АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/949/15 Справа № 201/2471/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретері ОСОБА_5

02 червня 2015 року розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження № 0000200 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2015 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, гр. України, з неповною вищою освітою, раніше не судимого:

який обвинувачуються у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 та його представника ОСОБА_10 .

В апеляціях:

- обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та кримінальне провадження стосовно нього закрити на підставі ст.284 КПК України. Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що потерпілий ОСОБА_9 не мав права на керування мотоциклом тобто знаходився протиправно за кермом мотоциклу, тому він є зацікавленою особою; суд безпідставно послався у вироку на покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які не були свідками даної д.т.п. виходячи з того ці особи не зазначені ні в протоколі огляду місця події, ні протоколах огляду та перевірки технічного стану автомобіля «Mitsubishi Pajero» та мотоцикла «Yamaha», а вперше вони були допитані більш як за чотири місяця після д.т.п.; висновок комплексної судової траснспортно трасологічної та автотехнічної експертизи було зроблено з порушенням, так як експерт ОСОБА_13 без особистого дослідження автомобіля та мотоцикла провів мислене масштабне моделювання та співставлення пошкоджень та прийшов до висновку про кут між повздовжніми осями транспортних засобів в момент первинного контакту, тому висновки викликають сумніви. Не були взяті до уваги експертом покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про те що автомобіль «Mitsubishi Pajero» на момент д.т.п. знаходився в нерухомому стані, в крайній лівій полосі; органом досудового слідства було приховано від обвинуваченого та його захисника всі речові докази по справі, а на теперішній час всі докази на транспортних засобах втрачено і поновити їх не виявляється можливим. На стадії досудового розслідування речові докази - мотоцикл «Yamaha» та автомобіль «Mitsubishi Pajero» було повернуто потерпілому та підозрюваному, і до суду надані не були взагалі і вони не були безпосередньо досліджені судом; судом не назначено проведення слідчого експерименту зі свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 що вказує на небажання суду досліджувати докази не тільки обвинувачення, а й захисту; судом не було допитано лікаря та судово-медичного експерта, які зафіксували нібито перелом грудної клітини потерпілого, рентген знімок відсутній; судом не було враховано, що водій мотоциклу порушив п.12.3 ПДР України, де зазначено: «у випадку виникнення небезпеки для руху чи перешкоди, яку водій об`єктивно здатний виявити, він повинен негайно вжити заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу», а навпаки, не збавляючи швидкості, продовжив рух свого мотоциклу та допустив зіткнення транспортних засобів. Все це, на думку апелянта, дає підстави вважати що висновок суду про те що саме його дії - водія автомобіля призвели до зіткнення транспортних засобів. Також не є належним доказом звіт вартість відновлюваного ремонту мотоциклу, так як не викликано належним чином заінтересованих осіб для прийняття особистої участі у проведенні авто товарознавчого дослідження розміру матеріальної шкоди спричиненої власнику мотоцикла. Крім того, призначаючи покарання у виді позбавлення волі, поза увагою суду залишилось те, що потерпілому було повністю компенсовано завдані збитки і у суду були всі підстави призначити покарання у виді штрафу;

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 також просить вирок суду скасувати, та кримінальне провадження стосовно його підзахисного закрити на підставі ст. 284 КПК України з мотивів які повністю аналогічні доводам наведеними його підзахисним.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції ухвалено обвинувальний вирок та йому призначено покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки, звільнено його від відбування призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, призначено іспитовий строк один рік. На підставі п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи та навчання, та періодично з`являтися для реєстраціє в органи кримінально виконавчої інспекції.

Також зазначеним вироком стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування майнової шкоди 46 960 грн. 91коп, в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 грн, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те що він 03 жовтня 2012 року близько 12.00 години, керуючи технічно справним автомобілем Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_17 , рухався по вул. Набережна Перемоги, з боку вул. Космічної, у напрямку вул. Набережна Леніна у Жовтневому районі м. Дніпропетровська.

