Справа 1-330/2007
ВИРОК

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 червня 2007 року Деснянський
районний суд м. Чернігова

у складі: головуючого-судді - Розинка
В.М.

при секретарі - Примак
Т.В.

з участю прокурора - Боброва
М. П.

захисника - ОСОБА_2

законного представника

неповнолітнього підсудного - ОСОБА_5

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі суду в м.
Чернігові справу

по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 наро­дження, уродженця м.
Чернігова, українця, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, учня 10 класу Количівської загальноосвітньої
школи, не працюючо­го, не одруженого, раніше не судимого, мешканця АДРЕСА_1 -у скоєнні
злочину, передбаченого ст. 186 ч. 2 КК України, -

встановив:

31.03.2007 р. близько 20.00 год. підсудний
ОСОБА_1, знаходячись біля АДРЕСА_2, із метою відкритого викра­дення чужого
майна, штовхнув руками неповнолітнього
потерпілого ОСОБА_3, від чого той упав
на землю, а підсудний заламав його руку
за спину й утримував, крім того, наніс один удар рукою у підборіддя, заподіявши фізич­ний біль, після чого викрав мобільний телефон
"Нокіа-6100", вартістю 879 грн., із сім-карткою оператора мобільного зв'язку
"Київстар" -
25 грн., а всього на загальну суму 904 грн., що належить потерпілому ОСОБА_4

Підсудний, допитаний у судовому засіданні, вину у пред'явленому обвинуваченні визнав
повністю і пояснив, що не бажає давати
свідчення в суді, оскільки у повному
обсязі підтримує свої попередні свідчення,
які дав у ході досудового слідства. У скоєному розкаюється, просить суворо не карати.

Законний
представник підсудного у судовому засіданні підтримав попе редні
свідчення, просив не призначати сину
суворе покарання.

Враховуючи
свідчення підсудного та його законного представника, а та­кож те,
що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, суд знаходить, що його дії правильно кваліфіковані за ст. 186 ч. 2 КК України, як грабіж,
тоб­то відкрите викрадення чужого майна,
поєднане з насильством, яке не є
небез-

2

печним для життя та здоров'я потерпілого, а вина у скоєному доведена у пов­ному обсязі.

Вирішуючи
питання про міру покарання, суд враховує
ступінь тяжкості вчиненого злочину, який
є тяжким злочином, особу винного - його вік, сімей­ний стан, наявність постійного місця проживання і позитивної
характеристики за таким, обставини, які пом'якшують покарання - щире
каяття, активне спри­яння розкриттю
злочину, вчинення злочину
неповнолітнім, за відсутністю об­ставин, які його обтяжують, приймає до уваги відсутність вимог
потерпілого про призначення суворого покарання та, зважаючи на те, що відсутні попере­дні притягнення до
кримінальної та адміністративної відповідальності, дохо­дить висновку, що ще не втрачена можливість виправлення
підсудного без відбуття покарання, тобто
його припустимо звільнити від відбуття покарання з випробуванням.

Керуючись ст.
ст. 323,
324 КПК України, суд -

засудив:

ОСОБА_1
визнати винним за ст. 186
ч. 2* КК
України і призначити покарання у вигляді 4
років позбавлення волі.

На
підставі ст. 75
КК України звільнити засудженого від відбуття пока­рання, якщо він протягом іспитового строку в 1 рік не вчинить
нового злочину.

На
підставі ст. 76
КК України зобов'язати засудженого періодично з'являтись для реєстрації в
органи кримінально-виконавчої системи та повід­омляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання та навчання.

Речовий
доказ : мобільний
телефон „Нокіа 6100"
- повернути потерпіло­му.

Мірою
запобіжного заходу до набрання вироком законної сили залишити підписку про невиїзд.

На вирок
можуть бути подані апеляції до апеляційного суду Чернігівсь­кої області
протягом 15 діб із
моменту його проголошення.