Номер провадження:1-кп/521/388/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2015 року м. Одеса

Колегія суддів Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретар ОСОБА_4

за участі прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

в присутності обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку ст. 314 КПК України обвинувальний акт у відношенні:

ОСОБА_8 , обвинувальний акт щодо якого направлено до суду в зв`язку зі скоєнням злочин, передбаченого ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 187 КК України,
В С Т А Н О В И В:
Прокурор, захисник, потерпіла та ОСОБА_8 під час підготовчого судового засідання висказали думку, щодо можливості призначення судового розгляду за вказаним обвинувальним актом.

Вивчивши обвинувальний акт та приложені до нього матеріали, вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що обвинувальний акт повинен бути повернутий прокурору з наступних підстав.

Колегією суддів у підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувальний акт підсудний Малиновському районному суду м. Одеси, підстав для закриття кримінального провадження за обвинувальним актом не має, проте обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, а саме вимогам пункту 5 частини 2 статті 291 КПК України та встановлена невідповідністьунеможливлює його призначення до судового розгляду.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень п. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Зокрема, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України визначає, що формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.
В даному обвинувальному акті викладені лише ті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 й правова кваліфікація кримінальних правопорушень, в яких підозрюються останній. Такі відомості, у відповідності до положень ст. 277 КПК України, становлять зміст повідомлення про підозру, а тому ОСОБА_8 , за цим процесуальним рішенням, має статус підозрюваного. При цьому сторона обвинувачення в обвинувальному акті вказує, що ОСОБА_8 не обвинувачується, а підозрюється у вчинені кримінального правопорушення.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, що перешкоджають судовому розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , а тому доводи прокурора про відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України є безпідставними.
Розглядаючи питання щодо запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд керується ч. 3 ст. 315 КПК України, яка передбачає, що за відсутності відповідних клопотань заходи забезпечення кримінального провадження вважаються продовженими. Проте, вказане посилання не відповідає вимогам ч.1 ст. 7 КПК України та ч.2 ст. 8 КПК України, згідно з якими принцип верховенства права у кримінальному проваджені застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ. Відповідно до практики ЄСПЛ та вимог Конвенції с захисту прав людини такий запобіжний заход, як тримання під вартою не може бути продовжено без вмотивованого рішення судових органів. Суд зазначає, що в даному випадку, з урахуванням не можливості вважати продовженим термін тримання під вартою та наявності можливості, передбаченої КПК України вирішення питань про продовження терміну дії запобіжного заходжу у вигляді тримання під вартою вказане питання повинно бути розглянуто.
Колегія суддів вважає, що на даний час існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Відносно ОСОБА_8 існує ризик ухилення від суду, який підтверджується відсутністю міцних соціальних зв`язків ОСОБА_8 в місці мешкання, тяжкістю покарання, яке загрожує останнім у разі визнання винуватими. При цьому суд керується вимогами ЄСПЛ, який неодноразово зазначав, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою (рішення у справі «Єчус проти Литви»), тому суд зазначає і інші існуючі ризики - здійснення незаконного впливу на потерпілу, якій підтверджується тим фактом, що вказана особа є знайомою ОСОБА_8 ..

Колегія судів, відповідно до вимог КПК України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободз додержанням відповідної процедури, встановленої законом не визначає альтернативний запобіжний заход у вигляді застави на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 314, 315 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Повернути обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_8 , який направлений до суду в зв`язку зі скоєнням кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 187 КК України прокурору.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_8 на 60 днів, тобто з урахуванням ухвали апеляційного суду Одеської області від 31.03.2015 року до 29.07.2015 року.

Ухвала може бути оскаржена через Малиновський районний суд м. Одеси до Апеляційного суду Одеської області на протязі сьомі діб з дня її оголошення, а особою, яка перебувають під вартою з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий : ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2