Провадження №1-кп/761/94/2015
В И Р О К
іменем України
31 березня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 120 141 001 0000 3898 відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, який одружений, офіційно не працює, зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_2 , раніше судимий: 27 червня 2001 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 229-6 КК України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 місяців, на підставі ст. 46-1 КК України 1960 року звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; 26 квітня 2002 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік; 16 липня 2003 року Оболонським районним судом м. Києва за ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік; 16 листопада 2004 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців; 12 серпня 2008 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 162, 70 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки; 30 червня 2011 року Ірпінським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 309, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 день, звільнений 09 грудня 2011 року за відбуттям строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:
16 квітня 2014 року приблизно о 23 годині 40 хвилин водій ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2109» державний номер НОМЕР_1 рухався по проїзній частині по вул. Ольжича з боку вул. Сирецької в напрямку вул. О.Теліги в м. Києві. В подальшому водій ОСОБА_8 порушивши вимоги п.п. 2.3 (б), 2.9 (а), 12.1, 11.13 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію 01 січня 2002 року, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не врахував стан дорожнього покриття, під час вибору швидкості не врахував дорожню обстановку, втратив контроль за рухом транспортного засобу та виїхав на тротуар, де не зупиняючись продовжив рух та в подальшому навпроти будинку № 43 по вул. Ольжича в м. Києві здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 .

В результаті проявленої водієм ОСОБА_8 необережності, відбувся наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_11 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 56/Е «у гр. ОСОБА_11 , 1984 року народження, мали місце ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, струс головного мозку. Забійна рана лоба, підборіддя, нижньої губи. ЗТГ, перелом 6-го ребра справа. Забій, розрив правого легкого. Пневмоторакс, малий гемоторакс справа. Вищеописані пошкодження утворилися від дії тупих предметів, по давності можуть відповідати строку і обставинам, вказаних в постанові, і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, так як небезпечні для життя в момент спричинення».

Таким чином, ОСОБА_8 керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав, однак пояснив, що не впевнений, що дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення ним Правил дорожнього руху. Суду надав показання, що 16 квітня 2014 року він сів за кермо автомобіля «ВАЗ 2109» в стані алкогольного сп`яніння. Їхав у бік метро «Дорогожичі». Перед ним рухалася маршрутка і він вирішив її обігнати. Для цього він виїхав на зустрічну смугу та розпочав обгін, зачепивши правою стороною маршрутку. Потім з повороту на зустріч виїхав автомобіль та він злякався й прискорив швидкість, щоб завершити обгін. Коли він обігнав маршрутку, він вивернув руль вправо та після цього вдарився о брівку. В автомобілі вирвало колесо та він виїхав на тротуар, де здійснив наїзд на пішохода. Після цього він підбіг до пішохода, побачив що особа жива і втік, так як злякався фізичної розправи від людей, які перебували на місці аварії. Коли він повернувся до автомобіля, побачив, що з місця ДТП поїхав автомобіль ДАІ та швидка. Зазначив, що відшкодував шкоду потерпілому у розмірі 2 000 гривень.

Не зважаючи на те, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, при цьому зазначив, що дана дорожньо-транспортна пригода могла статись і не в результаті порушення ним Правил дорожнього руху, його винуватість повністю підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 суду пояснив, що 16 квітня 2014 року десь о 23 годині 30 хвилин він з другом повертався додому пішки з метро «Дорогожичі». Вони йшли по тротуару. В цей момент він побачив світло від автомобільних фар і більше нічого не пам`ятає. До тями прийшов в лікарні. Зазначив, що обвинувачений відшкодував йому 2 000 гривень, претензій до нього не має.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 дав показання, що він працює старшим інспектором сектору ДАІ Шевченківського району. Повідомив, що в квітні 2014 року надійшов виклик і він приїхав на місце дорожньо-транспортної пригоди. Там він малював схему ДТП з показань свідка, який знаходився з потерпілим. Він йому повідомив, що спершу почув удар, потім був збитий пішохід, а потім автомобіль врізався у стовп. Зазначив, що коли він приїхав обвинуваченого на місці ДТП спочатку не було, а потім за описом свідка його знайшла самооборона та привела. Обвинувачений відмовлявся від того, що він керував автомобілем, але коли йому повідомили, що є свідки, він передав посвідчення водія і погодився, що він був за кермом. При цьому обвинувачений був у стані сильного алкогольного сп`яніння, не міг розмовляти.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 дав показання, що в кінці літа 2014 року він зустрів наглядно йому знайомого ОСОБА_8 та запитав, чи не має він знайомих, які б могли відвезти його на Сирець. ОСОБА_8 сказав, що сам відвезе його. Оскільки ОСОБА_8 був напідпитку він сказав, що не потрібно їхати, проте ОСОБА_8 наполягав на тому, що він його відвезе. Вони разом сіли в автомобіль «ВАЗ» та поїхали. Коли їхали по вул. Сирецькій, ОСОБА_8 пішов на обгін автобусу «Богдан», але зустрічний автомобіль засліпив його і він прискорився та скерував автомобіль праворуч. Автомобіль підкинуло на брівку, там було 2 пішохода, одного з яких збили та врізалися в стовп. Він покинув місце ДТП, оскільки злякався, так як люди, які були присутні на місці аварії, почали кричати, накинулися на них.

Крім наведених вище доказів, винуватість обвинуваченого підтверджується дослідженими у судовому засіданні документами, а саме:

- даними, що містяться в схемі дорожньо-транспортної пригоди, складеної 17 квітня 2014 року;

- даними, що містяться у висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17 квітня 2014 року, відповідно до яких ОСОБА_8 , при огляді 17 квітня 2014 року о 02 год. 15 хв., перебував у стані алкогольного сп`яніння;

- даними, що містяться у висновку експерта № 56/Е, відповідно до яких дослівно: «1. Согласно представленной медицинской документации и заключения консультанта-рентгенолога КОБ СМЭ у гр. ОСОБА_11 , 1984 г.р., имели место повреждения в виде: ЗЧМТ, сотрясение головного мозга. Ушибленные раны лба, подбородка, нижней губы. ЗТГ, перелом 6-го ребра справа. Ушиб, разрыв правого легкого. Пневмоторакс, малый гемоторакс справа. 3. Вышеописанные повреждения образовались от действия тупых предметов, по давности могут соответствовать сроку и обстоятельствам, указанным в постановлении, и относятся к тяжким телесным повреждениям, как опасные для жизни в момент причинения»;

- даними, що містяться у довідці Київської міської клінічної лікарні №17 від 18 квітня 2014 року, відповідно до яких у ОСОБА_11 наявні тілесні ушкодження;

- даними, що містяться у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17 квітня 2014 року, відповідно до яких оглянуто місце пригоди;

- даними, що містяться у постанові Подільського районного суду м. Києва від 14 травня 2014 року, відповідно до яких ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення;

- даними, що містяться у висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи №17614/14-52 від 18 лютого 2015 року, відповідно до яких дослівно: «1. Водій автомобіля ВАЗ у даній дорожньо-транспортній ситуації повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 2.3 (б), 11.13 та 12.1 ПДР. 2. З причин, викладених у дослідницькій частині даного висновку, водій автомобіля ВАЗ мав технічну можливість уникнути дану пригоду, шляхом виконання п.п. 2.3 (б), 11.13 та 12.1 ПДР. 3, 4. З причин, викладених у дослідницькій частині даного висновку, дії водія автомобіля ВАЗ не відповідали вимогам п.п. 2.3 (б), 11.13 та 12.1 ПДР та перебували у причинному зв`язку із виникненням даної пригоди. 5. З причин зазначених дослідницькій частині очевидна практична можливість уникнути даної ДТП полягала в невиїзді автомобіля ВАЗ за межі проїзної частини, а вирішення даного питання в сенсі можливості зупинити автомобіль ВАЗ за рахунок екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху з експертної точки зору є некоректним».

Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 щодо того, що можливо дана ДТП не є результатом порушення ним Правил дорожнього руху, є безпідставними, оскільки спростовуються наведеними вище та дослідженими у судовому засіданні доказами.

З урахуванням викладеного, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_8 вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотивацію злочину, дані про його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Зокрема, судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має не погашену та не зняту в установленому порядку судимість, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, одружений та виховує дітей дружини, неофіційно працює, характеризується позитивно, хворіє на вірусний гепатит В.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому.
При цьому суд не визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 щире каяття, враховуючи, що хочаобвинувачений протягом судового розгляду зазначав, що повністю визнає вину у вчиненні кримінального правопорушення, однак зміст його показань, в яких він стверджував, що можливо дана ДТП не є результатом порушення ним Правил дорожнього руху, свідчить про протилежне.

Крім того, відповідно до змісту ст. 66 КК України щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки і щирому її осуді, а так само, визнанні провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Даних про таку оцінку обвинуваченим своїх дій під час судового розгляду судом не встановлено, навіть з урахуванням відшкодування потерпілому 2 000 гривень.

Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому доводи сторони захисту про не визнання вчинення ОСОБА_8 даного кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння обставиною, яка обтяжує покарання, враховуючи його особисте зізнання у цьому та те, що він вже був притягнутий до відповідальності за ст. 130 КУпАП, не ґрунтуються не вимогах закону.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин скоєння злочину, особи обвинуваченого, його вік, ставлення до вчиненого ним злочину, поведінку після вчинення злочину, який залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, думку потерпілого, наявність пом`якшуючої та обтяжуючої обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі санкції закону, за яким визнав його винуватим, яке у даному випадку є необхідним і достатнім покаранням для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Також суд вважає за необхідне призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. При цьому суд враховує, крім наведених вище обставин, характер суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки у виді отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до тривалого розладу здоров`я потерпілого та лікування, незворотних шкідливих наслідків, спричинених його здоров`ю. Крім того, керуючи джерелом підвищеної небезпеки в стані алкогольного сп`яніння, обвинувачений ОСОБА_8 допустив грубе порушення одночасно декількох пунктів Правил дорожнього руху України, в результаті чого і сталася дорожньо-транспортна пригода. Будь-яких даних про те, що застосування такого додаткового покарання до обвинуваченого ОСОБА_8 позбавить його та його сім`ю засобів до існування судом не встановлено.

Також, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого слід стягнути на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта.

Керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України, суд,

з а с у д и в:
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту фактичного його затримання.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 984 грн.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: