АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів
судової палати у
кримінальних справах
апеляційного суду-Тернопільської області у складі:

головуючого Декайла
П.В.

суддів Стадника
О.Б., Гавриш Г.П.

за.участю прокурора Бурлаки
Г.В.

засудженого ОСОБА_1.
,

розглянула
у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі 17 січня 2007
року кримінальну справу за апеляцією помічника- прокурора М.Тернополя
Гульовської ОТ. на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 29 листопада 2006 року.

Цим вироком:

ОСОБА_1
,ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, громадянина
України, з середньою освітою, одруженого, на утримані має неповнолітню дитину, не працюючого, відповідно до
ст.89 КК України не судимого, -

засуджено
за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України на 4 роки позбавлення
волі без конфіскації майна.

Запобіжний захід,
ОСОБА_1 до вступу
вироку в законну
силу,.

залишено
попередній - тримання
під вартою і строк відбування покарання, засудженому рахується з 17 липня 2006 року.

Судом постановлено стягнути з ОСОБА_1. на погашення
заподіяної злочином матеріальної шкоди в користь ОСОБА_2 - 3200 грн.90 коп., в.
користь ОСОБА_3 - 3750 грн. та
по 1000 грн. в
користь потерпілих на-погашення заподіяної злочином моральної шкоди.

Справа № 11 - 14, 2007 р. Головуючий у І інстанції -Комендат Р.Т.

Категорія - ч.2 ст. 187 КК України Доповідач
- Декайло П.В.

Вироком суду ОСОБА_1. визнано винним у вчинені злочинів за

наступних обставин:

20 грудня 2005 року, близько 02 год., ОСОБА_1
перебуваючи в під'їзді будинку. АДРЕСА_2, з метою заволодіння. майном, вчинив
розбійний напад на потерпілого ОСОБА_2,
спричинивши йому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я
у виді забійної рани правої скроневої ділянки голови, що призвело до втрати свідомості. В результаті нападу заволодів майном
потерпілого на загальну суму -3792,90
гривні.

Крім того, 30 червня 2006
року, близько 03
год. знаходячись у під'їзді будинку АДРЕСА_3, ОСОБА_1 вчинив розбійний напад на
потерпілого ОСОБА_3, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження з короткочасним
розладом здоров'я у виді садна правої тім'яної ділянки голови, та заволодів
майном потерпілого на загальну суму 4320
гривень.

Помічник прокурора в апеляції ставить питання про
скасування вироку Тернопільського
міськрайонного суду стосовно ОСОБА_1. у зв'язку із неправильним
застосуванням судом кримінального закону та через невідповідність призначеного
покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості, та постановления нового вироку.
Вважає, що дії ОСОБА_1. за двома епізодами
розбійного нападу та епізодом заволодіння . грошима ОСОБА_3
внаслідок використання банківської картки, якою заволодів засуджений під час
розбійного нападу, слід кваліфікувати
відповідно за ч.І ст.187, ч.2 ст.187 та ч.2 ст.185 КК України, та за цими
статтями призначити остаточне покарання 8
років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,
міркування прокурора про ' часткове задоволення апеляційного подання та необхідність
скасування вироку суду і постановления
нового вироку, яким кваліфікувати дії засудженого ОСОБА_1. за ч.2 ст.187,
ч.2 ст.185 КК України залишивши без змін
-призначене
покарання, пояснення засудженого про відсутність підстав для задоволення
апеляції прокурора, та просить призначене покарання "-залишити без змін
так як вважає, що є достатнє для його виправлення, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційного подання , колегія суддів вважає, що подання задоволенню не
підлягає.

Винність
засудженого у вчиненні інкримінованих
йому злочинів - в

апеляції не
оспорюється.

Висновок суду
про доведеність винності
ОСОБА_1 у скоєнні злочинів, за які його засуджено,
відповідає фактичним обставинам справи, ,
підтверджується сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні,
аналіз яким суд дав у вироку, і є обґрунтованим.

Що ж
стосується тверджень апелянта, що дії ОСОБА_1. за епізодом розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ч. 1
ст.187 КК України, а за епізодом розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_3 . за ч.2 ст. 187 КК України, так
як ці два розбої охоплюються різними умислами, вони є помилковими та безпідставними.

Так у відповідності до абзацу 2 п. 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про корисливі злочини проти приватної власності» від 25 грудня 1992 року № 12 з послідуючими
змінами - два і
більше розбоїв з метою заволодіння приватним майном при відсутності інших
кваліфікуючих ознак належить кваліфікувати за ч„2 ст.187 КК.України. Додатково
кваліфікувати перший злочин ще і за частиною першою цієї статті не потрібно.

Безпідставним є також висновки помічника прокурора у
поданні, що дії засудженого ОСОБА_1. ще слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України -

таємне
викрадення чужого майна вчинене повторно, так як вчинення розбою стосовно
ОСОБА_3 та вчинення крадіжки грошей охоплювалось різними умислами,

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п.. 8 Постанови № 12
Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про корисливі
злочини проти приватної власності» від 25
грудня 1992 року - розбій
вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного з застосуванням або з
погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров'я, незалежно від того, заволоділа
винна особа майном потерпілого чи ні.

Як вбачається з. матеріалів справи ОСОБА_1 вчинивши
розбійний напад на ОСОБА_3 і заволодівши його майном та банківською карткою, в
цей же день за допомогою цієї картки заволодів грішми потерпілого в сумі 3450 грн. Між нападом
та заволодінням грішми потерпілого пройшов невеликий розрив в часі. Усі дії
ОСОБА_1. були продиктовані єдиним умислом і спрямовані на вчинення розбійного
нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_3

За таких обставин твердження помічника прокурора в
поданні про неправильне застосування судом
кримінального закону є безпідставними.

Кваліфікація
злочинних дій ОСОБА_1. за ч.2 ст.187 КК України є правильною.

Колегія суддів вважає, що суд призначив покарання ОСОБА_1
. у відповідності до ст.ст.50, 65, .69 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчинених
злочинів, особу винного, пом'якшуючі та
обтяжуючі його вину обставини, та належним
чином мотивував своє рішення у вироку.

Вказівка
в апеляційному поданні помічника прокурора м. Тернополя на те, що ОСОБА_1 вже раніше притягувався до
кримінальної відповідальності колегією
суддів до уваги не береться, оскільки у відповідності до п.1 ст,89 КК України
особи визнаються такими, що не мають судимості, якщо протягом іспитового строку
вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про
звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших
підстав, передбачених законом, -
тому вказана обставина підставно не
врахована судом першої інстанції при призначенні покарання, оскільки
ОСОБА_1 вважається в силу ст.89 КК України таким, що не має судимості.

Також колегія суддів вважає, що безпідставним є твердження апелянта, що суд
при обґрунтуванні застосування ст.69 КК України неправильно врахував як обставину,
яка пом'якшує покарання часткове відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_3 - повернення 1700 гри,, які
засуджений добровільно видав працівникам
міліції та які були долучені до справи як речові докази. Як убачається з
матеріалів справи ОСОБА_1 добровільно видав -працівникам міліції не тільки 1700 грн., а і
мобільні телефони якими він заволодів під
час нападів на потерпілих та які були повернені потерпілим.

Призначене судом першої інстанції покарання відповідає
вчиненим злочинам та особі засудженого і є необхідним й достатнім для його виправлення та
попередження нових злочинів, належним чином судом мотивованим у вироку, тому
підстав для його зміни чи' скасування колегія суддів не вбачає.

Вирок суду є обгрунтованим і законним. Будь-яких
передбачених ст.367 КПК України підстав до його зміни чи скасування при
перевірці справи у апеляційному порядку не виявлено, а тому подання помічника
прокурора м. Тернополя не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 356, 362, 366, .КПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:.

Апеляційне подання помічника прокурора міста Тернополя
залишити без задоволення, а
вирок Тернопільського міськрайонного суду
від 29 листопада 2006 року щодо ОСОБА_1 без змін.