ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ:

головуючого Мороза
М.А.,

суддів:
Крижановського В.Я., Чуйко О.Г.,

за участю прокурора Басюка
С.В.,

захисників ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

засудженого ОСОБА_3,

розглянувши у судовому засіданні 20
листопада 2014 року в м. Києві
кримінальну справу за касаційними
скаргами засудженого ОСОБА_3 та його
захисників ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на вирок
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 9 січня 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Київської
області від 30 грудня 2013 року.

Цим вироком

ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 255 КК України до
покарання у виді позбавлення волі на
строк п'ять років;

- за ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 355
КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк шість років;

- за ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 194
КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк два роки;

- за ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190
КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк шість років
шість місяців з конфіскацією майна;

- за ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 358
КК України до покарання у виді
обмеження волі на строк два роки шість
місяців;

- за ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358
КК України до покарання у виді
обмеження волі на строк два роки;

- за ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189
КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк вісім років з
конфіскацією майна;

- за ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 279
КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк шість років
три місяці;

- за ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 122
КК України до покарання у виді
позбавлення волі на строк два роки;

- за ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 125
КК України до покарання у виді
обмеження волі на строк один рік шість
місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК
України за сукупністю злочинів шляхом
поглинення менш суворого покарання
більш суворим остаточне покарання
ОСОБА_3 визначено у виді позбавлення
волі на строк вісім років з
конфіскацією майна.

Цим же вироком засуджені ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, судові
рішення щодо яких у касаційному
порядку не оскаржені.

Вироком суду також вирішено долю
речових доказів та питання щодо
судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 30 грудня 2013 року апеляції
засуджених ОСОБА_5, ОСОБА_3 залишено без
задоволення, вирок суду - без зміни.

За вироком суду ОСОБА_3 визнано винним у
вчиненні злочинів за наступних
обставин.

ОСОБА_3 добровільно восени 2007 року
увійшов у злочинну організацію з метою
вчинення тяжких і особливо тяжких
злочинів, після чого брав активну
участь у підготовці і здійсненні даною
організацією ряду злочинів: протягом
січня - березня 2007 року шахрайство з
метою заволодіння належним ТОВ «Квік»
майном у виді двох будівель майнового
комплексу у м. Київ, по вул. Вікентія
Хвойки, 21, підробки із цією метою
документів, примушування до виконання
цивільно-правових зобов'язань щодо
цього майна та пов'язаного із цим
вимагання; у квітні 2008 року захоплення
транспортного підприємства, що
спричинило тяжкі наслідки,
примушування до виконання
цивільно-правових зобов'язань щодо
посади начальника державного
підприємства «Морський торговельний
порт «Південний», поєднаного з
насильством, небезпечним для життя і
здоров'я, пошкодженням і знищенням
майна, заподіяння середньої тяжкості і
легкого тілесних ушкоджень; у серпні 2008
року примушуванні до виконання
цивільно-правових зобов'язань щодо
посади начальника управління
земельних ресурсів
Києво-Святошинського району Київської
області, поєднаного з насильством,
небезпечним для життя і здоров'я,
пошкодженням і знищенням майна.

У складі злочинної організації на
ОСОБА_3 покладалось складання позовів і
підготовка матеріалів таким чином, щоб
суд виносив необхідні їм рішення, а
також разом з іншою особою, засудженою
цим же вироком, - організацію їх
виконання. Вони ж, а також особа,
матеріали справи щодо якої виділено в
окреме провадження у зв'язку з
хворобою, повинні були також вести
переговори із власниками і іншими
особами, вимагаючи передачі майна і
примушуючи до виконання
цивільно-правових зобов'язань.

