА_6, та ОСОБА_3 суд приходить до висновку що вина підсудної довенена.

За рішенням Дубенського міськрайонного суду від 18.11.2010 року ОСОБА_1 було позбавлено батьківських прав відносно її дітей ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_7. (а.с.115.)

Відповідно до довідки Рівненського слідчого ізолятора від 23.05.2011 року ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку з приводу вагітності строком 28-29 тижнів. (а.с.116.)

У відповідності до ст.299 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження інших доказів по справі крім показань підсудної, свідків що є її матірю і батьком та документів, що характеризують особу підсудної.

При цьому суд переконався, що підсудна не заперечує проти дослідження інших доказів добровільно, підстав для сумніву в добровільності та істинності її позиції немає. Підсудній роз'яснено, що у цьому випадку вона буде позбавлена права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Оцінивши зібрані і перевірені в судовому засіданні докази з точки зору їх достовірності, достатності, і допустимоті, суд прийшов до висновку, що злочин мав місце і скоїла його ОСОБА_1

Її дії органами попереднього слідства вірно кваліфіковано за ч.1 ст.164 КК України, як злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх дітей, щт перебувають на їх утриманні.

При призначенні виду і міри покарання, суд враховує обставину, що пом'якшує покарання, щире каяття підсудної. Суд враховує, що однією з причин скоєння злочину стало те, що мало місце погане відношення до дитини, ОСОБА_2 зі сторони вітчима, через що дитина стала проживати окремо від матері і без її належної уваги та догляду. Тому суд враховує це як пом'якшуючу обставину для підсудної, дійшовши висвноку що злочин мав місце внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Суд враховує особу винної яка в цілому характеризується посередньо, позбавлена батьківських прав відносно двох дітей, зараз є вагітною і незабаром має народити дитину.

З покарань, передбачених ч.1ст.164 для підсудної може бути обрано лише штраф.

Зважаючи на те, що підсудна зараз в такому стані, що незабаром має народити дитину, і в найближчому часі не буде мати значних засобів для заробітку, суд вважає за потрібне застосувати ст.69 КК України і призначити покарання більш м'яке, як передбачено санкціює ч.1 ст.164 КК України.

На підставі викладеного та керуючись 323,324 КПК України, суд,

З А СУ Д И В:

ОСОБА_1 визнати винною за ч.1 ст.164 КК України та із застосуванням ст.69 КК країни призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 510 (п'ятосот десять) гривень в прибуток держави.

Запобіжний захід змінити з взяття під варту на підписну про невиїзд, звільнивши ОСОБА_1 з під варти в залі суду.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Рівненської області протягом 15 діб з моменту проголошення вироку, через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя :