Справа № 191/2222/14-к
Провадження № 1-кп/191/101/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2015 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Костянтинівка Донецької області, росіянина, громадянина України, освіта вища, працюючого генеральним директором ТОВ «Синтиз», одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 , відповідно до наказу №1 від 01 березня 2007 року займає посаду генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Синтиз», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Синельникове, вул.Кирпична, 13, будучи посадовою особою вказаного товариства в силу виконання ним організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, а також обов`язків по забезпеченню виплати заробітної плати працівникам підприємства, діючи умисно, контролюючи розподіл фонду оплати праці та будучи відповідальним за виконання вимог ст.ст. 43, 46 Конституції України, ст.ст. 4, 15, 21, 23, 24 Закону України «Про оплату праці», ст. 97 Кодексу Законів про працю України, безпідставно не виплачував 102 працівникам підприємства заробітну плату в повному обсязі, що призвело до виникнення заборгованості з виплати заробітної плати в період з квітня 2013 року по грудень 2013 року всього на загальну суму 764 000,200 гри.

Маючи реальну можливість погасити вказану заборгованість, оскільки на рахунок підприємства в період з 01.04.2013 року по 30.01.2014 року надійшли кошти на загальну суму 9045,5 тис. грн., генеральний директор ТОВ «Синтиз» ОСОБА_6 , діючи умисно, достовірно знаючи про наявну заборгованість з виплати заробітної плати працівникам, витратив грошові кошти підприємства на виплату платежів, не пов`язаних з виплатою заробітної плати, в тому числі на оплату послуг газо- та електропостачання, розрахунки з підприємствами-постачальниками.

Обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав частково та пояснив, що затримка та невиплата заробітної плати була викликана неповерненням ПДВ в сумі 858473 грн. Після звернення до суду 120 000 грн. було повернуто з бюджету на розрахунковий рахунок підприємства і працівникам, в тому числі й потерпілим, було сплачено заробітну плату на протязі осені 2014 року, а іншим працівникам виплачено частково. З приводу залишку суми справа знаходиться на розгляді в адміністративному суді. Підприємство має заборгованість по заробітній платі. Оплата коштів проводилась за комунальні послуги, але нецільових витрат не було. Для надання коштів на виплату заробітної плати він звертався до власника ТОВ «Синтиз», який відповів, що у зв`язку з важким матеріальним станом нічим допомогти не може. Заборгованість по заробітній платі виникла в період з травня 2013 року. На даний час залишилось виплатити приблизно 250 000 грн. Заробітна плата не виплачувалась приблизно 150 особам. Із суми 9045, 5 тис. грн.. він не міг розрахуватись по заробітній платі, так як для цього необхідно було отримати близько 39 міл. грн.. Оскільки не сплата за газо-, електропостачання та сировину потягла б зупинення роботи підприємства, тому з цієї суми він не мав можливості в першу чергу сплатити заробітну плату працівникам. На даний час заборгованість по заробітній платі сплачена в повному обсязі. Просив суд застосувати до нього амністію, оскільки є особою пенсійного віку, про що в письмовому вигляді надав свою згоду.

Потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що працював в ТОВ «Синтиз» з 01.06.2013 року по грудень 2013 року. Заробітну плату йому було сплачено частково. Директор ТОВ «Синтиз» роз`яснив, що для виплати заробітної плати відсутні кошти, але по мірі можливості буде розраховуватись. На час звільнення борг по заробітній платі складав близько 10 000 грн. На даний час, а саме, в листопаді 2014 року, підприємство з ним розрахувалось в повному обсязі. Але він має претензії до підприємства, оскільки залишаються несплачені податки. Від цього він постраждав, оскільки став на облік в центр зайнятості, де йому було роз`яснено, що він буде отримувати часткову допомогу, так як підприємство не сплачувало податки.

Потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що в період з 01.06.2013 року по 16.12.2013 року працював в ТОВ «Синтиз». В цей період частково отримував заробітну плату, а в період з червня по серпень 2013 року взагалі не отримував. На момент звільнення заборгованість по заробітній платі складала близько 10 000 грн. Станом на серпень 2014 року борг складав 3000 грн. та на даний час борг сплачений.

Потерпіла ОСОБА_9 суду пояснила, що з 01.06.2013 року по 01.11.2013 року вона працювала в ТОВ «Синтиз». В червні, липні місяці заробітну плату їй не платили, а було сплачено лише в серпні. Потім в грудні 2013 року та в 2014 році заробітну плату було сплачено частково, а саме, в грудні 2014 року 2300 грн. та в січні 2015 року 1300 грн. Також при звільненні борг по заробітній платі був сплачений частково. З приводу заборгованості директор ОСОБА_5 повідомив, що відсутні кошти.

Потерпіла ОСОБА_10 суду пояснила, що працювала на підприємстві «Синтиз» з 25.11.2010 року по 01.11.2013 року. Спочатку заробітну плату сплачували повністю, а потім платили частково. Під час її звільнення борг по заробітній платі взагалі не сплатили. Перед звільненням директор ОСОБА_5 повідомив, що кошти будуть сплачені по мірі їх надходження. 29.12.2014 року та 27.01.2015 року їй був сплачений борг по заробітній платі та на даний час претензій вона не має.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що в період з 2012 по 2013 рік на ТОВ «Синтиз» виникла заборгованість по заробітній платі, яка на даний час потерпілим та іншим працівникам погашена в повному обсязі. Затримка у виплаті заробітної плати виникла по причині невиплати податкового кредиту. З цього приводу керівництво підприємства зверталось в адміністративний суд. Заробітна плата погашалась працівникам в першу чергу, але частково. Кошти для виплати заробітної плати виділялись підприємству і вони були спрямовані на виплату заробітної плати. Але в першу чергу були сплачені податки, було сплачено за газо-, електропостачання, сировину. Стосовно заборгованості по заробітній платі з працівниками проводились бесіди, роз`яснювалось з яких підстав виникли борги та в які періоди ці борги будуть сплачені. Також їй відомо, що в 2014 році один працівник звертався до суду з приводу стягнення заборгованості по заробітній платі з ТОВ «Синтиз» та за рішенням суду дані кошти йому були сплачені.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що працює головним державним інспектором праці. В 2014 році нею проводилась перевірка ТОВ «Синтиз» з питань додержання строків виплати заробітної плати. За результатами перевірки 30.01.2014 року був складений акт, який був підписаний директором ОСОБА_5 , згідно якого було виявлено, що станом на 30.01.2014 року за період з квітня по грудень 2013 року працівникам не було виплачено заробітної плати на суму 764 200 грн. Під час перевірки головний бухгалтер ОСОБА_13 складала довідку про використання коштів підприємства. За період з 01.04.2013 року по 30.01.2014 року на підприємство надходили кошти в сумі 9045, 5 тис. грн., з них на заробітну плату було використано 31, 9 %, сплачено податків та інших обов`язкових платежів 9, 1 %, на інші видатки було витрачено 19, 1 %. Акт по результатам перевірки був направлений в правоохоронні органи з підстав порушення ст.. 175 КК України, оскільки кошти з суми 9045, 5 тис. грн.. не направлялись в першочерговому порядку на погашення заборгованості по заробітній платі, а спрямовувались на інші видатки.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що з 2007 року й по цей час працює головним бухгалтером ТОВ «Синтиз». До липня 2013 року заборгованості по заробітній платі не було. З липня 2013 року виникла заборгованість внаслідок зменшення оборотних коштів на підприємстві, з бюджету не повертались кошти. Заборгованість по заробітній платі виникла перед 50 працівниками. В цей час кошти на підприємство надходили від реалізації продукції та були частково спрямовані на виплату заробітної плати, на оплату енергоресурсів, закупівлю сировини. На даний час заборгованість по заробітній платі складає в межах місяця 2015 року. За 2013 рік заборгованість на даний час погашена та бюджет повинен повернути підприємству 858 000 грн. Сума 9045, 5 тис. грн. витрачалась на постачальників, на заробітну плату, сировину, енергоносії, але в першу чергу на заробітну плату та енергоносії. Вина обвинуваченого у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення повністю підтверджується показаннями потерпілих, свідків, наданими ними в судовому засіданні, та письмовими матеріалами кримінального провадження, а саме:

повідомленням від 31.01.2014 року № 327 територіальної державної інспекції з питань праці в Дніпропетровській області про кримінальне правопорушення, згідно якого під час проведення перевірки ТОВ «Синтиз» було виявлено порушення вимог ст.. 24 Закону України «Про оплату праці», а саме, станом на 30.01.2014 року працівникам не виплачена заробітна плата на суму 764200 грн. за період квітень грудень, також було встановлено порушення вимог ст.. 116 КЗпП України, а саме, заборгованість перед звільненими 29 працівниками становила 123600 грн. За період з 01.04.2013 року по 30.01.2014 року на підприємство надійшло 9045, 5 тис. грн. (100 %), з них використано на виплату заробітної плати 2889, 4 тис. грн.. (31, 9 %), сплачено податків та інших обов`язкових платежів 820600 грн. (9,1 %), на інші видатки витрачено 1727600 грн. (19, 1%). Даний факт став можливим внаслідок невиконання керівництвом вимог ст. ст. 97, 115 КЗпП, що підтверджується інформацією про рух та використання коштів підприємства (т. 2 а. с. 11 12);

актом перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 04 12 100/03 від 30.01.2014 року ТОВ «Синтиз», згідно якого під час перевірки були виявлені порушення вимог законодавства за ст. ст. 47, 83, 97, 115, 116, 117 КЗпП, ст. ст. 15, 21, 24, 34 Закону України «Про оплату праці». Даний акт був підписаний генеральним директором ОСОБА_5 . Довідкою про використання коштів підприємства станом на 30.01.2014 року та контрольними показниками з питань оплати праці (т. 2 а. с. 13 17);

реєстрами перерахувань на особисті вклади та платіжними відомостями за період з квітня 2013 року по грудень 2013 року (невиплачена заробітна плата станом на 30.01.2014 року) (т. 2 а. с. 18 44);

