АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1133/15 Справа № 175/5693/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002740, за обвинуваченням

ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, з середньою освітою,

уродженця і мешканця

АДРЕСА_1 ,

одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

Встановила:

Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2015 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

В апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, порушує питання про скасування вироку суду та просить ухвалити нове судове рішення, яким засудити ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зокрема, прокурор зазначає, що ОСОБА_6 офіційно не працює, не відшкодував завдану шкоду потерпілій, з місця скоєння злочину втік та не надав першу медичну допомогу потерпілій.

Захисник ОСОБА_8 не погоджуючись з рішенням суду, в апеляційній скарзі порушує питання про зміну вироку суду та просить застосувати у відношенні ОСОБА_6 положення ст.75, 76 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 роки.

Захисник обґрунтовує апеляційні вимоги тим, що призначене покарання не відповідає особі обвинуваченого та що суд не взяв до уваги пом`якшуючі обставини кримінального провадження і дані, що позитивно характеризують особу обвинуваченого, а саме: наявність на його утриманні малолітньої дитини, незадовільний стан його здоров`я та часткове відшкодування шкоди потерпілій.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 07 листопада 2014 року о 12 год. 30 хв. рухаючись технічно справним автомобілем «ВАЗ-21011», державний номер НОМЕР_1 , в районі будинку № 18-А по вул. Леніна в с. Партизанське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, порушив вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху України: при виникненні небезпеки для руху у виді появи пішохода ОСОБА_9 на узбіччі дороги на полосі руху керованого ним автомобіля не вжив заходів для безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, у зв`язку з чим керована ним автомашина наїхала на ОСОБА_9 .

В результаті наїзду потерпілій було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, саден в скроневій області голови, закритої травми живота, поперечного розриву селезінки, численних ділянок осадження на тілі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, доводи прокурора ОСОБА_7 , яка частково підтримала апеляційні вимоги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження, та просила вирок суду скасувати і призначити йому більш суворе покарання, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_6 , які просили вирок змінити та пом`якшити останньому покарання із застосуванням положень статей 75 і 76 КК України, пояснення потерпілої ОСОБА_9 , яка підтримала доводи скарги захисника ОСОБА_8 і просила обрати ОСОБА_6 умовне покарання на підставі ст.75 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг прокурора та захисника, колегія суддів вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами, є законним та обґрунтованим.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку злочину та кваліфікація його дій в апеляційних скаргах не оскаржуються. Тому при розгляді доводів апеляційних скарг прокурора і захисника ОСОБА_8 колегія суддів відповідно до ст.404 КПК України виходить із фактичних обставин провадження, встановлених судом.

Що стосується доводів скарги прокурора, викладених в апеляційній скарзі щодо необхідності призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то вони заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого.

Згідно вироку суд призначив ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, посилання у вироку на те, що, призначаючи ОСОБА_6 покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винного, є формальним і фактично не враховує характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, віднесеного до категорії тяжких.

Районний суд, мотивуючи рішення про призначення ОСОБА_6 такого покарання, послався на те, що той вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку психіатра і нарколога не перебуває. Крім того, суд послався на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому: те, що ОСОБА_6 щиро розкаявся та повністю визнав свою вину.

Однак зазначені судом першої інстанції обставини є непереконливими, тому його рішення про призначення ОСОБА_6 покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами не можна визнати належним чином вмотивованим.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, наїзд на потерпілу стався в населеному пункті в денний час. Незважаючи на цю обставину, а також на те, що на узбіччі дороги перебувала потерпіла ОСОБА_9 , а обвинувачений ОСОБА_6 не зменшив швидкість аж до зупинки автомобіля і не вжив заходів щодо безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, як того вимагають Правила дорожнього руху. Це і стало причиною наїзду на потерпілу. При цьому останній були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які потягли за собою втрату потерпілою одного з органів.

Рішення суду про можливість не призначати обвинуваченому передбачене санкцією ч.2 ст.286 КК України додаткове покарання не можна визнати обґрунтованим, оскільки, приймаючи його, суд фактично не навів у вироку переконливих доводів про доцільність не позбавляти його права керувати транспортними засобами, а лише послався на те, які наслідки дорожньо-транспортної пригоди настали.

При цьому не було враховано, що ОСОБА_6 , маючи посвідчення водія, під час руху на автомобілі в населеному пункті проявив неуважність і наїхав на потерпілу, внаслідок чого їй були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження.

Характер вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого давали підстави для застосування щодо нього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Однак суд без наведення будь-яких мотивів не призначив його.

Тому з урахуванням тяжкості злочину та його наслідків, зазначених даних про особу обвинуваченого, зокрема, які стосувалися дотримання ним Правил дорожнього руху до вчинення злочину, колегія суддів визнала, що суд призначив ОСОБА_6 таке покарання за ч.2 ст.286 КК, яке хоч і не виходить за межі, встановлені законом, але за своїм видом і розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості. Це покарання є недостатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що відповідно до ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Разом з тим, доводи прокурора про необхідність призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді 4 років позбавлення волі не грунтуються на матеріалах провадження, а тому вони не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як видно з кримінального провадження, судом при призначенні основного покарання ОСОБА_6 враховано наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема, визнання ним своєї вини і щире каяття у вчиненому.

Перевіркою провадження встановлено, що ОСОБА_6 раніше не був судимий, за місцем проживання і роботи характеризувався позитивно, має сім`ю, на утриманні його знаходиться малолітня дитина, він в розмірі 12 000 грн. відшкодував завдані збитки потерпілій ОСОБА_9 . Крім того, ОСОБА_6 має незадовільний стан здоров`я.

При визначенні ОСОБА_6 покарання судом не враховано і позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка в суді апеляційної інстанції просила призначити обвинуваченому покарання у виді умовного покарання, наводила з цього

приводу свої доводи, що за своїм змістом є аналогічними апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 , тим самим вона вважала вирок місцевого суду в частині призначення покарання таким, що за своїм видом і розміром є несправедливим через суворість.

Ті обставини, що ОСОБА_6 офіційно не працював, шкоду не відшкодував потерпілій, з місця злочину втік і не надав потерпілій допомогу, на що є посилання в апеляційній скарзі прокурора, не в повній мірі відповідають матеріалам кримінального провадження і не є підставою для призначення обвинуваченому реального основного покарання.

Інших доводів щодо неможливості звільнення ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням апеляційна скарга прокурора не містить, а тому підстав для задоволення її в частині призначення основного покарання у виді позбавлення волі без застосування ст.75 КК України не убачається.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що призначення ОСОБА_6 покарання із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. З цих підстав скарга захисника ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню.

За таких обставин відповідно до статей 409 і 420 КПК України колегія суддів визнає вирок щодо ОСОБА_6 таким, що підлягає скасуванню за м`якістю призначеного йому покарання з постановленням свого вироку, яким застосувати більш суворе покарання.

Керуючись ст.ст.404,407,420 КПК України, колегія суддів

Ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, і захисника ОСОБА_8 частково задовольнити.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Згідно з пунктами 2 і 3 ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції і повідомляти вказану інспекцію про зміну місця проживання і роботи.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти у залі судового засідання негайно.

В решті вирок щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Вирок суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_6 набирає законної сили з моменту його проголошення.

На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо ОСОБА_6 може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку суду апеляційної інстанції.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4