У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючогоКармазіна Ю.М.,
суддівКліменко М.Р. і Пекного С.Д.
за участю прокурораМикитенка О.П.
та захисникаОСОБА_2

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 4 березня 2008 року кримінальну справу за касаційним поданням прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, і касаційною скаргою засудженого ОСОБА_1 на вирок апеляційного суду Волинської області від 10 грудня 2007 року, яким

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України, такий, що

судимості не мав,

засуджений за ч.1 ст. 115 КК України на дев'ять років позбавлення волі.

Цим вироком у задоволенні цивільного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Судом питання про речові докази вирішено відповідно до вимог ст. 81 КПК України.

ОСОБА_1 визнано винним і засуджено за те, що 9 квітня 2007 року о 4 годині 30 хвилин він, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння і діючи з прямим умислом на умисне вбивство на грунті ревнощів своєї дружини ОСОБА_4, на площадці, що біля будинку № 17 по вул. Соборній у смт. Марянівка Горохівського району Волинської області, під час сварки з нею здушив рукою її шию, внаслідок чого стався перелом під'язикової кістки і настала смерть потерпілої.

На вирок подані касаційні подання і скарга, в яких:

- прокурор порушує питання про скасування вироку в частині вирішення цивільного позову та відшкодування судових витрат і направлення справи в цій частині на новий судовий розгляд. На обґрунтування своїх доводів посилається на те, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог рідної сестри потерпілої про відшкодування моральної шкоди, а також постановляючи рішення про прийняття державою на себе судових витрат, суд хибно витлумачив норми матеріального і процесуального законів, які регулюють ці питання;

- засуджений ОСОБА_1 просить вирок змінити, перекваліфікувати його дії з ч. 1 ст. 115 КК України на ст.ст. 119 і 128 КК України та призначити покарання в межах санкції цих законів. Своє прохання вмотивовує тим, що умислу на вбивство потерпілої не мав і смерть її настала внаслідок його необережних дій. Крім того, стверджує, що інші тілесні ушкодження, які були виявлені на її трупі, також були заподіяні їй з необережності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора, який вважав касаційне подання обґрунтованим, а касаційну скаргу безпідставною, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційних подання і скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційне подання підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про винність ОСОБА_1 у злочині, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом належним чином досліджені та правильно оцінені.

Як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні, ОСОБА_1 не заперечував того факту, що саме від його дій настала смерть потерпілої, але стверджував, задушив її необережно, оскільки умислу на вбивство не мав. Розповідаючи в подробицях про механізм заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, засуджений, зокрема, стверджував, що під час сварки з нею він обхватив передпліччям руки її шию і придушив, але не міцно. Оскільки потерпіла не вгамувалась і знову намагалась застосувати щодо нього фізичну силу, він у такий же спосіб знову обхватив її шию і з більшою силою здушив, від чого вона обм'якла, впала на землю, не подаючи ознак життя (т.1, а.с. 295-296, 297-300, 302-303, 314-334; т. 2 а.с. 115-116, 119, 121, 122-125, 127, 154, 238, 259-261).

Показання ОСОБА_1 про обставини вчинення злочину об'єктивно узгоджуються з даними протоколу огляду місця події, відповідно з якими на одній із залізобетонних конструкцій, об які, за показаннями засудженого, головою вдарялась потерпіла, була виявлена кров людини, яка за висновком судово-медичної (імунологічної) експертизи за своїми біологічними ознаками, схожа з кров'ю ОСОБА_4 (т.2, а.с. 128-131, 221-224).

Відтворений ОСОБА_1 механізм заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень співпадає з даними висновку судово-медичної експертизи № 46 від 11.06.2007 року, якою на трупі ОСОБА_4 були виявлені численні тілесні ушкодження, в тому числі й тупу травму шиї з переломом під'язикової кістки, що зумовило асфіксію - й стало безпосередньою причиною її смерті (т.2, а.с. 122-125).

Причетність ОСОБА_1 до вбивства потерпілої підтверджується також даними судово-медичної (імунологічної) експертизи № 28 від 31.05.07 року, якою на куртці засудженого, в яку той був одягнений в ніч вчинення злочину, була виявлена кров, яка могла походити від ОСОБА_4 (т.2, а.с.183-187).

Показаннями свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 підтверджується і мотив вчиненого засудженим убивства потерпілої - ревнощі до неї.

Доводи касаційної скарги засудженого про те, що в нього не було умислу на вбивство потерпілої і що задушив її він з необережності, є безпідставними.

Як видно із даних амбулаторної судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_1 у період часу, який відноситься до інкримінованих йому діянь, ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу душевної діяльності не виявляв, а знаходився у стані простого алкогольного сп'яніння. За вчинене він є осудним, бо міг віддавати звіт у свої діях та керувати ними (т.2, а.с. 207-208).

Враховуючи такі висновки експертизи та сукупність усіх обставин справи, суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 при вбивстві потерпілої діяв з прямим умислом. Здавлюючи неодноразово органи шиї ОСОБА_4 з достатньою силою, він усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої і бажав їх настання.

Всебічно й повно дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов обґрунтованого висновку, про доведеність вини ОСОБА_1 в умисному вбивстві на ґрунті ревнощів ОСОБА_4 і правильно кваліфікував дії засудженого за ч. 1 ст. 115 КК України.

Призначене ОСОБА_1 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України. Вирішуючи це питання, суд врахував як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і дані про особу винного, а також обставини, що його пом'якшують і обтяжують. Підстав для пом'якшення покарання колегія суддів не вбачає, оскільки вважає його таким, яке є необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Не ґрунтуються на вимогах закону доводи касаційного подання прокурора, в яких він посилається на незаконність рішення суду в частині відмови у задоволенні цивільного позову про відшкодування моральної шкоди засудженим сестрі убитої ним ОСОБА_4. Свій висновок про це колегія суддів обґрунтовує наступним.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК, якими повинен керуватися суд при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди в кримінальній справі, така шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, установлених частиною другою цієї статті.

Статтею 1168 цього ж Кодексу (зокрема частиною другою) встановлено коло осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи. До них віднесено чоловіка (дружину), батьків (усиновлювачів), дітей (усиновлених), а також осіб, які проживали з нею однією сім'єю.

Таким чином, сестри і брати загиблої особи, які проживали окремо від неї і не були членами її сім'ї, не входять до кола осіб-претендентів на відшкодування моральної шкоди.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3, яка доводиться сестрою загиблої ОСОБА_4, однією сім'єю з нею не проживала, мала свою сім'ю і мешкала в іншій місцевості.

З огляду на таку обставину, суд дійшов правильного висновку, що вона не вправі була порушувати питання про відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй у зв'язку зі смертю сестри.

Як видно із мотивувальної частини вироку, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд навів відповідні міркування, хоча в резолютивній частині конкретного рішення не прийняв. За таких обставин вважати, що судом необґрунтовано віднесено судові витрати на рахунок держави, про що стверджується в касаційному поданні, підстав немає, оскільки це питання залишились до кінця невирішеним, що позбавляє суд касаційної інстанції прийняти з цього приводу своє рішення, на чому наполягає прокурор.

Вважаючи на те, що допущена помилка може бути виправлена судом, який постановив вирок, колегія суддів вважає за необхідне виключити із мотивувальної частини вироку наведені ним мотиви щодо вирішення питання з відшкодування судових витрат і запропонувати виправити цей недолік вироку в порядку, передбаченому ст.ст. 409, 411 КПК України.

При цьому суду необхідно мати на увазі, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 93 КПК України відшкодування судових витрат при визнанні винним підсудного покладаються на нього. Як зазначено в ч. 5 цього ж Закону судові витрати можуть бути прийняті на рахунок держави в разі неспроможності особи, з якої вони мають бути стягнуті.

Інших істотних порушень норм кримінально-процесуального закону, які б перешкоджали чи могли б перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і, відповідно, слугувати підставою для скасування вироку, при розгляді справи касаційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, задовольнити частково, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок апеляційного суду Волинської області від 10 грудня 2007 року щодо ОСОБА_1 змінити.

Виключити із мотивувальної частини вироку наведені судом мотиви щодо вирішення питання з відшкодування судових витрат і запропонувати суду виправити цей недолік вироку в порядку, передбаченому ст.ст. 409, 411 КПК України.

У решті вирок залишити без зміни.

Судді:

Ю.М. Кармазін М.Р. Кліменко С.Д. Пекний