Під час руху, обвинувачений ОСОБА_6 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, виконуючи маневр розвороту, змінив напрямок руху керованого ним автомобілю вліво, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та продовжуючи рух, в районі електроопори № 165, допустив зіткнення з мотоциклом Yamaha, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався у попутному напрямку по суміжній смузі зліва.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми, закритої черепно-мозкової травми, ЗЧТМ, забою головного мозку 1 ступеню, субарахноїдального крововиливу, закритої травми грудної клітини, перелому тіла грудини, рани лівого променевоп`ястного суглобу, рваної рани правого стегна, саднин кінцівок та тулубу, які за своїм характером відносяться до середньої тяжкості тілесним ушкодженням, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш як 21 день).

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом - автомобілем Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, який наголошує:

- п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, - невиконання якого знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що наступили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, міркування прокурора, думку потерпілого та його представника, які просили вирок суду залишити без змін, пояснення обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Твердження обвинуваченого та його захисника що саме внаслідок того що потерпілий не мав навиків керування транспортними засобами, та був не обізнаний з правилами дорожнього руху, так як не проходив навчання та не здав відповідні іспити на знання правил дорожнього руху України, не повній мірі відповідають дійсності. В матеріалах кримінального провадження міститься копія водійського посвідчення НОМЕР_3 виданого у квітні 1998р. на ім`я ОСОБА_9 у відповідності до якого він мав право на керування транспортними засобами категорії «В» та «С» (а.п.29 т.1), тому ці твердження що він не був обізнаний з правилами дорожнього руху та у нього був відступній певний досвід є голослівними.

Ставлячи в своїх апеляціях під сумнів що громадяни ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були очевидцями дорожньо-транспортної пригоди та обґрунтовуючи свої припущення тим, що не в протоколі огляду місця д.т.п., ні в протоколах огляду транспортних засобів вони не зафіксовані також є такими що суперечить даним кримінального провадження. В матеріалах кримінального провадження є довідка від 03 жовтня 2012року складена старшим слідчим внутрішніх справ, який оглядав місце пригоди та транспортні засоби, де він зазначив що свідками даного д.т.п. є ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.п.21 т.1), які надалі були допитані в якості свідків як на досудовому слідстві так під час розгляду кримінального провадження в суді з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Під час досудового розслідування кримінального провадження з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий має право провести слідчий експеримент. Так, під час досудового розслідування слідчим було проведено слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_11 (а.п.96-98 т.1), потерпілим ОСОБА_9 (а.п.102-104 т.1) та підозрюваним ОСОБА_6 (а.п.142-144 т. 1). Проведення слідчого експерименту є право, а не обов`язок органну досудового розслідування. Із показів допитаних під час судового розгляду кримінального провадження свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вбачається що вони бачили наслідки д.т.п., а самої дорожньотранспортної пригоди вони не спостерігали. Тому доводи обвинуваченого та його захисника що не проведення слідчого експерименту з зазначеними свідками свідчить про неповноту судового розгляду є безпідставними. Як на недостатність доказів доведення винуватості обвинувачений та його захисник посилаються на те, що судом не були допитані експерти ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які проводили криміналістичні експертизи по справі та експерт ОСОБА_20 .. Разом з тим, у відповідності до ст. 356 КПК України, допит експерта в суді може відбутися за клопотанням сторін, або за власною ініціативою суду для роз`яснення висновків. Такого клопотання сторони не заявляли, між тим судом було задоволено клопотання захисника обвинуваченого, та 06 жовтня 2014р було ухвалено рішення про призначення комплексної транспортно-трасологічна та автотехнічної експертизи (а.п.181-184,188-189 т.3) проведення якої було доручено ХНДІ ім. Бокаріуса. З матеріалів кримінального провадження не вбачається, що особа на прізвище ОСОБА_20 проводила будь-які експертні дослідження по даному кримінальному провадженню, чи взагалі допитувалася в рамках зазначеного кримінального провадження.

Такими як надуманими колегія суддів вважає доводи захисника та обвинуваченого про відсутність події кримінального правопорушення за умови того, що судом не було допитано жодного лікаря та судово-медичного експерта, які виявили, зафіксували та оглядали перелом грудної клітки у потерпілого, рентген-знімок відсутній, що на їх думку, може вказувати на відсутність у потерпілого тілесних пошкоджень середнього ступеню тяжкості. В судовому засіданні було досліджено судово-медичну експертизу №4518е від 24.12.2012р (а.п.76-78т.1), з якої вбачається що судово-медичним експертом ОСОБА_21 був оглянутий сам потерпілий, вивчена його історія хвороби, та будучи попередженим за ст. ст. 384,385,387 КК України, експерт зробив висновок, щодо наявності певних тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 , які за своїм характером відніс до середньої тяжкості.

Під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції з метою об`єктивного дослідження всіх обставин д.т.п. які були встановлені під час як досудового слідства та і під час судового розгляду провадження та встановлення її дійсних обставин, за клопотанням захисника було призначено комплексну транспортно -трасологічна та автотехнічну експертизу (а.п.196-211 т.3) висновки якої було прийнято судом при визнанні винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 в інкримінованому правопорушенні. Не є слушними доводи обвинуваченого та його захисника, що висновки зазначеної експертизи не можна визнати як допустимий доказ у зв`язку з тим, що експерт без особистого дослідження автомобіля та мотоциклу провів «якесь мислене масштабне модулювання» та співставлення механічних пошкоджень прийшов до відповідних висновків. Експерту на дослідження було надані матеріали кримінального провадження, де міститься також і протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, достовірність відображених в ньому даних засвідчив, окрім понятих, і ОСОБА_6 як і достовірність даних відображених в протоколі огляду транспортних засобів, а саме автомобіля «Mitsubishi Pajero» та мотоцикла «Yamaha»

Не є слушними доводи обвинуваченого та його захисника що судом першої інстанції було допущено грубе порушено вимоги кримінального процесуального закону так як під час судового розгляду судом не було безпосередньо оглянуто речові докази, а саме: транспортні засоби автомобіль «Mitsubishi Pajero» та мотоцикл «Yamaha». Як вбачається з кримінального провадження зазначені транспортні засоби були оглянуті під час досудового слідства, за наслідками чого було складено відповідні протоколи, та передані на зберігання їх власникам. Зазначені протоколи огляду та перевірки технічного стану вказаних транспортних засобів були досліджені в судовому засіданні, при цьому клопотань щодо огляду вказаних транспортних засобів під час судового розгляду не заявлялось.

Тому висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортними засобами, що спричинило потерпілому середньої тяжкості ушкодження та кваліфікація за ч. 1 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними по справі, дослідженими у судовому засіданні та належним чином оціненими судом, доказами в їх сукупності.

Порушень у ході судового засідання вимог кримінального процесуального законодавства, яке є підставою для зміни або скасування вироку, перевіркою матеріалів кримінального провадження не виявлено.

Безпідставними є доводи, що судом першої інстанції при призначені покарання було обрано найтяжчій вид покарання позбавлення волі, але згідно вироку суду ОСОБА_6 призначено покарання у виді обмеження волі.

Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, при призначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо обґрунтованості пред`явленого позову потерпілого та розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню, в повному обсязі врахував характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс потерпілий ОСОБА_9 , їх тривалість, характер немайнових втрат-порушення нормальних життєвих зв`язків, та прийшов до висновку про задоволення цивільного позову про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_6 , а саме в розмірі 40 000 гривень. У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що виходячи з принципів розумності та справедливості така сума є достатньою, та зменшенню не підлягає.
Також, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, вирішуючи цивільний позов в частині матеріальних збитків, безпосередньо дослідив докази, які були надані потерпілим на їх обґрунтування, задовольнив їх частково належним чином мотивував своє рішення.

Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, із застосуванням ст. 75 КК України до основного покарання, суд першої інстанції, у відповідності до положень ст. 65 КК України, в повному обсязі врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_6 злочину, який відноситься до необережного невеликого ступеню тяжкості, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів вважає, що саме таке покарання призначене ОСОБА_22 є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання новим злочинам.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404,405,407 КПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2015 року, щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Апеляції обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ впродовж трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення їй копії ухвали, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції.

судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3