Особа, кримінальну справу щодо якої
виділено в окреме провадження
(організатор), довідавшись, що цілісний
майновий комплекс у м. Києві по вул.
В.Хвойки, 21, розташований у зручному
місці і має великі офісні площі, що
дозволяє їх вигідно здавати в оренду,
вирішив ними заволодіти, до даного
злочину залучив членів злочинної
організації, в тому числі і ОСОБА_3, який
міг забезпечити складання і подачу
позовів у суди, а після одержання
рішення організувати його виконання, а
також вести переговори з потерпілими,
примушуючи їх до передачі майна.
Вказаними приміщеннями раніш володіла
кіпрська компанія і особа, матеріали
справи щодо якої виділено в окреме
провадження (організатор),
познайомившись з одним із засновників
цієї компанії вступив з ним у злочинну
змову, використовуючи раніш надані
повноваження цій особі від кіпрської
компанії за недійсним вже дорученням,
представляти інтереси компанії і
управляти її майном в Україні. Після
цього, особа, кримінальну справу щодо
якої виділено в окреме провадження
(організатор), планував підшукати і
придбати підприємство, що має ліцензію
на ведення охоронної діяльності, що
дозволило б у випадку застосування до
потерпілих насильства для
примушування їх до виконання
цивільно-правових зобов'язань, надати
таким діям видимість правомірних, як
нібито спрямованих на охорону такого
майна. ОСОБА_3 у жовтні 2007 року через
невстановлених слідством осіб
познайомився із засновником і
фактичним власником спільного
українсько-американського
підприємства ТОВ «Арт-Чікаго-Експрес»,
що має відповідну ліцензію на ведення
охоронної діяльності і який погодився
за матеріальну винагороду передати
права учасників цього товариства
визначеній ОСОБА_3 особі, яка засуджена
цим же вироком. Реалізуючи злочинну
домовленість, один із засновників
кіпрської компанії, незважаючи на те,
що строк повноважень наданих йому
компанією минув, 17 січня 2008 року видав
члену злочинної організації ОСОБА_3
доручення на представництво інтересів
компанії в судах, органах державної
виконавчої служби, використовуючи
вказані документи, звернулись до
Апеляційного суду Донецької області,
що на той момент був наділений
касаційними повноваженнями Верховного
Суду України, з касаційною скаргою від
імені кіпрської компанії на судові
рішення, якими визнано право власності
на два будинки по вул. В.Хвойки, 21, за ТОВ
«Квік», який своїм рішення від 29 січня
2008 року (скасоване ухвалою Верховного
Суду України від 16 жовтня 2008 року)
визнав за кіпрською компанією право
власності на зазначене спірне майно, а
саме належні ТОВ «Квік» два будинки по
вул. В.Хвойки, 21, у м. Києві, а також
зобов'язав внести відповідні зміни в
облікові і реєстраційні документи. На
виконання злочинного плану відомого
всім членам злочинної організації,
один із засновників кіпрської
компанії, використовуючи недійсну на
той час довіреність від 29 жовтня 1998
року, від імені компанії уклав зі СП ТОВ
«Арт-Чікаго-Експрес» в особі, яка
засуджена цим же вироком, датований від
8 лютого 2008 року договір про надання
охоронних послуг, згідно якого
зазначене товариство зобов'язувалося
забезпечити, у числі іншого, охорону
згаданих приміщень по вул. В.Хвойки, 21, у
м. Києві та датований 11 лютого 2008 року
договір за яким право на майно, що
отримала кіпрська компанія за рішенням
касаційного суду, передавалося в
управління СП ТОВ «Арт-Чікаго-Експрес»,
яке в свою чергу отримало право
володіти, користуватися, а також за
згодою власника, розпоряджатися цим
майном. Згідно вказаного договору від 8
лютого 2008 року виключним правом
визначати особливості режиму охорони
наділявся член злочинної організації
ОСОБА_3, а в договорі від 11 лютого 2008
року окремо обумовлено, що всі вигоди
від використання приміщень, належали
ТОВ «Український вексельний союз» в
особі його директора і фактичного
власника - члена злочинної організації
ОСОБА_3 Враховуючи термін дії
останнього договору - 45 років, це стало
фактично передачею права на зазначене
майно від кіпрської компанії членам
злочинної організації, що дозволяло їм
заволодіти зазначеними будівлями.
Таким способом до 11 лютого 2008 року
особа, матеріали справи щодо якої
виділено в окреме провадження
(організатор), разом з членами
створеної їм злочинної організації
придбав шляхом обману право на будівлі,
що становлять 62/100 частини цілісного
майнового комплексу, розташованого по
вул. В.Хвойки, 21, у м. Києві, балансовою
вартістю 631 060 грн, чим заподіяв ТОВ
«Квік» матеріальні збитки на зазначену
суму, що на момент вчинення злочину
більш ніж у 600 разів перевищувала
неоподатковуваний мінімум доходів
громадян, і є особливо великим
розміром.

В період лютого-березня 2008 року, особа,
матеріали справи щодо якої виділено в
окреме провадження (організатор), тричі
організовував напад на персонал і
охоронців комплексу, щоб насильно їх
видворити, і захопивши будівлі,
утримувати їх, чим примусити власників
будівель виконати цивільно-правове
зобов'язання відносно права власності
на це майно та для цього він розподілив
функції серед задіяних членів
злочинної організації. Виконуючи свої
функції, спрямовані на досягнення
загальної злочинної мети, ОСОБА_3,
особи, засуджені цим вироком, інші
члени злочинної організації, матеріали
справи щодо яких виділені в окреме
провадження у зв'язку з їх розшуком, та
залучені ними невстановлені слідством
особи у кількості 40-50 чоловік зайшли 12
лютого 2008 року, приблизно о 19-ій год., в
приміщення майнового комплексу по вул.
В.Хвойки, 21, у м. Києві, де
використовуючи підроблене доручення
від кіпрської компанії на
представництво інтересів в Україні,
надаючи своїм діям видимість
правомірних, ОСОБА_3 поставив вимогу
особам, які здійснювали охорону
майнового комплексу, негайно виконати
рішення суду, водночас, на вході в
будівлю і частково в його приміщеннях
перебували члени злочинної
організації та залучені ними особи, які
своїм виглядом і чисельністю
демонстрували готовність застосувати
фізичне насильство у випадку відмови
виконати вимоги ОСОБА_3 У цей же день,
після того як ОСОБА_3 переконався, що
особи, які займають вказане приміщення,
у тому числі охоронці, не мають наміру
виконувати його вимоги, члени
злочинної організації та залучені ними
невстановлені слідством особи, на
виконання злочинного плану,
застосовуючи насильство, що не є
небезпечним для життя і здоров'я
потерпілих, напали на охоронців
майнового комплексу й, розштовхуючи їх,
подолавши їх опір, зайняли територію
комплексу. О 20-ій год. прибули
представники власника, яким ОСОБА_3
пред'явив рішення суду та яке вони
відмовились виконувати та викликали
працівників міліції, що припинили дії
нападників.

