Справа № 536/2517/14-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2015 року

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кременчуці кримінальне провадження №536/2517/14-к відносно ОСОБА_6 за обвинувальним актом у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Заступник прокурора міста Комсомольська Полтавської області ОСОБА_8 звернувся до Комсомольського міського суду Полтавської області з обвинувальним актом від 08 серпня 2013 року у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Вказане кримінальне провадження на підставі ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 10 березня 2015 року надійшло до Кременчуцького районного суду Полтавської області 16 березня 2015 року.

20 березня 2015 року ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області призначено підготовче судове засідання на 06 квітня 2015 року, яке було відкладено у зв`язку з неявкою прокурора та захисника ОСОБА_7 , яка через зайнятість в іншому кримінальному провадженні в Апеляційному суді Полтавської області заявила клопотання про відкладення підготовчого судового засідання, у зв`язку з чим повторно підготовче судове засідання було призначене судом на 10 квітня 2015 року.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважав, що можливо призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Потерпілий ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 не заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечували проти призначення кримінального провадження до судового розгляду та заявили клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, так як цей процесуальний документ не відповідає вимогам КПК України, мотивуючи тим, що статтею 291 КПК України чітко визначені вимоги щодо обвинувального акта та згідно ч.1 ст.109 КПК України вимоги щодо реєстру матеріалів досудового розслідування.

Вперше обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000121 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України був складений заступником начальника СВ Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_9 та затверджений 03 квітня 2013 року заступником прокурора міста Комсомольська молодшим радником юстиції ОСОБА_8 .

В Комсомольському міському суді Полтавської області 22 травня 2013 року ОСОБА_6 та його захисником на підготовчому засіданні було заявлено клопотання про повернення судом вказаного обвинувального акта прокурору, так як він не відповідає вимогам КПК України.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 06 червня 2013 року було повернуто обвинувальний акт прокурору.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23 липня 2013 року вказану ухвалу місцевого суду було залишено без змін. При цьому суд апеляційної інстанції вказав, що у обвинувальному акті відсутня правова кваліфікація дій обвинуваченого. Вона повинна містити у собі не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а і точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Заступник прокурора м. Комсомольська ОСОБА_8 08 серпня 2013 року склав новий обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 15.12.2012 року під реєстраційним №0000121 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

При цьому, в порушення вимог статей 109,291 КПК України ОСОБА_6 та його захиснику були вручені різні редакції додатків до обвинувального акту, а саме: реєстрів матеріалів досудового розслідування, що виразилось у тому, що ОСОБА_6 було вручено 3 сторінки реєстру, а захиснику 4 сторінки.

ОСОБА_6 не повністю розуміє українську мову.

В обвинувальному акті зазначено, що підозра у вчиненні кримінального правопорушення в одному випадку пред`явлена ОСОБА_6 , а в іншому випадку на сторінці 3 ОСОБА_10 за ч.1 ст.286 КК України.

ОСОБА_6 був вручений обвинувальний акт з іншими змістом додатку, ніж наданий захиснику ОСОБА_7 , не вказано про речові докази та заходи забезпечення кримінального провадження, що свідчить про неповноту досудового розслідування та неможливість призначення справи до судового розгляду.

Крім того, у обвинувальному акті вказані два порушення, вмінені обом обвинуваченим: порушення правил безпеки дорожнього руху, а також порушення правил експлуатації транспорту, але друге із зазначених порушень взагалі не розкрито і не вказано, в чому воно полягало та в діях кого із двох обвинувачених його знаходять.

Також виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення не відповідає вимогам закону, так як в обвинувальному акті відсутня правова кваліфікація дій обвинуваченого. Як уже було вказано судом першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доказаних даних про подію кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форми вини, мотивів і мети вчинення кримінального правопорушення, обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інші. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а і точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Вказані вище порушення унеможливлюють якісно та в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що порушує право ОСОБА_6 на захист та у своїй сукупності перешкоджають об`єктивному судовому розгляду у розумні строки і без усунення яких судовий розгляд не може бути призначений.

При призначенні за таких умов судового розгляду буде порушена ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод в контексті права на справедливий судовий розгляд та допущені порушення нижчевикладених рішень Європейського суду з прав людини, яке регламентують право на справедливий судовий розгляд, ефективну участь ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, його право знати, в чому саме він обвинувачується, мати можливість і час організувати належним чином свій захист та отримати ефективний правовий захист, перешкоджає праву захисника здійснити належний захист вказаної особи та обмежує право ОСОБА_6 на захист.

