справа № 0603/1-149/11
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2011 року Бердичівський міськрайонний суд в складі: головуючого - судді Заїки Г.М., за участю секретаря Гурковської Н.В., прокурора Копишинської Н.В., представника потерпілої ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева кримінальну справу по обвинуваченню

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, українки, ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше несудимої, розлученої, на утриманні маючої двох неповнолітніх дітей, непрацюючої, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, - за ст. 149 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На початку серпня 2004 року ОСОБА_2, знаходячись в м. Москві Російської Федерації, для здійснення незаконної угоди стосовно людини з метою подальшої її сексуальної експлуатації, вступила в попередню злочинну змову із мешканкою м. Бердичева ОСОБА_3, яка вироком Бердичівського міськрайонного суду від 11 червня 2010 року засуджена за ст. 149 ч.2 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. У вказаний час ОСОБА_3, реалізуючи спільний злочинний намір та діючи за попередньою змовою з ОСОБА_2, запропонувала мешканці м. Бердичева ОСОБА_4 високооплачувану роботу кухаря в м. Москві в кафе, яке начебто належить її рідній сестрі ОСОБА_2 ОСОБА_4, вислухавши пропозицію ОСОБА_3 та довіряючи останній, дала свою згоду.

ОСОБА_3, отримавши від ОСОБА_4 її згоду працювати в Москві кухарем, ввела потерпілу в оману та 3 серпня 2004 року вирушила разом з нею до залізничного вокзалу м. Бердичева, де за власні кошти придбала в залізничній касі квиток на потяг № 078 сполученням Ковель-Москва, який передала ОСОБА_4 та провела її до вказаного потягу. При цьому ОСОБА_3, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_2, попередила потерпілу ОСОБА_4, що наступного дня на Київському залізничному вокзалі в м. Москві її зустріне ОСОБА_2, яка начебто влаштує її на роботу кухарем.

Цього ж дня, із м. Бердичева Житомирської області ОСОБА_4 вирушила потягом Ковель-Москвадо м. Москви Російської Федерації. В свою чергу ОСОБА_3, впевнившись в тому, що ОСОБА_4 відбула з м. Бердичева, по телефону повідомила ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_4 виїхала до м. Москви потягом Ковель-Москвата вказала номер вагону. Таким чином, ОСОБА_3, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_2, сприяла законному переміщенню потерпілої ОСОБА_4, за її згодою, через Державний кордон України, тобто з м. Бердичева до м. Москви, передавши потерпілу ОСОБА_2

4 серпня 2004 року потерпіла ОСОБА_4 прибула до м. Москви РФ, де ОСОБА_2, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_3, зустріла її на залізничному вокзалі та привезла до смт. Бородіно Московської області, де змусила останню надавати сексуальні послуги чоловікам за гроші. Таким чином, ОСОБА_5, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_3, вчинила незаконну угоду, об'єктом якої є людина, а саме потерпіла ОСОБА_4, з метою її сексуальної експлуатації.

Допитана в ході судового слідства ОСОБА_5 свою вину в скоєнні злочину, передбаченого ст. 149 ч. 2 КК України, не визнала та по суті обвинувачення пояснила, що з потерпілою вони сусіди. Стосунки нормальні. Раніше потерпіла приходила до неї додому, де доглядала її дітей. ОСОБА_3 є її рідною сестрою. В м. Москві вона давно проживала з співмешканцем та працювала. Пізніше вона також перевезла до Москви своїх дітей. Одного разу вона зателефонувала потерпілій та запропонувала їй поїхати до Москви працювати поваром, на що потерпіла погодилась. Коли потерпіла приїхала до Москви, підсудна зі своїм співмешканцем ОСОБА_6 зустріли її на вокзалі і поїхали до них додому. З ними також ще проживала подруга підсудної на імя ОСОБА_1, її брат та її співмешканець на імя ОСОБА_6. Потерпіла поселилась з ними. Її паспорт знаходився у будинку. Що вони робили у перший день, підсудна не памятає. На другий день вони пішли в кафе. На третій день подруга підсудної ОСОБА_7 повідомила, що потерпіла забрала свій паспорт і зі своїм хлопцем кудись поїхала. В Москві потерпілу вона більше не бачила. Вони побачились лише в м. Бердичеві.

Також підсудна пояснила, що паспорт у потерпілої вони брала, щоб зробити їй тимчасову прописку. Білет на потяг до Москви потерпілій купувала її сестра ОСОБА_3 Підсудна та її співмешканець давали потерпілій кошти на необхідні потреби. Коли ОСОБА_4 познайомилась зі своїм хлопцем, вона не знає. Потерпіла повинна була працювати поваром у столовій цеху безалкогольної продукції та отримувати заробітну плату в розмірі 300 доларів. Оскільки ОСОБА_4 уїхала, то вони не встигли показати їй роботу, на якій вона повинна була працювати. Вона потерпілу нікуди не возила, займатись наданням сексуальних послуг не примушувала. Чому потерпіла стверджує, що вона примусила її займатись наданням сексуальних послуг, вона не знає. Через 2 роки ОСОБА_3 повідомила підсудній, що проти неї порушили кримінальну справу.

Заперечення підсудною свої вини у вчиненні злочину, суд розцінює як її намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину.

Не дивлячись на те, що підсудна ОСОБА_5 вину у вчиненні злочину не визнала, її вина стверджується показаннями потерпілої, свідків та матеріалами кримінальної справи, а саме:

показами потерпілої ОСОБА_4, яка пояснила, що з підсудною вона знайома, стосунки нормальні. Раніше вона доглядала дітей підсудної. В один із днів сестра підсудної ОСОБА_3 прийшла до неї додому і запропонувала роботу. Потім підсудна по телефону запропонувала їй поїхати до Москви на роботу, а саме працювати поваром, на що потерпіла погодилась. Про оплату та умови праці вона нічого не пояснювала. З підсудною по телефону вона спілкувалась, перебуваючи на квартирі ОСОБА_3 ОСОБА_3 купила потерпілій квиток на потяг до Москви, сказавши, що кошти на нього передала їй підсудна. Її хлопець ОСОБА_8 чув розмову між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Він також проводив її на потяг. З собою потерпіла взяла паспорт та диплом повара-кондитера. В Москві потерпілу зустріла підсудна та її співмешканець і вони поїхали у Підмосковя. На наступний день вони поїхали на автозаправку, де її посадили в автомобіль з незнайомими чоловіками.

Далі потерпіла пояснила, що їй важко згадувати події, які з нею трапились, тому вона просить оголосити покази, які вона давала на досудовому слідстві.

Будучи допитаною під час досудового слідства потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що за адресою м. Бердичів вул. Чкалова, 38 вона проживає з дитинства разом зі своєю родиною. Неподалік від її будинку про вул. Чкалова у приватному будинку приблизно з 2001 року проживає її знайома ОСОБА_2, з якою потерпіла підтримувала добрі відносини. Іноді на прохання ОСОБА_2 вона навіть залишалась і няньчила її дітей. В підсудної є рідна сестра ОСОБА_3, яка раніше мешкала у багатоповерховому будинку в м. Бердичеві по вул. Стадіонній, з якою у неї в минулому також були добрі відносини. Приблизно на початку 2004 року, точної дати вона не пам'ятає, потерпіла знаходилась в квартирі ОСОБА_3, яка під час розмови повідомила, що ОСОБА_2 переїхала на постійне місце проживання до м. Москви і там відкрила кафе. Між іншим ОСОБА_3 запропонувала їй поїхати до ОСОБА_2 працювати кухарем в кафе, оскільки знала, що вона має освіту кухаря. Крім цього, ОСОБА_3 знала, що на той час вона не працювала, оскільки не могла знайти роботу за фахом і у її родині були скрутні часи у звязку з фінансовим становищем. Зацікавившись пропозицією ОСОБА_3, вона погодилась. На її запитання чому саме їй ОСОБА_3 запропонувала роботу у своєї сестри, остання повідомила, що ОСОБА_2 бажає, щоб в неї працювали свої надійні люди, на яких можна покластися, а її ОСОБА_2 знає тривалий час. Вона розповіла про дану пропозицію своїй матері, яка підтримала її, оскільки роботу запропонували не сторонні особи, а давні знайомі. Через декілька днів до неї додому прийшла ОСОБА_3 і повідомила, що їй буде телефонувати ОСОБА_2 з Москви та розповість про її майбутню роботу, а саме умови роботи, проживання та оплати. Тоді вона пішла до квартири ОСОБА_3. Через деякий час зателефонувала ОСОБА_2 і ОСОБА_3 передала їй слухавку. ОСОБА_2 сказала, що вона дійсно буду працювати у неї в кафе кухарем і що вона про це не пошкодує. Про роботу ОСОБА_2 їй більше нічого не казала, а лише повідомила, що вона житиме в неї, а про все інше дізнається пізніше. Коли слухавку взяла ОСОБА_3, вона чула як ОСОБА_2 повідомила, що вишле ОСОБА_3 гроші на білет для проїзду та продукти харчування. Після цього, вона домовилась з ОСОБА_3, що наступного дня прийде до неї з речами і ОСОБА_3 купить їй квиток та посадить на потяг до Москви.