Плануючи і далі примушувати власників
вказаних будівель до виконання
цивільно-правових зобов'язань відносно
права власності на це майно із
застосуванням насильства, прагнучи при
цьому уникнути втручання
правоохоронних органів, особа,
матеріали справи щодо якої виділено в
окреме провадження (організатор), разом
з членами організованої ним злочинної
організації, прийняв рішення щодо
подальшого вчинення таких дій під
видом сприяння державному виконавцеві.
Для цього, 20 лютого 2008 року ОСОБА_3 подав
у відділ державної виконавчої служби
Головного управління юстиції м. Києва
заяву про відкриття виконавчого
провадження по ухвалі про забезпечення
позову від 19 лютого 2008 року
Комінтернівського районного суду м.
Харкова у справі за позовом кіпрської
компанії до ТОВ «Квік» та інших з
вимогою про передачу спірного майна СП
ТОВ «Арт-Чікаго-Експрес» (пізніше
ухвалу було скасовано як винесену з
порушенням правил підсудності). 25
лютого 2008 року, приблизно о 13-ій год.,
державний виконавець прибула на
територію майнового комплексу, щоб
оголосити рішення суду, туди, того ж
дня, о 12-ій год. 30 хв., прибув ОСОБА_3 і
спостерігав за тим, що відбувається,
координував підготовку до нападу за
допомогою мобільного телефону з членом
злочинної організації, матеріали
справи щодо якого виділені в окреме
провадження у зв'язку з розшуком, у тому
числі і для того, щоб всі дії збігалися
з початком виконавчих дій, щоб створити
враження того, що охорона комплексу
перешкоджає саме державному
виконавцеві, а не нападникам.
Реалізуючи цей злочинний план,
приблизно о 14-ій год., того ж дня,
приблизно 30 невстановлених слідством
осіб на чолі з членами злочинної
організації повторно напали на охорону
майнового комплексу і застосовуючи
насильство, що не є небезпечним для
життя і здоров'я потерпілих, - штовхали
співробітників охорони, намагалися
витиснути їх з охоронюваної території
і зайняти її, о 16-ій год. працівники
міліції припинили незаконні дії
нападників.

Увесь цей час на місці події, із
зовнішньої сторони території
комплексу, з 13-ї години разом з
державним виконавцем перебувала особа,
засуджена цим вироком, який по телефону
інформував, що відбувається особу,
матеріали справи щодо якої виділено в
окреме провадження (організатор), а
також ОСОБА_3

Не припиняючи злочинних намірів, діючи
на виконання злочинного плану і
вказівок особи, матеріали справи щодо
якої виділено в окреме провадження
(організатора), 3 березня 2008 року,
приблизно о 14-ій год. 15 хв., члени
злочинної організації та організовані
ними невстановлені слідством особи, з
метою примусити власників майнового
комплексу до виконання
цивільно-правових зобов'язань,
повторно напали на охорону комплексу,
застосувавши фізичну силу, витиснувши
охоронців, частково зайняли приміщення
комплексу, які утримували до 16-ї год. 30
хв., допоки їх незаконні дії не
припинили працівники міліції. Під час
цього нападу, за вказівкою особи, яка
засуджена цим вироком, нападники
заподіяли одному з орендарів комплексу
ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження.

Того ж дня, 3 березня 2008 року, приблизно
о 20-ій год., не припиняючи злочинних дій,
члени злочинної організації та
залучені ними невстановлені слідством
особи у кількості 200 осіб, діючи згідно
із вказівками особи, матеріали справи
щодо якої виділено в окреме
провадження (організатора), виконуючи
свою функцію в розробленому їм плані,
повторно напали на майновий комплекс,
застосовуючи насильство, що не є
небезпечним для життя і здоров'я
потерпілих, використовуючи кийки,
сльозогінний газ, порошкові
вогнегасники, а також пристрій для
подолання перешкод, зокрема,
пристосування для розрізування металу,
долаючи опір охорони комплексу
нападники увірвалися на його територію
і утримували її до 22-ї години, допоки їх
незаконні дії не були припинені
працівниками міліції.

Водночас, член злочинної організації
ОСОБА_3, виконуючи відведену йому роль,
протягом дня перебував поблизу
зазначеного майнового комплексу,
підтримуючи по телефону зв'язок з
особою, матеріали справи щодо якої
виділено в окреме провадження
(організатор), а також членами
злочинної організації, засуджені цим
же вироком.

Під час нападу, організовані і
очолювані особою, матеріали справи
щодо якої виділено в окреме
провадження (організатор), члени
злочинної організації, виконуючи
вказівки про насильницьке, шляхом
нападу, примушування власників ТОВ
«Квік» і уповноважених ними осіб, а
також працівників і охоронців цього
підприємства до виконання
цивільно-правових зобов'язань щодо
приміщень, які належать цьому
товариству, долаючи опір охорони
майнового комплексу, умисно пошкодили
і знищили майно, вартість ремонту і
відновлення якого склала 14 627,80 грн.

Крім насильницького, у формі нападу,
примушування до виконання
цивільно-правових зобов'язань щодо
права власності на два будинки по вул.
В.Хвойки, 21, у м. Києві, фактичним
власником яких було ТОВ «Квік», особа,
матеріали справи щодо якої виділено в
окреме провадження (організатор), і
члени організованої ним злочинної
організації, діючи повторно в
організованій групі, також примушували
потерпілих до зазначених дій, у тому
числі з погрозами застосування
фізичного насильства, вказані вимоги
про передачу майна на підставі рішення
суду заявлялись під час зустрічей із
потерпілими 14 лютого 2008 року, 22 лютого
2008 року та 23 лютого 2008 року із участю
ОСОБА_3

5 березня 2008 року виконання рішення
Апеляційного суду Донецької області
від 29 січня 2008 року було припинено
відповідно до ухвали Верховного Суду
України, у зв'язку з прийняттям до
розгляду скарги ТОВ «Квік». У зв'язку з
цим, усвідомлюючи відсутність підстав
вимагати від вказаного товариства
передачі вказаних двох будівель,
прагнучи будь-яким способом заволодіти
ними, особа, матеріали справи щодо якої
виділено в окреме провадження
(організатор), і члени злочинної
організації вдалися до вимагання цього
майна, а також коштів. Із цією метою
особа, матеріали справи щодо якої
виділено в окреме провадження
(організатор), 13 березня 2008 року двічі -
приблизно о 13-ій год., знаходячись в
офісному будинку по вул.
Володимирській, та приблизно о 19-ій
год., знаходячись у власному офісі у
будинку № 16 по вул. Шота Руставелі у м.
Києві, разом з членом злочинної
організації ОСОБА_3, повторно і в
організованій групі, вимагав у
потерпілого ОСОБА_11 передати на
користь очолюваного особою, засудженою
цим вироком, СП ТОВ
«Арт-Чікаго-Експрес» належні ТОВ
«Квік» два будинки. Вказані вимоги
потерпілим висловлювались також в
середині березня 2008 року та двічі у
вересні 2008 року, на що від потерпілих
отримали відмову.

Зазначені злочинні дії відбувалися з
відома і схвалення всіх членів
створеної особою, матеріали справи
щодо якої виділено в окреме
провадження (організатора), злочинної
організації, що діяли спільно, з єдиним
наміром на досягнення загального
злочинного результату.

Продовжуючи злочинну діяльність,
учасники злочинної організації, під
керівництвом особи, матеріали справи
щодо якої виділено в окреме
провадження (організатора), у квітні 2008
року вчинили дії, спрямовані на
захоплення Державного підприємства
«Морський торговельний порт «Южний»,
що розташоване у м. Южний Одеської
області, перебуває в управлінні
Міністерства транспорту і зв'язку
України. Наказом Державного концерну
«Укрморпорт» від 20 листопада 2007 року на
посаду начальника порту призначений
ОСОБА_12 У грудні цього ж року, у зв'язку
із призупиненням діяльності вказаного
концерну, міністр транспорту і зв'язку
України наказом від 29 грудня 2007 року
призначив тимчасово виконуючим
обов'язки начальника порту ОСОБА_10,
який надалі був затверджений на цій
посаді. Навесні 2008 року невстановлені
слідством особи вирішили відновити
ОСОБА_12 на посаді начальника порту, щоб
через нього мати можливість
контролювати господарську діяльність
порту у своїх інтересах. Для цього
невстановлені слідством особи від
імені ОСОБА_12 був підготовлений і в
березні 2008 року поданий у
Ворошиловський районний суд м.
Донецька позов про захист права на
працю і відновлення його на посаді
начальника порту, розглянувши позов
без участі відповідачів суд своїм
рішенням від 21 березня 2008 року відновив
ОСОБА_12 на посаді начальника порту,
того ж дня судом видано виконавчий
лист. Невстановленими особами
передбачалося, що ОСОБА_10 і інші особи
із числа керівників порту відмовляться
виконувати це судове рішення, тому
особа, матеріали справи щодо якої
виділено в окреме провадження у зв'язку
з хворобою, який входив у склад
злочинної організації та на той час
обіймав посаду заступника директора
Державного концерну «Укрморпорт»,
звернувся до особи, матеріали справи
щодо якої виділено в окреме
провадження (організатора), із
пропозицією примусити керівництво
порту, у тому числі ОСОБА_10, до
виконання цивільно-правового
зобов'язання, що виникає з вказаного
рішення суду. Прийнявши вказану
пропозицію, особа, матеріали справи
щодо якої виділено в окреме
провадження (організатор), у квітні 2008
року в будинку № 16 по вул. Шота
Руставелі у м. Києві, разом з іншими
учасниками злочинної організації
розробили злочинний план та
розподілили між собі функції. Згідно з
призначеними особою, матеріали справи
щодо якої виділено в окреме
провадження (організатором), функціями,
члену злочинної організації ОСОБА_3
приділялася роль використовувати
видане ОСОБА_12 доручення на
представництво його інтересів і
вимагати від осіб, які займають
приміщення, негайно виконати рішення
суду. Всі учасники злочинної
організації усвідомлювали суспільно
небезпечний характер злочину, що
готується, передбачали і свідомо
допускали настання його наслідків, у
тому числі у виді пошкодження і
знищення майна порту, заподіяння
персоналу і охоронцям транспортного
підприємства тілесних ушкоджень. Діючи
відповідно до розробленого плану,
члени злочинної організації, зокрема і
ОСОБА_3, а також організовані ними особи
у кількості приблизно 50 людей, які
слідством не встановлені, 25 квітня 2008
року, приблизно о 10-ій год. 30 хв., прибули
до будинку управління портом, туди ж
прибув ОСОБА_12 та державні виконавці,
не обізнані про злочинні плани членів
злочинної організації, які оголосили
ОСОБА_10 та іншим представникам порту
рішення суду, вручено постанову про
відкриття кримінального провадження,
відповідно до якої на добровільне
виконання судового рішення надавався
семиденний строк. Учасники злочинної
організації, розуміючи, що за такий
строк судове рішення може бути
оскаржене і скасоване, прийняли
рішення із застосуванням насильства
примусити керівництво порту до
негайного виконання цивільно-правових
зобов'язань, що виникають з рішення
суду, для цього вони, того ж дня,
приблизно о 12-13-ій год., проникли в
будинок управління порту, де
застосовуючи насильство, що не є
небезпечним для життя і здоров'я,
увірвалися у службовий кабінет ОСОБА_10
Туди ж прийшли особа, матеріали справи
щодо якої виділено в окреме
провадження, ОСОБА_12 і ОСОБА_3, які
заявили до ОСОБА_10 вимогу негайного
виконання цивільно-правових
зобов'язань, що виникають із рішення
суду про відновлення ОСОБА_12 на посаді
начальника порту, та знаходячись у
вказаному кабінеті із притягнутими
ними особами - здебільшого спортивної
статури, своїм видом і чисельністю
демонстрували рішучість застосувати
фізичне насильство у випадку відмови
ОСОБА_10 виконати їхні вимоги. Під
загрозою фізичної розправи ОСОБА_10
підкорився протиправним вимогам
ОСОБА_3, особи, матеріали справи щодо
якої виділено в окреме провадження,
ОСОБА_12 та покинув будинок управління
порту. Після цього члени злочинної
організації, а також організовані ними
невстановлені слідством особи, під
видом здійснення охорони управління
порту, зайняли будинок управління
порту, захопили його і забезпечили
ОСОБА_12 можливість виконувати
повноваження начальника порту та
контролювати діяльність цього
транспортного підприємства. Того ж дня,
25 квітня 2008 року, за заявою ОСОБА_10
суддя Ворошиловського районного суду
Донецької області скасував своє
рішення від 21 березня 2008 року, яким
ОСОБА_12 був відновлений на посаді
начальника порту. 28 квітня 2008 року
заступник ОСОБА_10 з питань безпеки
письмово повідомив ОСОБА_12 про
скасування судового рішення і
запропонував останньому покинути порт.
За вказівкою ОСОБА_10 співробітники
загону воєнізованої охорони порту на
чолі з ОСОБА_13, якого ОСОБА_12 25 квітня 2008
року незаконно звільнив з посади
начальника загону, зайняли свої пости
на промисловій території порту.
ОСОБА_12, довідавшись про це,
усвідомлюючи, що транспортне
підприємство захоплене, умисно, щоб і
далі утримувати порт, приблизно о 23-ій
год., дав вказівку членам злочинної
організації силою видворити
зазначених працівників охорони з
території порту.

Члени злочинної організації і
організовані ними невстановлені
слідством особи приїхали до вартового
приміщення загону воєнізованої
охорони, де перебували начальник
охорони ОСОБА_13 і його підлеглий
ОСОБА_14 Нападники проникли у вартове
приміщення через вікно, вибили двері у
службовий кабінет ОСОБА_13, напали на
нього і ОСОБА_14, нанесли їм удари руками
і ногами по різних частинах тіла і по
голові. В результаті чого ОСОБА_13 були
заподіяні тілесні ушкодження
середнього ступеня тяжкості у виді
закритої травми грудної клітини і
живота, перелому ребра, забиття лівої
легені, закритої черепно-мозкової
травми, струсу головного мозку, а
ОСОБА_14 - легкі тілесні ушкодження з
короткочасним розладом здоров'я у виді
черепно-мозкової травми - відкритого
перелому костей носа. Після цього,
нападаючі із застосуванням фізичного
насильства вивели потерпілих за
територію порту.

Так, захопивши у такий спосіб порт,
утримуючи адміністративний будинок
порту і контролюючи його промислову
територію, члени злочинної організації
утримували його до 6 травня 2008 року, до
їх примусового виводу з будинку
управління порту працівниками міліції.
В результаті цих злочинних дій,
настання яких свідомо допускалося і
схвалювалося всіма членами злочинної
організації, було ушкоджено і знищено
майно порту на суму 11 464 грн,
пошкоджений будинок управління порту,
витрати на відновлення якого склали 142
106 грн, а всього нанесений збиток у
розмірі 153 570 грн, що на момент вчинення
злочину більш ніж у 250 разів
перевищувало неоподатковуваний
мінімум доходів громадян і є великим
розміром. Заподіяння тілесних
ушкоджень працівникам порту,
пошкодження і знищення майна цього
підприємства є тяжкими наслідками.

Продовжуючи злочинну діяльність, члени
організованої особою, матеріали справи
щодо якої виділено в окреме
провадження (організатором), злочинної
організації у серпні 2008 року здійснили
напад на управління земельних ресурсів
Києво-Святошинського району Київської
області з метою примусити його
керівників до виконання
цивільно-правового зобов'язання. 21
липня 2008 року наказом голови
Державного комітету з земельних
ресурсів України звільнено з посади
начальника управління земельних
ресурсів Києво-Святошинського району
Київської області ОСОБА_15, того ж дня на
цю посаду призначено ОСОБА_16, але
ОСОБА_15 оскаржив наказ про звільнення
та відмовився виконувати його, у тому
числі передавати документи управління
призначеному ОСОБА_16 Для того, щоб
забезпечити діяльність ОСОБА_16 на
посаді начальника управління, особі,
матеріали справи щодо якої виділено в
окреме провадження (організатору),
запропонували за винагороду
насильницьким шляхом заволодіти
архівом вказаної установи, на що той
погодився, розробив план нападу, довів
його до відома всіх членів злочинної
організації, розподілив між ними
функції. Згідно з цим планом ОСОБА_3
повинен був організувати звернення в
один з районних судів України з
позовом, пов'язаним з перебуванням
ОСОБА_16 на посаді, скласти при цьому
документи, які б дозволяли суду
прийняти рішення на користь позивача,
яким зобов'язати виконати зазначений
наказ ОСОБА_15 На виконання злочинного
плану, відомого всім учасникам
злочинної організації і схваленого
ними, ОСОБА_3 в другій половині липня 2008
року, з метою звернення до суду за
межами проживання відповідачів -
ОСОБА_15 та інших, чим планувалось
виключити їхню участь у судовому
розгляді позову, у будинку № 16 по вул.
Шота Руставелі у м. Києві підготував
текст наказу від 22 липня 2008 року про
нібито призначення жителя м. Шпола
Черкаської області ОСОБА_17 одним із
заступників ОСОБА_16 Цей наказ ОСОБА_3
подав на підпис ОСОБА_16, який його
підписав. Після чого ОСОБА_3 разом з
іншими невстановленими слідством
учасниками злочинної організації
склав і у другій половині липня 2008 року
подав у Шполянський районний суд
Черкаської області позов про усунення
перешкод ОСОБА_17 і ОСОБА_16 у реалізації
їх права на працю. Суд 25 липня 2008 року
ухвалив рішення про забезпечення
позову, а за результатами розгляду
позову своїм рішенням від 31 липня 2008
року зобов'язав ОСОБА_15 і інших осіб не
перешкоджати ОСОБА_16 виконувати
обов'язки начальника управління
земельних ресурсів
Києво-Святошинського району Київської
області. Реалізуючи злочинний план,
ОСОБА_3, ОСОБА_16, інші члени злочинної
організації, а також не обізнаний про
їхні плани державний виконавець
прибули 1 серпня 2008 року до управління
земельних ресурсів
Києво-Святошинського району Київської
області, де використовуючи ОСОБА_16
доручення на представництво його
інтересів для надання своїм діям
видимості правомірних, ОСОБА_3 заявив
вимогу до осіб, що займають приміщення,
у тому числі від представника власника
житлового комплексу, де орендувало
приміщення управління земресурсів,
негайного виконання рішення
Шполянського районного суду Київської
області від 31 липня 2008 року. При цьому,
на вході в будинок і в приміщенні
перебували члени злочинної
організації, а також притягнуті ними
особи, які слідством не встановлені, -
здебільшого чоловіки спортивної
статури, які своїм видом показували
можливість застосування фізичного
насильства у випадку відмови виконати
вимоги ОСОБА_3 Представник власника
житлового комплексу переконав ОСОБА_3,
ОСОБА_16 перенести виконання судового
рішення у зв'язку з пізнім часом на
понеділок 4 серпня 2008 року, однак,
Шполянський районний суд Черкаської
області 4 серпня 2008 року скасував одне
із своїх рішень від 25 липня 2008 року, на
виконання якого було відкрито
виконавче провадження, тому коли
ОСОБА_3, ОСОБА_16 і державний виконавець
того ж дня прибули до управління,
охорона відмовилася пропустити їх у
будинок. За таких обставин, реалізуючи
погоджений і схвалений членами
злочинної організації план, 4 серпня 2008
року, приблизно о 11-ій год., після того
як ОСОБА_3 переконався, що особи, які
перебувають у будинку, не мають наміру
виконувати цивільно-правові
зобов'язання, встановлені судом
відносно повноважень ОСОБА_16, члени
злочинної організації, а також
притягнуті ними невстановлені
слідством особи у кількості приблизно
25 людей, напали на осіб, що охороняли
будинок, щоб захопити його і насильно
примусити до виконання рішення суду.
Намагаючись подолати опір охорони,
невстановлені особи із числа
нападників умисно зробили не менше
двох пострілів з пристрою для
відстрілу патронів, споряджених
метальними снарядами несмертельної
дії (гумовими кулями), а також умисно
вибили двері і перегородки, розбили
скло у вікнах, пошкодили покриття стін
і стель. У результаті цих злочинних дій,
настання яких свідомо допускали всі
члени, що брали в них участь, злочинної
організації було пошкоджене
приміщення управління, вартість витрат
на відновлення якого склала 54 255 грн.
Настання таких наслідків нападу як
пошкодження і знищення майна установи,
передбачалося і свідомо допускалося
всіма членами злочинної організації,
що діяли з єдиним наміром на здійснення
нападу. Нападники, які не змогли
захопити будинок, після прибуття до
управління земресурсів спецпідрозділу
міліції «Беркут» покинули приміщення.
Весь цей час особа, яка засуджена цим
вироком, та ОСОБА_3, перебуваючи поблизу
будинку управління, підтримували
телефонний зв'язок з особою, матеріали
справи щодо якої виділено в окреме
провадження (організатором), і
замовником нападу, інформуючи їх про
його хід і результати.

У касаційних скаргах:

- засуджений ОСОБА_3 просить про
скасування судових рішень щодо нього
із призначенням нового розгляду у суді
першої інстанції, про зміну
запобіжного заходу. При обґрунтуванні
свого прохання заперечив встановлені
судами фактичні обставини справи,
також спростовує свою винність у
вчиненні злочинів, за які його
засуджено, вважаючи, що винність його є
недоведеною. Вважає пред'явлене
обвинувачення за ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2, 3 ст. 358;
ч. 4 ст. 28, ч.ч. 2, 4 ст. 190; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 355
КК України неконкретним, оскільки не
індивідуалізовані які злочинні дії
вчинив саме він, час та дату їх
вчинення. Вказав на порушення вимог
кримінально-процесуального закону під
час розслідування справи та судового
розгляду, оскільки після оголошення 6
листопада 2009 року обвинуваченому
ОСОБА_3 про закінчення досудового
слідства воно продовжувалось,
проводились допити свідків, проведена
фоноскопічна експертиза. Вказав на
порушення судом вимог ст. 17 КПК України
1960 року, оскільки розгляд у справі
проведено одноособово головуючим
суддею, а не у складі колегії суддів,
про що він заявив клопотання після
закінчення досудового слідства та яке
залишилось нерозглянуте судом. Вказав,
що незаконно тримався у слідчому
ізоляторі на протязі 18 місяців.
Зазначив, що судом залишились
нерозглянутими всі його клопотання, а
апеляційним судом - його апеляція на
окрему постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 9
січня 2013 року. В доповненнях до
касаційної скарги, що фактично є
змінами, просив про скасування судових
рішень щодо нього із направленням
справи на нове розслідування,
заперечивши свою винність у вчиненні
злочину, передбаченого ст. 255 КК
України, оскільки судом не
встановлений його мотив та не
встановлені судом й наявність
обов'язкових ознак злочинної
організації;

- захисник ОСОБА_2 просить про
скасування судових рішень щодо
засудженого ОСОБА_3 із направленням
матеріалів справи на нове
розслідування, про зміну запобіжного
заходу. При обґрунтуванні свого
прохання заперечила встановлені
судами фактичні обставини справи,
спростувала винність ОСОБА_3 у вчиненні
злочинів, за які його засуджено,
вважаючи, що винність останнього є
недоведеною, зокрема за злочини,
передбачені статтями 189 і 190 КК України,
заперечила при цьому також вчинення
злочинів у складі організованої групи.
Вважає зайво інкриміноване
обвинувачення у вчиненні злочинів за
статтями 122, 125 КК України, тому що
ОСОБА_3 безпосередньої участі у побитті
потерпілих під час захоплення порту не
брав, свідком побиття не був. Вказала на
порушення вимог
кримінально-процесуального закону під
час розслідування справи та судового
розгляду, оскільки після оголошення 6
листопада 2009 року обвинуваченому
ОСОБА_3 про закінчення досудового
слідства воно продовжувалось,
проводились допити свідків, також
ОСОБА_3 не був завчасно вручений
обвинувальний висновок, до початку
розгляду справи не був ознайомлений з
усіма матеріалами справи. Не виконано
судом вимог ст. 17 КПК України 1960 року,
так як розгляд у справі проведено
одноособово головуючим суддею, а не у
складі колегії суддів, про що ОСОБА_3
заявляв клопотання після закінчення
досудового слідства та яке залишилось
нерозглянуте судом. Вказала на
незаконне тримання під вартою на
протязі 18 місяців. Порушено право на
захист, оскільки судом не були
розглянуті всі клопотання, що
подавались як засудженим, так і його
захисниками. Зазначила про
недотримання апеляційним судом вимог
ст. 377 КПК України 1960 року, зокрема й
тому, що судом апеляційної інстанції
залишилась нерозглянутою апеляція
засудженого ОСОБА_3 на окрему постанову
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 9 січня 2013 року;

- захисник ОСОБА_1 просить про
скасування судових рішень,
постановлених щодо ОСОБА_3 із
направленням матеріалів справи на нове
розслідування, мотивувавши своє
прохання істотними порушеннями вимог
кримінально-процесуального закону,
оскільки після оголошення 6 листопада
2009 року обвинуваченому ОСОБА_3 про
закінчення досудового слідства воно
продовжувалось до 23 березня 2010 року.
Вказав на недотримання судом вимог ч. 2
ст. 17 КПК України 1960 року щодо
колегіального розгляду справи та
порушення вимог ст. 377 КПК України 1960
року судом апеляційної інстанції,
оскільки в основу мотивування рішення
апеляційного суду покладено аналіз
доказів, викладений у вироку суду
першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
засудженого ОСОБА_3, який підтримав
подану ним касаційну скаргу та просив
про скасування судових рішень,
постановлених щодо нього, із
направленням матеріалів справи на нове
розслідування, пояснення захисника
ОСОБА_2, яка підтримала подану нею
скаргу та просила про скасування
судових рішень щодо ОСОБА_3 із
направленням матеріалів справи на нове
розслідування і зміну запобіжного
заходу на інший, не пов'язаний з
триманням під вартою, пояснення
захисника ОСОБА_1, який підтримав
подану ним скаргу, просив про
скасування судових рішень щодо ОСОБА_3
із направленням матеріалів справи на
нове розслідування та зміну
запобіжного заходу, думку прокурора,
який не заперечував проти задоволення
касаційних скарг засудженого та його
захисників частково, при цьому вказав
на необхідність виключення з вироку
суду та ухвали апеляційного суду
рішення судів про засудження ОСОБА_3 за
ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 194 КК
України, прийняти рішення, яким вважати
його засудженим за рештою
інкримінованих злочинів до
остаточного покарання на підставі ч. 1
ст. 70 КК України визначеного судом,
вказав на зміну судових рішень в
порядку ст. 395 КПК України 1960 року із
виключенням з судових рішень
засудження ОСОБА_4 за ст. 28, ст.ст. 122, 125,
194 КК України, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за ст. 27,
ст.ст. 122, 125 КК України, скасування
судових рішень в частині вирішення
цивільних позовів із направленням
матеріалів справи в цій частині на
новий судовий розгляд в порядку
цивільного судочинства, зміну судових
рішень в частині вирішення судових
витрат по справі - прийняти рішення про
стягнення в дольовому порядку на
користь держави замість прийнятого
рішення вироком суду про стягнення
таких витрат солідарно на користь
НДЕКЦ, перевіривши матеріали справи та
обговоривши наведені у скаргах доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційні скарги підлягають
задоволенню частково з таких підстав.

В ухвалі апеляційного суду згідно п. 8 ч.
1 ст. 377 КПК України 1960 року має бути
зазначено докладні мотиви прийнятого
рішення.

Також відповідно до вимог ч. 2 ст. 377 КПК
України 1960 року при залишені апеляції
без задоволення в ухвалі апеляційного
суду мають бути зазначені підстави,
через які апеляцію визнано
необґрунтованою.

Відповідно до статей 362 і 365 КПК України
1960 року суд апеляційної інстанції
зобов'язаний перевірити усі доводи
апеляцій, у тому числі, якщо для того є
підстави - і шляхом проведення судового
слідства. Усі доводи, що містяться в
апеляціях, мають бути ретельно вивчені,
проаналізовані з урахуванням наявних у
справі та додатково поданих матеріалів
з тим, щоб жодний довід не залишився
нерозглянутим.

Апеляційний суд доводи апеляцій
засудженого та його захисників повною
мірою не перевірив, наведених вимог
кримінально-процесуального закону не
дотримався.

Так, за результатами розгляду
наведених апеляцій, висновки
апеляційного суду звелись до загальних
формулювань, при цьому залишились не
спростованими численні посилання
засудженого та його захисників на
порушення судом першої інстанції вимог
кримінально-процесуального закону.

Колегією суддів апеляційного суду не
перевірені жодним чином доводи
апеляцій щодо безпідставності
заявлених та задоволених судом
цивільних позовів.

Поза увагою колегії суддів
апеляційного суду залишилась й та
обставина, що в апеляціях засудженого
та його захисника наголошувалось на
тому, що ОСОБА_3 було подано під час
досудового розгляду, після
ознайомлення з матеріалами справи,
письмове клопотання про колегіальний
розгляд справи, яке залишилось
нерозглянутим судом, та що міститься в
матеріалах справи.

Однак, всупереч наявному у матеріалах
справи письмового клопотання
засудженого ОСОБА_3, суд апеляційної
інстанції, спростовуючи твердження в
цій частині, вказав, що засудженому
роз'яснювались його права, передбачені
ст. 263 КПК України 1960 року, однак
клопотання про колегіальний розгляд
справи він не подав, а заявив про це
лише на стадії завершення судового
слідства, що визнано його способом
захисту та намагання затягнути судовий
процес.

З огляду на викладене, ухвала
апеляційного суду підлягає скасуванню
із направленням матеріалів справи на
новий апеляційний розгляд, під час
якого суд має ретельно перевірити
зібрані у справі докази, дати їм та
висновкам суду першої інстанції
належну оцінку, перевірити повною
мірою доводи, викладені в апеляціях
засудженим та його захисниками,
перевірити правильність кваліфікації
дій засуджених, питання щодо
обґрунтованості заявлених цивільних
позовів та прийняте рішення щодо
стягнення судових витрат по справі, та
із урахуванням усіх обставин прийняти
судове рішення, мотивоване належним
чином.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України 1960
року та пунктом 15 розділу ХІ Перехідних
положень КПК України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_3 та
його захисників ОСОБА_2 і ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Київської
області від 30 грудня 2013 року щодо
ОСОБА_3 скасувати, а матеріали справи
направити на новий апеляційний
розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ___________________ ___________________

М.А. Мороз В.Я. Крижановський О.Г.
Чуйко