Справа № 191/352/15-к
Провадження № 1-кп/191/138/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2015 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Синельникового Дніпропетровської області обвинувальний акт відносно:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, відбуваючого покарання в місцях позбавлення волі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

05.12.1980 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ст.. ст.. 81 ч. 2, 140 ч. 2, 17 140 ч. 2, 145 ч. 1, 42 КК України до 4 років позбавлення волі;

25.08.1983 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ст.. ст.. 140 ч. 3, 43 КК України до 3 років позбавлення волі;

02.12.1986 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ст.. ст.. 141 ч. 2, 208, 42 КК України до 5 років позбавлення волі;

11.09.1992 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ст. 141 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі;

19.06.1997 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ст.. 141 ч. 4 КК України до 6 років позбавлення волі;

10.02.2004 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ст.. 309 ч. 1 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

24.05.2007 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ст.. ст.. 307 ч. 2, 69, 309 ч. 2, 317 ч. 1, 70 КК України до 4 років позбавлення волі;

12.07.2010 року Хмельницьким міським судом за ст.. ст.. 391, 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі;

03.04.2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ст.. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, та угоду про визнання винуватості від 29.01.2015 року,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим, останній раз будучи засудженим 03.04.2013 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровськ, за ст. 185 ч. З КК України до 3 років позбавлення волі, відбуваючи покарання в Синельниківській виправній колонії № 94, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин.

Після вступу вироку Індустріального р/с м. Дніпропетровськ в законну силу від 03.04.2013 року ОСОБА_4 , прибув для відбування покарання 03.05.2013 року до Синельниківської виправної колонії № 94 (далі СВК-94), яка розташована у с. Шахтарське Синельниківського району, Дніпропетровської області, де систематично порушував встановлений режим відбування покарання, не підкорявся законним вимогам представників адміністрації установи виконання покарань, на виховні та профілактичні заходи адміністрації СВК-94 не реагував.

За час відбування покарання в СВК-94, засуджений ОСОБА_4 за різні порушення режиму відбування покарання має 18 (вісімнадцять) стягнень, з яких 8 (вісім) разів поміщався в дисциплінарний ізолятор, 1 (один) раз був переведений до приміщення камерного типу строком на 1 місяць. Не зважаючи на застосовані дисциплінарні стягнення, засуджений ОСОБА_4 на шлях виправлення не став, знову допустив порушення режиму утримання в установі виконання покарань, виявив злісну непокору законним вимогам представників адміністрації установи Синельниківської ВК- 94 за таких обставин.

24.11.2014 року, о 8 годині 00 хвилин начальник дільниці посиленого контролю Синельниківської виправної колонії № 94, старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_5 , якого призначено на посаду наказом начальника СВК - 94 - № 464 від 23.10.2014 року «Про закріплення начальників відділень соціально - психологічної служби за конкретними відділеннями», перебуваючи у своєму службовому кабінеті, ознайомлювався з графіком чергувань засуджених ДПК, згідно якого 24.11.2014 року черговими з прибирання коридору ДПК - є ОСОБА_4 .

В наступному близько 09.00 годин, ОСОБА_6 прийшов до камери № 8 ДПК, в якій утримується засуджений та повідомив ОСОБА_7 , що він є черговим з виконання робіт з благоустрою колонії, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених, указавши засудженому територію для прибирання, забезпечивши його усім необхідним господарчим інвентарем. Однак засуджений, в порушення законних вимог адміністрації установи, приступити до прибирання території визначеної адміністрацією установи, відкрито, неодноразово, в категоричній формі відмовився, хоча за станом здоров`я був придатний до виконання таких робіт, звільнення не мав, про що свідчить медична довідка від 24.11.2014 року, тим самим висловивши злісну непокору законним вимогам адміністрації Синельниківської виправної колонії № 94.

24.11.2014 року, о 09 годині 20 хвилин начальник дільниці посиленого контролю старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_5 , провів із засудженим профілактичну бесіду, в ході якої роз`яснив йому вимоги ст.118 КВК України та ст. 391 КК України і попередив його про кримінальну відповідальність за невиконання законних вимог адміністрації установи виконання покарань, в супереч цьому засуджений ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, відкрито, умисно в присутності інших представників адміністрації СВК № 94, з суб`єктивних неповажних причин, знову відмовився виконати законні вимоги адміністрації СВК № 94, щодо виконання робіт з благоустрою колонії, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених, згідно графіку чергування засуджених.

Таким чином, дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ст. 391 КК України, а саме, як злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночну камеру)

Обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому злочині, та підтвердив обставини справи таким чином як вони викладені вище. Також пояснив, що угоду про визнання винуватості укладав добровільно, її умови та наслідки невиконання йому зрозумілі.

Сторонами погоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначено покарання за ст. 391 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.
Як вбачається з обвинувального акту та угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 скоїв передбачене ст. 391 КК України кримінальне правопорушення, беззастережно визнав себе винним у вчиненні вказаного злочину і погодився із прокурором на призначення йому покарання за цей злочин у вигляді 1 року позбавлення волі.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 згідно ст. 12 КК України відноситься до середнього ступеню тяжкості.
Відповідно до ч.4 ст.469 КПК України, враховуючі тяжкість злочину, відсутність потерпілого, та у випадку завдання злочином шкоди лише державним та суспільним інтересам, може бути укладено угоду про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим.
Угода за змістом укладена відповідно до ст..472 КПК України і має усі необхідні реквізити та відомості, у тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди.
Обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до ст. 474 КПК України роз`яснив процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст. 473, 476 КПК України, роз`яснив вичерпні підстави оскарження вироку суду, винесеному на підставі угоди.
Суд також переконаний в тому, що угоду сторонами підписано добровільно, свідомо, без впливу будь-яких сторонніх обставин чи факторів. Умови укладеної угоди також не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін чи інших осіб. З угоди також не вбачається обставин, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим узятих на себе за угодою зобов`язань.
З матеріалів досудового розслідування вбачається, що у справі зібрано достатньо доказів для обґрунтованої підозри і обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, а тому визнання ним винуватості є цілком виправданим.
Суд також вважає, що обставини, які пом`якшують покарання, дані про особу ОСОБА_4 , який раніше судимий, за місцем відбування покарання характеризується задовільно, вину визнав повністю, характер кримінального правопорушення та інші обставини цілком враховані угодою про визнання винуватості і знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранні.
Крім того, за змістом угоди сторонами було узгоджено покарання обвинуваченому у вигляді 1 року позбавлення волі, як це передбачено ст.. 472 КПК України. Оскільки обвинувачений був засуджений вироком суду 03.04.2013 року та на даний час відбуває покарання в місцях позбавлення волі, то до нього необхідно застосувати правила ст. 71 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 469, 474 476 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, укладену 29 січня 2015 року між прокурором Синельниківської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2013 року остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у вигляді 1 (одного) року 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з моменту його взяття під варту, тобто з 26.12.2014 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_4 в той же строк та в тому ж порядку з моменту вручення йому копії даного вироку.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення прокурору, засудженому.

Суддя: ОСОБА_1