Наступного дня, вона прийшла до неї разом зі своїм хлопцем ОСОБА_8, який на той час проживав в м. Житомирі, якому вона також повідомила, що буде їхати до м. Москви на заробітки. ОСОБА_3 придбала їй білет і разом з ОСОБА_8 провела на потяг, повідомивши, що на вокзалі її зустріне ОСОБА_2. Коли вона прибула до вокзалу м. Москва, то ОСОБА_2 на вокзалі не було. Через деякий час ОСОБА_2 приїхала на автомобілі Жигуліразом з невідомим чоловіком. На вказаному автомобілі вони поїхали в м. Бородіно до двохповерхового будинку. Там мешкала жінка ОСОБА_1 разом зі своєю родиною. ОСОБА_2 сказала, щоб вона відпочивала, оскільки у вечері вони повинні будуть їхати на роботу. У вечері приїхала ОСОБА_2 разом з водієм і відвезли її на автомобілі до АЗС. ОСОБА_2 вийшла з машини і до неї під'їхав автомобіль, з якого вийшло двоє невідомих чоловіків. Під час розмови чоловіки передали ОСОБА_2 гроші, які та взяла і направилась до автомобіля, де знаходилась вона. ОСОБА_2 сказала, щоб вона сідала до даних чоловіків в машину і що це і є її робота. В цей час вона зрозуміла, що ОСОБА_2 навмисно виманила її до Москви, щоб в подальшому передавати чоловікам для надання сексуальних послуг, а сама буде отримувала гроші в якості сутенера. На той момент вона була сильно налякана і не знала що робити, оскільки була сама в чужому місті. У неї не було вибору, як погодитись на вимогу ОСОБА_2 сісти в чужий автомобіль. Незнайомі чоловіки завезли її до невідомої квартири, де вона була змушена до ранку надавати їм сексуальні послуги, оскільки побоювалась, що дані чоловіки будуть її бити та знущатись. Наступного ранку дані чоловіки завезли її назад до ОСОБА_2, яка їй сказала, що це і є її робота. Тобто, ОСОБА_2 пояснила, що вона має надавати чоловікам сексуальні послуги за гроші. На її запитання навіщо вона обманула, ОСОБА_2 зазначила, що як би вона про це повідомила, то потерпіла не приїхала. Вона зрозуміла, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 займаються звідництвом, оскільки після її приїзду до квартири туди також завезли декілька дівчат з Казахстану, які при нагоді втекли.

В ОСОБА_2 вона була близько тижня, оскільки не мала грошей, щоб втекти від неї. Також вона не знала яким чином добратись до Москви. За цей час ОСОБА_2 та власниця квартири ОСОБА_1 неодноразово вивозили її до АЗС, де за гроші віддавали невідомим чоловікам і вона була змушена надавати їм сексуальні послуги. Пізніше вона познайомилась з ОСОБА_9 мешканцем Підмосков'я, який дізнавшись яким чином вона потрапила до Москви, запропонував їй втекти від дівчат, на що вона

погодилась. За домовленістю ОСОБА_9 приїхав до ОСОБА_2 та повідомив, що її затримала міліція і потрібні гроші заплатити штраф. ОСОБА_2 віддала її паспорт та шість тисяч рублів, які він передав їй. Після цього, вона стала проживати у ОСОБА_9 поки не посварилась з ним. Згодом вона пішла від нього. Потім в неї викрали документи і при першій перевірці працівники міліції затримали її і помістили до приймальника-розподільника. Там вона пробула до того часу поки її не депортували до України. Коли вона приїхала до м. Бердичева і зустріла ОСОБА_3, то та повідомила, щоб вона не боялась, оскільки не буде її чіпати, якщо потерпіла не буде в Бердичеві розповідати, що була в Москві повією. Зі слів ОСОБА_3 було зрозуміло, що вона добре знала куди і навіщо відправила її, тобто що її сестра навмисно заманює до Москви дівчат, щоб ті в подальшому за гроші надавали сексуальні послуги. Пізніше вона зустрілась зі своєю знайомою ОСОБА_10, від якої під час розмиви дізналась, що ОСОБА_3 її також оманним шляхом відправила до Москви, де її насильно утримували та змусили надавати сексуальні послуги ( т.1 а. с. 16-20, т.2 а.с.37-39 ).

Після оголошення показів потерпілої, які вона давала на досудовому слідстві, остання пояснила, що повністю їх підтримує.

Крім цього, вина підсудної підтверджується:

показами свідка ОСОБА_11, яка пояснила, що потерпіла її дочка. Стосунки добрі. З підсудною бачилась лише один раз. Дочка ходила доглядала дітей підсудної, однак за це їй нічого не платили. Влітку дочка познайомилась з сестрою підсудної ОСОБА_3 і ходила до неї. Через деякий час дочка повідомила, що підсудна запропонувала їй роботу у Москві і пообіцяла купити квиток на потяг. Спочатку свідок була проти, щоб відпускати потерпілу у Москву. Але потерпіла забрала документи, деякі речі та диплом і у вечорі хлопець потерпілої повідомив, що дочку відправили в Москву. Свідок пішла до ОСОБА_3 і остання сказала, що дочка їй зателефонує та все розповість. Через два дні їй зателефонувала дочка та сказала, що вона обута та одягнута і декілька разів повторяла одне і те саме. Свідок записала номер телефону, з якого дзвонила дочка. В подальшому свідок дзвонила на вищевказаний номер телефону, але слухавку ніхто не брав. Одного разу вона все таки додзвонилась і якась жінка похилого віку ій відповіла, що підсудна пішла шукати потерпілу, оскільки та втекла. Свідок пішла до ОСОБА_3 і остання сказала, що потерпіла жива та здорова. Через півроку свідок звернулася в міліцію та розповіла, що трапилось. В міліції ій сказали поки нікому нічого не розповідати, оскільки таким чином у Москву відправили і іншу дівчину на імя ОСОБА_11 і міліція цим займається. Коли дочка повернулася на України, то нічого не розповідала. Лише повідомила, що втекла звідти з хлопцем. Потерпілій було тяжко це згадувати. Вона була знервована;

показами свідка ОСОБА_8, який пояснив, що раніше він зустрічався з потерпілою. В один із днів він прийшов до потерпілої і побачив, що остання збирала речі. Вона йому повідомила, що їде у Москву. Свідок провів потерпілу до ОСОБА_3, яка відправляла її в Москву на заробітки. Він проводжав її на вокзалі. Квиток купувала ОСОБА_3, яка повідомила, що в Москві потерпілу зустріне якась жінка. Потерпіла також попросила, щоб він пішов до її матері та розповів їй, що вона поїхала до Москви, що свідок в подальшому і зробив. Також ОСОБА_8 зазначив, що потерпіла сказала йому, що їде офіційно працювати поваром. Більше він з нею не зустрічався;

заявою потерпілої ОСОБА_4Г від 28 квітня 2006 року, відповідно до якої остання повідомила про скоєння відносно неї злочину ( т.1 а. с. 3);

посвідченням особи на повернення в Україну на імя ОСОБА_4Г № 150671 від 14 серпня 2005 року, що підтверджує факт перебування потерпілої в м. Москві ( т.1 а. с. 7-8 );

протоколом впізнання особи по фотознімкам від 11 травня 2010 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_4 серед пред'явлених їй трьох фотознімків під № 2 впізнала ОСОБА_3 як особу, яка в серпні 2004 року запропонувала їй поїхати до Москви працювати у її сестри ОСОБА_2 кухарем ( т.1 а. с. 21-23 );

протоколом впізнання особи по фотознімкам від 11 травня 2010 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_4 серед пред'явлених їй трьох фотознімків під № 1 впізнала ОСОБА_2 як особу (сестру ОСОБА_3А.), за пропозицією якої вона поїхала до Москви працювати кухарем. Саме ОСОБА_2 змусила її до заняття проституцією ( т.1 а. с. 24-26);

протоколом впізнання особи по фотознімкам від 26 червня 2010 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 серед пред'явлених їй трьох фотознімків під №2 впізнала ОСОБА_12, яка в серпні 2004 року відправила до Москви її доньку ОСОБА_4 ( т.1 а. с. 88-90 );

роздруківкою вхідних та вихідних дзвінків домашнього телефону ОСОБА_3, згідно якої ОСОБА_3 вела телефонні розмови з абонентами Російської федерації м. Москви в період скоєння нею вказаного злочину (т.1 а. с. 91-96);

роздруківкою інформаційно-статистичного центру Південно-Західної залізниці України, згідно якої 3 серпня 2004 по паспорту ОСОБА_4 був придбаний квиток до м. Москви на потяг № 078 "Ковель-Москва ( т.1 а. с. 97-98);

протоколом впізнання особи по фотознімкам від 3 липня 2010 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_8 серед пред'явлених йому трьох фотознімків під № 2 впізнав ОСОБА_3 як особу, яка влітку 2004 року відправила до м. Москви його знайому ОСОБА_4 працювати кухарем ( т.1 а. с. 123-125);

протоколами судового засідання по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_3, згідно яких ОСОБА_3 під час судового засідання повідомила, що відправила ОСОБА_4 до м. Москви на прохання своєї сестри ОСОБА_2 працювати у неї в кафе кухарем ( т.1 а. с. 190-191 );

протоколами судового засідання по кримінальній справі по обвинуваченню ОСОБА_3, згідно яких ОСОБА_4 під час судового засідання підтвердила свої показання ( т.1 а. с. 200-202,205-206).

Дослідивши усі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вини підсудної в скоєнні злочину.

Суд знаходить вину ОСОБА_2 у здійсненні незаконної угоди, обєктом якої є людина, поєднаної із законним переміщенням через Державний кордон України, з передачею іншій особі, вчиненої з метою сексуальної експлуатації, за попередньою змовою групою осіб, тобто в скоєнні злочину, передбаченого ст. 149 ч.2 КК України, повністю доведеною.

Обираючи вид та міру покарання підсудній, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину - злочин є особливо тяжким, особу винної, яка раніше несудима, за місцем проживання характеризується посередньо, на утриманні має двох неповнолітніх дітей.

Обставин, що відповідно до ст.ст. 66,67 КК України помякшують та обтяжують покарання підсудній, судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про призначення підсудній міри покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна, оскільки вважає, що лише повна ізоляція підсудної від суспільства буде необхідною й достатньою для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з підсудної, суд враховує характер та обсяг душевних та фізичних страждань, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та приходить до висновку про часткове задоволення цивільного позову в сумі 50000 грн., при цьому суд виходить із засад виваженості, розумності та справедливості.

Судових витрат по справі немає.

Керуючись ст.323, 324 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

Визнати ОСОБА_2 винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 149 ч.2 КК України, та призначити їй покарання у виді шести років позбавлення волі без конфіскації майна.

До вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу відносно засудженої не змінювати, залишити підписку про невиїзд.

Початок строку відбуття покарання засудженій рахувати з дня приведення вироку у виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 50 000 грн. моральної шкоди.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 15 діб після проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Головуючий: