ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2015 року Справа №293/1953/14-к

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження внесені у ЄРДР за №0000356 від 07.10.2014 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого відповідно до ст.89 КК України,
за ч.1 ст.122 КК України,
ВСТАНОВИВ:
05.10.2014 року близько 21.30 год. вечора ОСОБА_4 перебував поблизу будинку АДРЕСА_2 де проживає ОСОБА_5 . В цей час до ОСОБА_4 підійшов ОСОБА_5 та сказав, що йди звідси. Вподальшому між ними виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_4 на грунті раптово виниклих неприязних відносин правою ногою умисно наніс один удар в область булуба ОСОБА_5 від чого ОСОБА_5 не втримався на ногах та впав на коліна. Своїми діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді перелому 9 ребра зліва по середньо-підпахвинній лінії, який відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість в скоєнні злочину визнав повністю та показав, що дійсно 05.10.2014 року у вечірній час проходив повз будинок, в якому проживає ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 . Біля будинку побачив ОСОБА_5 з яким у нього виник словесний конфлікт, під час якого він вдарив його ногою. ОСОБА_5 впав на коліна. У вчиненому розкаюється, просить суд суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що дійсно 05.10.2014 року у вечірній час за місцем його проживання в по АДРЕСА_2 ОСОБА_4 вдарив його ногою по тулубу зламавши йому ребро. Претензій до обвинуваченого не має. Просить суворо його не карати.

Опитавши думки прокурора та обвинуваченого, впевнившись у тому, що він розуміє те, в чому обвинувачується, обсяг оскарження вироку суду, беручи до уваги те, що він повністю визнав себе винним в інкримінованому йому діянні, судом ухвалено обрати спрощений порядок судового слідства, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, зібраних по справі, відповідно до ст.349 КПК України.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості його винність у вчинені інкримінованого йому злочину підтверджується також дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, а саме:

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_5 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення;

- протоколом огляду місця події, з якого вбачається, що при проведенні огляду по АДРЕСА_2 слідів боротьби не виявлено;

- актом судово-медичного обстеження №2550 від 29.10.2014 року та висновком експерта №2703 від 05.11.2014 року відповідно до яких у ОСОБА_5 виявлено синець на обличчі, який відноситься до легкого тілесного ушкодження без короткочасного розладу здоров`я та перелом 9 ребра зліва по середньо-підпахвинній лінії, який відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, які утворилися від дії тупих твердих предметів, не виключено в термін та за обставин, вказаних обстеженням.

Оцінивши всі дослідженні докази в їх сукупності, суд знаходить доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України як умисне нанесення середньої тяжкості тілесних ушкоджень з тривалим розладом здоров`я.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, особу винного, обставину, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст.67 КК України у ОСОБА_4 не виявлено.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд враховує, що він за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в нарко та психдиспансерах не перебуває, тому суд призначаючи йому покарання в межах санкції ч.1 ст.122 КК України у вигляді позбавлення волі вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком відповідно до ст.75 КК України, поклавши на нього певні обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Суд, задовольняє цивільний позов про відшкодування витрат на лікування.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому на досудовому слідстві не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.370,371,374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язок не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи.

Стягнути з ОСОБА_4 на рахунок управління фінансів Черняхівської районної державної адміністрації р/р0604, банк ГУДКСУ в Житомирській області, м.Житомир, МФО 811039, кошти за лікування ОСОБА_5 259 грн. 59 коп. від злочину.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: (підпис) ОСОБА_1
Копія: вірно
Суддя: