У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у
кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Пивовара В.Ф.,

суддів

Гошовської Т.В., Лавренюка М.Ю.

за участю прокурора

Пересунька С.В.

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 27 березня 2008 року
кримінальну справу за касаційним поданням першого заступника прокурора
Івано-Франківської області на вирок Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 27 квітня 2007 року.

Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця
м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,

громадянина
України,

раніше судимого: 1) 25 грудня 1998 року за ч. 3 ст. 142, ч. 1 ст. 222 КК України 1960 року на 8 років позбавлення волі; 2) 29 травня 2003 року за ч. 1 ст.
229-6 КК України на 8 років 3 місяці позбавлення волі; 3) 18 квітня 2005 року
за ч. 2 ст. 389 КК України на 5 місяців арешту, -

засуджено за ч. 3 ст. 185 К України
на 3 роки позбавлення волі; за ч. 3
ст. 357 КК України на 1 рік обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України за
сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим
ОСОБА_1 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Постановлено стягнути із засудженого ОСОБА_1
на користь потерпілої ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди 1 728 грн. 50
коп.

За вироком
суду ОСОБА_1 визнано винним та засуджено за те, що він 10 березня 2007 року
приблизно о 10 годині шляхом злому вхідних дверей проник до житлового будинку
ОСОБА_3, розташованого АДРЕСА_1, звідки таємно викрав золоті вироби на загальну
суму 2 549 грн., а також чотири паспорти громадян України на ім'я ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

В
апеляційному порядку справа не розглядалася.

У касаційному поданні прокурор просить вирок щодо ОСОБА_1 скасувати, а справу направити
на новий судовий розгляд у зв'язку з істотним порушенням
кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального
закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі
засудженого внаслідок м'якості. При цьому посилається на те, що суд першої
інстанції, визнавши ОСОБА_1 винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст.
185 КК України, вийшов за межі пред'явленого його обвинувачення, вказавши у
мотивувальній частині вироку, що потерпілій було заподіяно значну шкоду. Така
кваліфікуюча ознака як заподіяння значної шкоди органами досудового слідства
ОСОБА_1 не інкримінувалася. У той же час, суд першої інстанції безпідставно не
вказав на наявність в діях ОСОБА_1 такої кваліфікуючої ознаки як учинення
злочину повторно, хоча ця ознака ОСОБА_1 інкримінувалася й знайшла своє
підтвердження при розгляді справи. Крім цього, прокурор вважає що, враховуючи
тяжкість вчинених злочинів, дані про особу засудженого, який раніше тричі
судимий, у тому числі і за злочини, пов'язані із заволодінням чужим майном,
негативно характеризується за місцем проживання, у місцевого суду не було
підстав призначати ОСОБА_1 мінімальне покарання, встановлене в санкції ч. 3 ст.
185 КК України та за сукупністю злочинів.

Заслухавши доповідача,
думку прокурора, який підтримав
касаційне подання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, викладені
у касаційному поданні, колегія суддів вважає, що це подання підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 334 КПК України
мотивувальна частина вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного
судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину,
форми вини і мотивів злочину та інше.

Як убачається із матеріалів
справи, органами досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачувався у вчиненні таємного викрадення чужого майна,
поєднаного з проникненням у житло, вчиненого повторно, а також у незаконному заволодінні шляхом викрадення
паспортів.

Суд, визнаючи ОСОБА_1 винним та кваліфікуючи його дії за ч. 3 ст. 185 КК України, у мотивувальній частині
вироку не дав оцінки наявності чи відсутності у діях ОСОБА_1 такої кваліфікуючої ознаки як повторність, а також безпідставно
зазначив, що його діями було спричинено
значну шкоду потерпілій.

Тому доводи
касаційного подання у цій частині є обґрунтованими.

Правильними
є і доводи касаційного подання про те, що у місцевого суду не було підстав
призначати ОСОБА_1 мінімальне покарання, встановлене в санкції ч. 3 ст. 185 КК
України та за сукупністю злочинів.

Як убачається
з матеріалів справи, ОСОБА_1 неодноразово судимий, у тому числі і за корисливий
злочин, йому призначались тривалі строки позбавлення волі за вчинення злочинів
різних категорій, він також був засуджений і за ухилення від відбування
покарання, проте він належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення
не став, і знову вчинив злочин, який за законом (ч. 4 ст. 12 КК України)
віднесено до тяжких, щодо особи похилого віку, за місцем проживання
характеризується негативно.

У зв'язку з вищезазначеним колегія
суддів вважає, що доводи касаційного подання щодо м'якості призначеного ОСОБА_1
покарання, є обґрунтованими.

Отже, місцевий суд допустив такі
порушення чинного закону, які істотно вплинули на правильність прийняття
рішення у справі, що є безумовною підставою для скасування вироку місцевого
суду й направлення справи на новий судовий розгляд.

Під час нового розгляду суд має
всебічно, повно та об'єктивно дослідити обставини справи і, врахувавши
зазначені порушення закону та інші доводи, викладені у поданні прокурора,
постановити рішення, яке б відповідало вимогам закону та було б обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись статтями
394-396 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційне подання першого заступника прокурора Івано-Франківської області
задовольнити.

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від
27 квітня 2007 року щодо ОСОБА_1
с к а с у в а т и, а справу направити на новий судовий
розгляд до того ж місцевого суду.

С У Д
Д І:

Гошовська Т.В.
Пивовар В.Ф. Лавренюк М.Ю.