листом головного державного інспектора праці у Дніпропетровській області № 2, згідно якого 30.01.2014 року здійснена позапланова перевірка додержання законодавства про працю на ТОВ «Синтиз», під час якої встановлено порушення трудових прав працівників при отриманні заробітної плати за виконану роботу у терміни відведені законодавством України - порушуються вимоги ст.. 24 Закону України «Про оплату праці», працівникам не виплачена заробітна плата всього на суму 764200 грн. за період квітень грудень 2013 року. Також було встановлено порушення вимог ст.. 116 КЗпП України щодо проведення повного розрахунку при звільненні, а саме, на час перевірки заборгованість перед звільненими 29 працівниками становила в сумі 123600 грн. Остаточного розрахунку ОСОБА_14 не проведено до цього часу в сумі 4006, 42 грн., чим порушено ст.. 117 КЗпП. З цього приводу матеріали перевірки направлені до правоохоронних органів за ознаками ст.. 175 КК України (т. 2 а. с. 65);

звітами про дебетові та кредитові операції по рахунку на ТОВ «Синтиз» за період з квітня по грудень 2013 року (т. 2 а. с. 74 183);

протоколом комісії по трудовим спорам ТОВ «Синтиз» від 03.02.2014 року, яким вирішувалось питання з приводу сплати заборгованості по заробітній платі працівникам підприємства, яка виникла станом на січень 2014 року. З промови генерального директора ОСОБА_5 вбачається, що всю виниклу заборгованість підприємство зобов`язується сплатити у повному обсязі (т. 2 а. с. 224).

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює зазначені докази як належні, допустимі, достовірні та взаємопов`язані.

Доводи обвинуваченого з приводу причин затримки та невиплати заробітної плати, внаслідок чого перед працівниками підприємства виникла заборгованість, не ґрунтуються на вимогах чинного трудового законодавства. Так, згідно наказу № 1 з 01.03.2007 року генеральним директором ТОВ «Синтиз» призначено ОСОБА_5 , на якого відповідно до трудового контракту покладені функції у відповідності з чинним законодавством та статутом прийняття на роботу та звільнення працівників, вирішення питання їх праці. Тобто, будучи посадовою особою товариства, на нього покладено виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в тому числі обов`язків по забезпеченню виплати заробітної плати працівникам підприємства. Згідно ст.. 97 КЗпП оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Статтею 115 КЗпП передбачені строки виплати заробітної плати, статтею 116 - строки розрахунку при звільненні. Згідно ст.. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно ст.. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст.. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Отже, обвинуваченим в першочерговому порядку не здійснювалась в повному обсязі функція щодо забезпечення виплати заробітної плати працівникам підприємства більше ніж за один місяць, а кошти, що надходили на товариство, спрямовувались в першу чергу на оплату газо-, електропостачання та поставки сировини, що суперечить вищезазначеним нормам трудового законодавства. Крім того, посилання обвинуваченого на важкий матеріальний стан власника товариства, до якого він звертався з вимогою надати кошти на виплату заробітної плати, є такими, що не знайшли свого повного підтвердження в ході судового слідства, оскільки жодного належного цьому доказу суду надано не було, а також чинним законодавством не передбачено звільнення особи від відповідальності у зв`язку з відсутністю коштів на підприємстві.

Згідно статуту (т. 2 а. с. 185 203) ТОВ «Синтиз» є підприємством з організаційно-правовою формою господарське товариство, що передбачено нормами ст.. ст.. 62, 79, 80 ГК України, у зв`язку з чим дане кримінальне правопорушення було вчинено спеціальним суб`єктом керівником підприємства. Таким чином, в ході судового розгляду встановлена винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України, як безпідставна невиплата заробітної плати громадянам більш як за один місяць, вчинена умисно керівником підприємства.

До часткового визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини суд відноситься критично та розцінює як один із способів захисту від пред`явленого йому обвинувачення.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Так, ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, є особою пенсійного віку, вину визнав частково, на даний час заборгованість по заробітній платі за 2013 рік сплачено.

Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин згідно положень ст. 66, ст.. 67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливо без його ізолювання від суспільства, а покарання йому повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, а саме у вигляді штрафу в межах санкції інкримінованої статті Кримінального Кодексу України. Підстави для обрання більш суворої міри покарання, а саме, у вигляді виправних робіт, відсутні, оскільки згідно вимог ст. 57 КК України даний вид покарання не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку. Що стосується найсуворішої міри покарання, передбаченої ч. 1 ст. 175 КК України, а саме, у вигляді позбавлення волі, то суд, враховуючи особу винного, не вбачає підстав для її обрання.

Крім того, згідно п. ґ ст.. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року передбачено звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України осіб, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно ст.. 85, 86 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Оскільки обвинуваченим до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» вчинено кримінальне правопорушення невеликої тяжкості, на день набрання ним чинності він досяг пенсійного віку та надав суду письмову згоду на застосування амністії, то суд приходить до висновку про можливість застосування до обвинуваченого п. ґ ст. 1 закону про амністію від 08.04.2014року На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368 371, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 13600 грн.

Звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання на підставі п. ґ ст.. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 не обирався.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд в строк 30 діб з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1