АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Крим.провадження № 1кп/642/708/14 Головуючий 1 інстанції:
Провадження № 11кп/790/162/15 ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 164 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

· головуючого ОСОБА_2 ,

· суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

· при секретарі ОСОБА_5 ,

· за участю прокурора ОСОБА_6 ,

· обвинуваченого ОСОБА_7 ,

· захисника ОСОБА_8 ,

· потерпілої ОСОБА_9 ,

· представника потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження № 11кп/790/1928/14 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козача Лопань Дергачівського району Харківської області, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, не працюючого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 ,-

засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України на 120 годин громадських робіт.

Як встановив суд, ОСОБА_7 за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова згідно виконавчого листа №2-1331 від 15.02.2005 року зобов`язаний виплачувати на користь ОСОБА_11 , нині ОСОБА_9 , аліменти на утримання його малолітньої доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, не менше 30% пожиточного мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 11.02.2005 року до повноліття дитини.

ОСОБА_7 тривалий час, в період з березня 2008 року по вересень 2014 року, систематично, злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання своєї доньки, працевлаштуванням не займався, на неодноразові попередження державного виконавця не реагує, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість по сплаті аліментів з розрахунку ? частини середньомісячної заробітної плати з лютого 2005 року по 11 вересня 214 року у розмірі 57 584,92 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений посилається на істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що спричинило неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Стверджує, що його засуджено за ч.1 ст.164 КК України безпідставно, оскільки умислу на ухилення від сплати аліментів не мав і сплачував їх регулярно, а після позбавлення його у 2008 році батьківських прав, став вважати себе звільненим від цього зобов`язання. При цьому, ніяких заходів зі сторони державної виконавчої служби, направлених на погашення заборгованості по аліментам, до нього не застосовувалося. Указав, що суд, у порушення вимог ст.374 КПК України, визнаючи його винуватим, у мотивувальній частині вироку не зазначив форму вини та мотиви вчинення цього кримінального правопорушення. Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення потерпілої і її представника про залишення вироку без змін, прокурора, який вважав, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону є обґрунтованими.

Відповідно до положень ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні, до якого належать досудове розслідування і судове провадження, підлягають доказуванню ряд обставин, що мають для нього значення, зокрема: форма вини, мотив та мета вчинення кримінального правопорушення, і ці обставини, згідно п.2 ч.3 ст.374 КПК України, повинні бути наведені у сформульованому у мотивувальній частині вироку обвинуваченні, визнаному судом доведеним.

Цих вимог закону судом належним чином не виконано.

Як слідує із матеріалів провадження суд, формулюючи обвинувачення за ч.1 ст.164 КК України, визнане доведеним, у порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку не вказав форму вини і мотив вчинення ОСОБА_7 цього кримінального правопорушення.

Отже суд не встановив і не зазначив у мотивувальній частині вироку форму вини і мотив вчиненого кримінального правопорушення - тобто обставини, що мають значення для кримінального провадження, чим допустив порушення вимог ст.ст.91, 374 КПК України, які перешкодили ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що згідно ч.1 ст.412, КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і відповідно до п.3 ч.1 ст.409 того ж КПК - підставами для скасування вироку суду.

Відповідно до положень ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і зобов`язаний повторно дослідити лише ті обставини, які під час кримінального провадження були встановлені, але дослідженні судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

У даному випадку апеляційний суд позбавлений можливості переглянути вирок суду в межах доводів апеляційної скарги обвинуваченого про його невинуватість та неправильність кваліфікації дій за ч.1 ст.164 КК України і перевірити ці апеляційні доводи шляхом повторного дослідження обставин кримінального провадження, оскільки з огляду на зміст мотивувальної частини вироку, ці обставини під час кримінального провадження встановлені не були, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист від конкретного обвинувачення.

Згідно вимог ст.ст.337-363, 374 КПК України обов`язок з`ясування наявності чи відсутності передбачених ч.1 ст.91 КПК України обставин та перевірки їх доказами покладено на суд першої інстанції при судовому розгляді.

Враховуючи, що положеннями ч.1 ст.415 КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції за такою підставою, як порушення права обвинуваченого на захист, тому, за таких обставин, колегія суддів керується приписами ч.6 ст.9 КПК України, які визначають, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, тоді застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Виходячи із передбаченої п.13 ч.1 ст.7 КПК України загальної засади кримінального провадження щодо забезпечення обвинуваченому реалізації його права на захист, ухвалений вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки вирок скасовується у зв`язку з істотними прошеннями вимог кримінального процесуального закону, тому згідно положень ч.2 ст.415 КПК України, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про його невинуватість у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, колегія суддів не перевіряє.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченим на свій захист, і постановити рішення, яке б відповідало вимогам кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: