В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.04.2015 Справа №607/4805/15-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000096 від 10 грудня 2014 року відносно :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, котрий має на утриманні малолітню дитину, сина 2004 р.н., жителя АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.402 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, на якого покладалися обов`язки щодо сумлінного, точного та вчасного виконання відданих командирами (начальниками) наказів, усупереч вимог ст.ст. 11, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, усвідомлюючи те, що зобов`язаний неухильно виконати накази командира (начальника) військової частини і те, що відданий йому наказ є законним, відчуваючи свою безкарність, діючи з єдиним злочинним наміром не виконувати наказ командира (начальника) щодо вибуття до пункту (Херсонська область) виконання військової частини пп НОМЕР_1 завдань за призначенням, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, відкрито, у категоричній формі, будучи ознайомленим із законним наказом командира військової частини пп НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 від 1 серпня 2014 року №62 « Про вибуття особового складу, що залишився в пункті постійної дислокації в район виконання завдань за призначенням», 5 серпня 2014 року близько 9 години 30 хвилин, перебуваючи на території військової частини пп НОМЕР_1 , по АДРЕСА_2 , письмово, шляхом написання рапорту, відмовився виконати письмовий наказ прямого начальника командира військової частини пп НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 від 1 серпня 2014 року №62 та 8 серпня 2014 року, близько 10 години 30 хвилин, перебуваючи у приміщенні службового кабінету медичного пункту (штабу) військової частини пп НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , під час бесіди із службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 капітаном ОСОБА_6 та ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 усно відмовився виконати вищевказаний наказ та, в подальшому, без поважних причин, до нового місця служби не вибув, чим вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 вину у скоєнні описаного в обвинувальному акті кримінального правопорушення визнав в повному обсязі.

По суті кримінального провадження пояснив, що 19 березня 2014 року він був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_4 . Військову службу проходив спочатку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , згодом у військовій частині пп НОМЕР_1 . В серпні 2014 року по відношенню до нього та до інших солдат його військової частини командуванням було видано наказ №62 про вибуття для проходження служби у Херсонську область. Даний наказ був до нього доведений і він в повній мірі усвідомлював його зміст. У зв`язку із збігом тяжких сімейних обставин, даний наказ відмовився виконати як в письмовій, так і в усній формі. Залишився в м. Тернополі, в Херсонську область для проходження служби не вибув.

Вищенаведений наказ не виконав, оскільки має на утриманні неповнолітнього сина, доглядає за матір`ю, яка внаслідок ДТП не могла пересуватись без сторонньої допомоги.

Про скоєне шкодує. Просить суворо не карати.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винність у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 402 КК України, за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.1 ст.402 КК України, як непокороа, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, конкретні обставини справи, особу винного, а тому вважає, що йому слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі.

При цьому, суд враховує обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , а саме те, що він повністю визнав свою вину, у вчиненому щиро розкаявся, є не судимим, має на утриманні малолітнього сина, здійснює догляд за матір`ю, яка без сторонньої допомоги не може пресуватись, а тому вважає за можливе застосувати ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, оскільки виправлення ОСОБА_3 можливе без відбування покарання.

Водночас, суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 у період дії іспитового строку, відповідно до ст.76 КК України, його слід зобов`язати не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 402 КК України та призначити йому за даними кримінальним правопорушенням покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку.

Зобов`язати ОСОБА_3 у період дії іспитового строку, відповідно до ст.76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1