Відповідно до п.3 d) ст.6 (1) Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 року визначено право на справедливий суд, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має щонайменше такі права: a) бути негайно і детально поінформований про висунуте проти нього кримінальне обвинувачення зрозумілою для нього мовою та що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має щонайменше такі права: b) мати достатньо часу й можливостей для підготовки свого захисту.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року №10 зі змінами „Про застосування законодавства, яке забезпечує підозрюваному, обвинуваченому право на захист додержання конституційного принципу права на захист відповідно до ч.2 ст.63 і п.6 ч.3 ст.129 Конституції України та чинного законодавства є важливою гарантією об`єктивного розгляду справи.

Відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейскього Суду з прав людини» при розгляді справ суди повинні застосовувати Конвенцію і практику суду як джерело права.

Відповідно до ст.9 Конституції України діючі міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 1 КПК України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Згідно ст.1 Конституції України Україна є правовою державою, ст.8 Конституції передбачено,що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст.8 КПК України передбачено, що принцип верховенства права в кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В пункті 61 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лучанінова проти України» встановлено, що стаття 6 Конвенції у цілому гарантує обвинуваченому право на ефективну участь у кримінальному провадженні, а згідно до п.62 того ж рішення вказаного суду обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без обмежень можливості надання суду, який розглядає справу, всіх відповідних аргументів захисту і таким чином вплинути на результат провадження.

Відповідно до п.88 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Тарасов проти України» підпункт «b» пункту 3 статті 6 Конвенції гарантує обвинуваченому «адекватний час і можливості для підготовки свого захисту», отже, передбачає, що поняття захисту на його користь включає в себе усе, що є «необхідним» для підготовки до основного судового розгляду. Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист у належний спосіб та без обмежень можливості наведення суду першої інстанції усіх відповідних аргументів на свій захист, щоб впливати на результат провадження.

ОСОБА_6 не може при такому положенні речей не тільки мати «адекватний час і можливості для підготовки свого захисту», а й приймати ефективну участь у судовому розгляді справи. Він не розуміє ні правову кваліфікацію своїх дій, бо вона відсутня в обвинувальному акті, так як формулювання обвинувачення не складається, як повинно, з обставин, які свідчать про наявність доказаних даних про подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форми вини, мотивів і мети вчинення кримінального правопорушення, обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та інші. Відповідно він не має адекватного часу та можливостей, необхідних для свого захисту.

В обгрунтування свого клопотання захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 посилалися також на інші рішення Європейського суду з прав людини.

Захисник не може забезпечити за таких умов ефективний захист ОСОБА_6 , оскільки таке обвинувачення фактично перешкоджає у виконанні функції ефективного захисту особи.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору по вказаному кримінальному провадженню, навівши положення статей 109,291 КПК України, Комсомольський міський суд вказував, що у долученому до обвинувального акта Реєстрі матеріалів досудового розслідування невірно та не в повному обсязі зазначені процесуальні дії та процесуальні рішення, проведені та складені в ході досудового розслідування, зокрема, щодо прийнятих слідчим процесуальних рішень, не зазначено час та дату завершення досудового розслідування, відсутні відомості чи обиралися відносно ОСОБА_6 заходи забезпечення кримінального провадження.

Всі вищезазначені недоліки, незважаючи на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 23 липня 2013 року, так до цього часу не усунуті.

Обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, так як в ньому вказаний потерпілий від кримінального правопорушення, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань 15.12.2012 року під реєстраційним номером № 0000121 - ОСОБА_4 , в той час як під час досудового слідства по вказаному кримінальному правопорушенню, з 15.12.2012 року і до цього часу по вказаному кримінальному правопорушенню ОСОБА_4 потерпілим не визнавався. Внаслідок цього є неправомірним та незаконним і зазначення у вказаному обвинувальному акті розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у загального розмірі 70 000 гривень, в тому числі 45 000 гривень майнової шкоди та 25 000 моральної шкоди.

Не відповідає вимогам закону і зазначення в обвинувальному акті розміру витрат на залучення експерта, які нібито мали місце у зв`язку з проведенням автотехнічних експертиз на загальну суму 3 947 гривень, в той час як по вказаному кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 15.12.2012 року під реєстраційним номером № 0000121 з часу початку досудового розслідування по цей час жодна автотехнічна експертиза не проводилась та не призначалась.

Крім того, не відповідає вимогам закону і реєстр матеріалів досудового розслідування № 0000121, так як по вказаному провадженню досудове розслідування розпочате 15.12.2012 року, до вказаної дати згідно вимог ч.3 ст.214 КПК України воно не допускалось та тягне за собою відповідальність згідно із законом, але в порушення вимог закону у вказаному реєстрі вказані проведені процесуальні дії та прийняті процесуальні рішення до початку досудового розслідування, що є неприпустимим.

Також в реєстрі матеріалів досудового розслідування № 0000121 відсутні будь-які відомості про речові докази по вказаному провадженню.

У такому вигляді обвинувальний акт та додатки до нього, які є його невід`ємною частиною, складені з грубими порушеннями вимог діючого кримінального процесуального законодавства, не дозволяє здійснювати ефективний захист обвинуваченого, порушує право на захист ОСОБА_6 та перешкоджає його ефективній участі у кримінальному провадженні.

При цьому в обгрунтування клопотання захисник та обвинувачений також посилалися на відповідну судову практику Апеляційного суду Полтавської області, Апеляційного суду міста Києва.

З`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду вказаного кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч.3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Згідно статей 1,2 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч.4 статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до статті 291 КПК України обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

Обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Як установлено судом, прокурором ОСОБА_8 при складанні 08 серпня 2013 року обвинувального акта за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України допущено порушення ч.1 ст.291 КПК України.

Так, 03 квітня 2013 року заступником начальника СВ Комсомольського МВ ОСОБА_9 був складений та затверджений прокурором ОСОБА_8 обвинувальний акт у цьому ж кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 .

Ухвалою Комсомольського міського суду від 06 червня 2013 року цей обвинувальний акт був повернутий прокурору для усунення недоліків.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор оскаржив її до Апеляційного суду Полтавської області, стверджуючи, що обвинувальний акт відповідає вимогам Закону.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23 липня 2013 року апеляційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, а ухвалу Комсомольського міського суду від 06 червня 2013 року про повернення прокурору обвинувального акта без змін.

Складаючи новий обвинувальний акт 08 серпня 2013 року, прокурор повторює фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, що були вказані у попередньому обвинувальному акті від 03 квітня 2013 року.

Згідно ч.1 ст.291 КПК України обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим.

У третьому абзаці обвинувального акта від 08 серпня 2013 року прокурор зазначає, що він 05 квітня 2013 року вже звертався до суду у вказаному кримінальному провадженні з обвинувальним актом, але 06 червня 2013 року Комсомольський міський суд Полтавської області повернув обвинувальний акт прокурору через його невідповідність вимогам КПК. У зв`язку з чим, прокурором складено цей обвинувальний акт відповідно до вимог статті 291 КПК України. Тим самим прокурор вступив у суперечність з ч.1 ст.291 КПК України.

Така підстава, як зазначено в обвинувальному акті, для складання самостійно прокурором обвинувального акта не передбачена Законом. За змістом Закону прокурор вправі скласти обвинувальний акт лише у випадку, якщо він не погодиться з обвинувальним актом, який був складений слідчим.

Прокурор також допустив порушення п.2 ч.2 ст.291 КПК України, а саме: не вказав яке громадянство має обвинувачений. У вступній частині обвинувального акта на сторінці 1 вказаний обвинувачений ОСОБА_6 , а на сторінці 3 в абзаці «Правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення» зазначено, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

Обвинувальний акт також не відповідає в повній мірі і п.5 ч.1 ст.291 КПК України, оскільки пред`явлене особі обвинувачення не є конкретним. Так, на сторінці 2 обвинувального акта вказано, що ОСОБА_6 допустив порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту. При цьому, об`єктивна сторона кримінального правопорушення, що полягає у порушенні особою, яка керує транспортним засобом, експлуатації транспорту зовсім не викладена та не розкрита. Діяння ж ОСОБА_10 кваліфіковане за ч.1 ст.286 КК України, так як він вчинив умисні дії, що полягали лише у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесні ушкодження. Про порушення експлуатації транспорту тут не йдеться.

При складанні обвинувального акта заступником прокурора міста Комсомольська ОСОБА_8 були допущені такі порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, які у своїй сукупності перешкоджають призначенню та об`єктивному судовому розгляду у розумні строки кримінального провадження, без усунення цих невідповідностей судовий розгляд не може бути призначений.

Керуючись статтями 314,371,372, ч.2 ст. 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР 15 грудня 2012 року під реєстраційним номером 0000121 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України повернути прокурору міста Комсомольська Полтавської області.

Ухвала про повернення обвинувального акта може бути оскаржена до Апеляційного суду Полтавської області через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1