Справа № 371/866/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/780/190/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 12.05.2015

УХВАЛА
Іменем України
12 травня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Київської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року, про відмову в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
До Миронівського районного суду Київської області надійшло клопотання слідчого СВ Миронівського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_8 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , про застосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою як підозрюваному у кримінальному провадженні № 0000200 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Ухвалою слідчого судді було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та застосовано щодо останнього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, оскільки слідчий та прокурор не довели наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки слідчий суддя відмовляючи у задоволенні клопотання щодо ОСОБА_7 , не взяв до уваги ризиків зазначених у клопотанні, а саме те, що він неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, тобто своєю поведінкою ОСОБА_7 довів, що не буде і не бажає дотримуватися загально прийнятих правил поведінки у суспільстві, а також не буде виконувати покладені на нього норми чинного КПК України.

Крім того слідчий суддя помилково дійшов висновку, що вищевказані ризики є припущенням, та те що слідчим не доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не стануть завадою для порушення зазначених заходів забезпечення кримінального провадження.

Також, на думку апелянта, висновок суду першої інстанції про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри є помилковою, оскільки причетність останнього до інкримінованого йому злочину є вірогідною та підтверджується його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України зібраними у справі доказами.
Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку своїх апеляційних вимог, підозрюваного який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора, ознайомившись з матеріалами провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч.1 ст.178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність постійного місця роботи або навчання, його репутацію, наявність судимостей та інше.

Перевіривши матеріали провадження та доводи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що суддею першої інстанції обґрунтовано прийнято рішення про відмову в задоволенні даного клопотання, оскільки воно не містить достатніх та переконливих підстав вважати, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі, може знищити речовий доказ, тобто викрадений мобільний телефон чи вчинить інше кримінальне правопорушення.

Крім того як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю та повідомив, що він дійсно наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 та перебуваючи в будинку ОСОБА_10 відкрито заволодів мобільним телефоном, що належить ОСОБА_9 .
Підстави і мотиви прийнятого слідчим суддею рішення щодо клопотання слідчого наведені в ухвалі слідчого судді, з якою колегія суддів вважає за необхідне погодитись. Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді та обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, як про це просить в апеляційній скарзі апелянт, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року про відмову в обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 - без змін.

Судді: