Справа №295/5923/15-к

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(на підставі угоди)

28.04.2015 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000114 від 07.04.2015 р. стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Радомишль Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , неодруженого, на утриманні не має дітей, непрацюючого, раніше не судимий,
по обвинуваченню за ст. 407 ч. 2 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 00001114 від 07.04.2015 р. щодо вчиненняОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 2 КК України, та угода від 20.04.2015 р. про визнання винуватості, укладена між прокурором військової прокуратури Житомирського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 ..

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 25 березня 2014 року був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014 та направлений для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 - від 25 березня 2014 року № 2, солдата ОСОБА_9 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 , поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду радіотелефоніста відділення радіозв`язку взводу зв`язку.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями. Відповідно до вимог ст.ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, солдат ОСОБА_8 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Військової присяги, Конституції України, законів України та статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців.

Однак, солдат ОСОБА_8 , під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

Так, 17 березня 2015 року солдат ОСОБА_8 , в порушення ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командування військової частини польова пошта НОМЕР_2 та поважних причин, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , маючи об`єктивні можливості для прибуття до місця проходження військової служби - військової частини, не з`явився, обов`язки за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини, не повідомив та по 14 квітня 2015 року проводив час на власний розсуд. 15.04.15 р. ОСОБА_8 прибув до місця служби для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 .

Такі умисні дії ОСОБА_9 , які виразилися у самовільному залишенні військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад десять діб, але менше одного місяця, кваліфіковані за ст. 407 ч. 2 КК України.
В судовому засіданні прокурор, обвинувачений, захисник просили затвердити угоду про визнання винуватості.

В наданій угоді обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин та за вказаною статтею Кримінального кодексу, окрім того було визначено та узгоджено вид та розмір покарання, яке визначалося у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700 грн..

Суд з`ясував в обвинуваченого чи цілком він розуміє своє право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має права: на мовчання, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника; право на допит під час судового розгляду свідків обвинувачення, подачу клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд вважає, що укладена угода відповідає вимогам кримінального процесуального закону, умови угоди не суперечать вимогам кодексу (зокрема в частині кваліфікації дій), умови відповідають інтересам суспільства; не порушують прав, свобод чи інтересів інших громадян або осіб; укладена обвинуваченим добровільно, а тому затверджує угоду про визнання винуватості.

Процесуальні витрати, речові докази відсутні. Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст. 394, 473, 474, 475, 374, 100, 126 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

Затвердити угоду між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості, укладену 20.04.2015 р. по кримінальному провадженню № 0000114 від 07.04.2015 р., по обвинуваченню ОСОБА_3 за ст. 407 ч. 2 КК України.

Визнати ОСОБА_3 винуватим за ст. 407 ч. 2 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1700 грн..

Вирок суду на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня проголошення до апеляційного суду Житомирської області:

1) обвинуваченим, захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1