У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_15,
суддів ОСОБА_16, ОСОБА_17,
при секретарі за участю прокурора ОСОБА_18, ОСОБА_19
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 9 грудня 2014 року матеріали кримінального провадження за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, та засудженого ОСОБА_6 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 6 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 8 липня 2014 року.

Зазначеним вироком

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця смт. Куйбишеве Запорізької області, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1, раніше не судимого, -

засуджено за ч. 4 ст. 368 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади архітектора в органах місцевого самоврядування строком 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 8 липня 2014 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

ОСОБА_6 визнано винним у тому, що будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, займаючи посаду заступника начальника управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради - заступника головного архітектора міста - начальника відділу по реалізації генплану міста, 27 вересня 2013 року, діючи умисно, з корисливих мотивів, знаходячись за місцем своєї роботи, що по вул. Адміральській, 20 в м. Миколаєві, він отримав від ОСОБА_7, який діяв в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_8, в якості неправомірної вигоди гроші в сумі 300 доларів США, що по курсу НБУ становило 2397 грн. 90 коп., за надання позитивних Повідомлень (погоджень) про розміщення 3-х пересувних тимчасових споруд на території м. Миколаєва за обставин, встановлених судом і викладених у вироку.

У касаційних скаргах:

прокурор просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції з посиланням на те, що доводи апеляції про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність - безпідставне звільнення судом першої інстанції ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, належним чином апеляційним судом не перевірені, визнання їх необгрунтованими не вмотивовано з відповідним посиланням на норми матеріального та процесуального законів;

засуджений ОСОБА_6 просить судові рішення щодо нього скасувати, а провадження закрити за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Також засуджений вказує, що органами досудового розслідування провадження щодо нього сфальсифіковано, мало місце провокація хабара, покладений в основу вироку протокол огляду місця події від 27.09.2013 року є незаконним, оскільки грошові кошти в нього особисто не вилучалися.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення касаційних скарг прокурора та засудженого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів вважає, що касаційні скарги прокурора та засудженого задоволенню не підлягають.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги засудженого про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам та допущені у цьому провадженні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КП КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:

1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність;

3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у частині першій цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Аналіз статей 412-414 КПК України дає підстави для висновку про те, що неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, на що посилається засуджений у своїй касаційній скарзі, не є підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи судом касаційної інстанції. Що ж стосується істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, то безумовних підстав, передбачених ч. 2 ст. 412 КПК України, за яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, у касаційній скарзі засудженим не наведено. Що ж стосується істотних порушень кримінального процесуального закону, які згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення щодо ОСОБА_6, то таких порушень у провадженні не допущено.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винність ОСОБА_6 в одержанні ним неправомірної вигоди для себе за вчинення в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням службового становища, вчинене ним як службовою особою, яка займає відповідальне становище, за викладених у вироку обставин обґрунтовані показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_8, даними протоколу огляду місця події від 27.09.2013 року, висновками експертів №1523 від 25.10.2013 року та № 65 від 25.10.2013 року, а також речовими доказами, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності.

Крім того, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок. Перевіркою матеріалів справи касаційним судом встановлено, що судом першої інстанції вимоги зазначеного закону повністю дотримані. Апеляційним судом також ретельно перевірені доводи засудженого про обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому правопорушення і на їх спростування в ухвалі наведені докладні мотиви та висновки, які грунтуються на матеріалах провадження.

З урахуванням зібраних органами досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказів у їх сукупності, злочинні дії засудженого ОСОБА_6 судом вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 368 КК України, тобто кримінальний закон застосовано правильно.

Касаційним судом також встановлено, що істотних порушень кримінального процесуального закону при дослідженні та оцінці наведених у вироку доказів, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про винність ОСОБА_6 і правильності кваліфікації його злочинних дій судами першої та апеляційної інстанції не допущено.

За таких обставин касаційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Доводи касаційної скарги прокурора про те, що судами першої та апеляційної інстанції допущено неправильне застосування кримінального закону, а саме безпідставно застосовано до засудженого ОСОБА_6 вимоги ст. 75 КК України, внаслідок чого призначене йому покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок м'якості, не можна визнати обгрунтованими.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 65 КК України, покарання винність особі має бути призначено у межах санкції закону, за якими її визнано винною, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу, із врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом'якшують і обтяжують покарання. При цьому, призначене покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження нових злочинів. Крім того, при звільненні особи від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України суд має враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, які в сукупності свідчать про можливість виправлення цієї особи без відбування покарання.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та виходячи із засад законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд дійшов обгрунтованого висновку про можливість його виправлення без відбування основного покарання, врахувавши повною мірою характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, позитивну характеристику за місцем проживання та обставину, що пом'якшує покарання, а саме його бездоганну роботу в органах архітектури з 1985 року.

З таким висновком суду першої інстанції обгрунтовано погодився й апеляційний суд, визнавши, що зазначені вище обставини та дані про особу ОСОБА_6 є достатніми для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Тому доводи прокурора про м'якість призначеного ОСОБА_6 покарання внаслідок необгрунтованого звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України колегія суддів вважає безпідставними, у зв'язку з чим касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки кримінальний закон судом першої інстанції застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону органами досудового розслідування, судами першої та апеляційної інстанції у провадженні не допущено, тому підстав для скасування судових рішень за доводами касаційних скарг колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись статтями 434-436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 6 травня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 8 липня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, та засудженого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_15 ОСОБА_16 ОСОБА_17