Справа
№ 1-33/2007 р.
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.06. 2008 р.

Міжгірський районний суд
Закарпатської області

в особі суддя
Кривка В.П.,

при секретарі Курин М.І.,

з
участю: прокурор Варга Ю.Ю.,

потерпілий
ОСОБА_1,

законний
представник потерпілого -ОСОБА_2,

захисник ОСОБА_3,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні
в смт. Міжгір'ї в райсуді
справу про обвинувачення ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця і мешканця АДРЕСА_1, гр. України, раніше судимого, судимість погашена
і знята, не одруженого, не працюючого, інваліда ІІ групи,-

у вчиненні
злочину, передбаченого ст.
186 ч. 2 КК України;

В
С Т А Н О В И В :

27.08.2007
р. біля 1 год. ОСОБА_4, виїхавши власним
автомобілем “Форд-Скорпіо” на Воловецький перевал з
неповнолітнім ОСОБА_1, де
наказав останньому вийти
з авто, висловивши до нього
претензії, що той
неправильно себе поводив
з хлопцями в кафе “У Лева”
у с. Розтока. Опісля
ОСОБА_4, погрожуючи побити ОСОБА_1,
змусив його роздягнутися
і забрав одяг: кросівки
вартістю 153 грн., спортивні
штани вартістю 67,5 грн., спортивну
куртку вартістю 104,5 грн, спортивну
футболку вартістю 45 грн., мобільний
телефон марки “Нокіа 6070”
вартістю 495,2 грн. і гроші в сумі 20
грн., що знаходились у кишені
Куртки. Вказані речі
ОСОБА_4 поклав в автомобіль
і поїхав додому
в с. Пилипець і сховав,
а видав такі матері потерпілого тільки
після звернення в міліцію. Цими діями ОСОБА_4
завдав потерпілому ОСОБА_1
матеріальну шкоду на загальну
суму 784,2 грн..

Підсудний ОСОБА_4
на досудовому слідстві і в
судовому засіданні вину в
пред'явленому обвинуваченні не визнав
і показав таке. 27.08.2007
р. вночі
він на прохання ОСОБА_1
та інших хлопців підвозив
їх з кафе “У Лева”
в с. Розтока. Натомість ОСОБА_1
не вийшов біля будинку,
а попросив його повезти
в смт. Воловець в якесь кафе , оскільки
перебував у нетверезому
стані. Виїхавши на Воловецький
перевал він зупинився
і вийшов в туалет,
а ОСОБА_1 почав з ним
сваритись і тоді ОСОБА_4 попросив вийти
з авто і жартома сказав,
щоб той роздягався.
Після того як ОСОБА_1
роздягнувся він утік
до лісу, а ОСОБА_4 забрав
залишений ним одяг,
який викинув у рів
у с.Пилипець по дорозі додому. Наступного дня
він зустрівся з
мамою ОСОБА_1, передзвонив
знайомому ОСОБА_5, щоб той
знайшов у канаві при
дорозі одяг і віддав
такий, а також мобільний
телефон мамі потерпілого.
Про це в сільській
раді склали акт,
та він дав пояснення дільничному інспектору ОСОБА_6.

Після закінчення
судового слідства підсудний
ОСОБА_4 визнав себе
винним за обставинами пред'явленого
обвинувачення, попросив вибачення
в потерпілого, просить суворо
не карати і взяти до уваги,
що він інвалід
ІІ гр. , має намір
працевлаштуватись за кордоном.

Потерпілий ОСОБА_1
показав у суді, що
примирився з підсудним,
вибачив йому вчинене.
У суді не зміг пояснити
чому роздягнувся на перевалі,
заперечив, що підсудний
погрожував йому, а також
не зміг пояснити чому
на досудовому слідстві показував
інші покази щодо
обставин справи.

Свідок
ОСОБА_2 як законний представник неповнолітнього потерпілого
показала таке. 27.08.2007 р. її
син ОСОБА_1 повернувся
додому вночі без
одягу і вранці розповів їй,
що йому погрожував
ОСОБА_4, вивіз його на Воловецький перевал, змусив роздягнутися і залишив
голого, забравши одяг,
мобільний телефон і гроші,
які були в
кишені куртки. У зв'язку з цим вона
заявила в сільську
раду, де ОСОБА_4 визнав те, що
забрав одяг і телефон у потерпілого, передзвонив
ОСОБА_5 щоб той
приніс речі з придорожньої канави,
заховані в трубі, і все
повернуто потерпілому. Свідок
також пояснила, що потерпілий
боїться підсудного, тому в суді
дещо змінив покази, а як законний представник
потерпілого заявила, що вони
не мають претензій до
підсудного, не бажають щоб
його карали суворо
і вибачили йому вчинене.

Свідок ОСОБА_5 на досудовому слідстві
показав, що 27.08.2007 р. після
обіду йому зателефонував
ОСОБА_4 сказав, щоб він
узяв велосипед і сумку
і на дорозі , що повертає з
центральної до ур. “Шипіт” в
канаві водовідводної труби
забрав одяг і мобільний
телефон і приніс
йому. Він виконав
прохання і віддав ОСОБА_4
речі в присутності працівників
міліції.

Оцінивши вищевстановлене, а також
інші докази в матеріалах
справи, суд дійшов
висновку, що ОСОБА_4 є винним
у вчиненні злочину, передбаченого
ст. 186 ч. 2 КК України,
який мав місце,
за кваліфікуючими ознаками : відкрите
викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний
з погрозою застосування
насильства.

Таке переконання
суду грунтується на наступних
доказах.

Поясненнями і показами потерпілого ОСОБА_1
на досудовому слідстві, яким
суд віддає перевагу
в порівнянні з його показами в суді,
оскільки саме ці покази
відповідають установленим обставинам
справи. При цьому суд
бере до уваги те, що ОСОБА_1
є неповнолітнім і може боятись підсудного. Натомість його покази
на досудовому слідстві
співпадають з показами його матері
на досудовому слідстві
і в суді, первинними поясненнями
підсудного, які є в
матеріалах справи (а.с. 3-8). Вина
ОСОБА_4 підтверджена і протоколом
видачі одягу, телефону,
грошей потерпілого підсудним.
Окрім цього, підсудний
в кінці судового слідства
в судових дебатах визнав вину.

Обираючи покарання до винного, суд
зважає на таке.

Характер і
степінь суспільної небезпеки вчиненого
діяння полягає в умисності
дій винного, віднесенні злочину
до тяжких (ст. 12 КК
України). Злочинні наслідки
усунено на досудовому слідстві.

Обставин, які б
обтяжували чи пом'якшували покарання
винного, не встановлено.

Суд бере
до уваги особу винного,
який раніше вчиняв
злочини, однак має
погашену і зняту судимість,
характеризується посередньо, не працює,
є інвалідом ІІ групи.

Отже, незначні
наслідки злочину, позиція
потерпілого, який простив підсудного,
відсутність обтяжуючих покарання
обставин, переконують суд у
тому, що винного не слід
карати позбавленням волі
реально, а слід застосувати
ст. 75 КК України, тобто звільнити
його від покарання
у виді позбавлення волі,
строк якого визначається
судом мінімальним згідно
з санкцією ст. 186 ч. 2 КК України, для випробування на іспитовий
строк. Такий строк, з урахуванням
особи винного, тяжкості
злочину суд визначає максимальним
за ст. 75 КК України.

До
винного слід також
застосувати на час
випробування ст. 76 КК
України і покласти на нього
додаткові обов'язки, оскільки
він у минулому вчиняв
злочини, не працює,
не навчається, а отже, потребує
додаткового контролю.

Запобіжний захід
підписку про невиїзд не має
підстав змінювати.

Цивільного позову
не заявлено.

Речові докази:
речі потерпілого повернуті
на досудовому слідстві.

Судових
витрат до стягнення не має.

Керуючись
ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,-

З
А С У Д И В :

ОСОБА_4 визнати
винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, і
призначити покарання 4 (чотири)
роки позбавлення волі.

Згідно з
ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4
від відбуття призначеного покарання
у виді позбавлення волі з
випробуванням, якщо ОСОБА_4 протягом іспитового
строку трьох років не
вчинить нового злочину.

Згідно з ст. 76 КК України покласти
на строк випробування такі
обов'язки на ОСОБА_4:

– не
виїжджати за межі України
на постійне проживання без
дозволу органу
кримінально-виконавчої системи;

– повідомляти органи
кримінально-виконавчої
системи про зміну місця
проживання, роботи або навчання;

– періодично з'являтися
для реєстрації в органи
кримінально-виконавчої системи.

Запобіжний захід
підписку про невиїзд до
набрання вироком законної
сили залишити без змін.

На
вирок може бути подано
апеляцію в апеляційний суд
Закарпатської області через райсуд протягом 15 діб з моменту
проголошення.

Головуючий:/підпис/ В.П.Кривка

ВІРНО:

Суддя Міжгірського райсуду: В.П.Кривка