Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 11/0690/592/11
Стаття ч.2 ст. 121 КК
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2011 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого................................ ОСОБА_1,

суддів..............................ОСОБА_2, ОСОБА_3

з участю прокурора......................ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією державного обвинувача помічника прокурора Брусилівського району на вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 02 червня 2011 року, яким,

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, непрацюючого, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4, судимого:

- 23.03.2001 року Брусилівським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 142 КК України на 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 17.05.2007 року Брусилівським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 186 КК України на 4 роки три місяці позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений умовно-достроково 22.07.2010 року постановою Коростенського міжрайонного суду Житомирської області на 11 місяців 28 днів

визнано винним у вчиненні злочину, передбаче ного ч. 2 ст.121 КК України і призначено йому покарання 8(вісім) років 6(шість) місяців позбав лення волі.

Згідно ч. 1, 2,3 ст. 71 КК України до даного покарання частково приєднано невідбуту частину основного покарання за вироком Брусилівського районного суду Жи томирської області від 17 травня 2007 року у виді позбавлення волі та додаткового покарання у виді кон фіскації всього майна , яке є його власністю, і остаточно за сукупністю вироків визначено ОСОБА_5 остаточне покарання девять років позбавлення волі з конфіскацією всього майна яке є його власністю.

Виправдано ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України у звязку з відсутністю в його діях складу злочину.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з 22 листопада 2010 року.

Запобіжний захід - тримання під вартою.

Речові докази по справі - куртку, светр, штани та черевики повернуто власнику Тер тенюку О. В., марлевий тампон, зрізи нігтьових пластин пальців рук, що знаходяться на збе ріганні в Брусилівському РВ УМВС- знищити.

Згідно вироку, ОСОБА_5, будучи раніше судимим, останній раз 17.05.2007 року Брусилів ським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст.186 КК України на 4 роки шість міся ців позбавлення волі з конфіскацією майна та звільненим умовно-достроково 22.07.2010 ро ку постановою Коростенського міжрайонного суду Житомирської області на 11 місяців 28 днів, на шлях виправлення не став і знову вчинив тяжкий злочин за наступних обставин.

11 листопада 2010 року біля 18 годин 30 хвилин ОСОБА_5 та ОСОБА_6, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, знаходились на подвірї домоволодіння № 57 по вул. Леніна в с. Болячів Брусилівського району Житомирської області по місцю проживання ОСОБА_5, де між ними на ґрунті особистих неприязнених відносин виник конфлікт в ході якого у ОСОБА_5 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 кулаками обох рук умисно наніс потерпі лому ОСОБА_7 численні удари в обличчя, від яких той упав па землю. Після цього Тер тенюк О. В. підійшов до лежачого на землі ОСОБА_7 і умисно наніс останньому числен ні удари ногами по тулубу, а потім взяв ОСОБА_7 обома руками за одяг та потягнув по землі до автобусної зупинки, розташованої по вул.Леніна в с. Болячів Брусилівського району Житомирської області, де продовжив побиття лежачого на землі потерпілого ОСОБА_7, умисно нанісши йому численні удари ногою по голові, заподіявши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді рани потиличного бугра, крововиливу в мякі тканини голови, в тімяно-потиличній області, субдурального та субарахноїдального крововиливів, геморагічного забою головного мозку та набряку-набухання го ловного мозку, подряпин та синців обличчя, рану губи, які у своїй сукупності складають за криту черепно-мозкову травму, які спричинили смерть потерпілого ОСОБА_7

Органом попереднього слідства дії ОСОБА_5 були кваліфіковані за ч.2 ст. 121 та ч.2 ст. 186 КК України, однак в ході судового слідства обвинувачення було підтверджено частко во, лише за ч.2ст.121КК України, а щодо обвинувачення ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України суд не встановив в його діях складу злочину.

В апеляції державний обвинувач вважає, що вирок суду, яким ОСОБА_5 виправдано за ч.2 ст.186 КК України підлягає скасуванню в звязку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням кримінального закону з наступних підстав.

Під час досудового слідства ОСОБА_5, будучи допитаним в якості підозрюваного показав, що 11.11.2010 року він забрав у потерпілого гроші в сумі 40-00 грн. ОСОБА_6 опору йому не чинив коли він забирав гроші, але намагався щось сказати, що саме він не зрозумів, бо вони були пяні. Йому здалось, що ОСОБА_6 розумів, що він забирає у нього гроші, але нічого зробити не зміг, бо: по-перше - був пяним; по-друге - він його побив і ОСОБА_6 не міг чинити опір. /Т.1 а.с. 53-55/.

Вже в подальшому під час досудового та судового слідства ОСОБА_5, з метою уникнення кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч.2 ст. 186 КК України, змінив свої показання стверджуючи, що коли він забирав гроші у ОСОБА_7, останній був без тями.

Суд, приймаючи до уваги показання підсудного ОСОБА_5 лише в судовому засіданні не обґрунтував, чому він не бере до уваги показання ОСОБА_5, які він давав під час досудового слідства.

А тому, просить, постановити по справі новий вирок за яким визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у вигляді - 9 років позбавлення волі. Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити покарання у вигляді - 5-ти років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді 9-ти років позбавлення волі.

Па підставі ч.5 ст.71 КК України до остаточного покарання, призначеного за сукупністю злочинів частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком і призначити остаточне покарання у вигляді 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Заслухавши доповідача, прокурора підтримавшого апеляцію, заперечення засудженого ОСОБА_8 на апеляцію державного обвинувача, обговоривши доводи апеляції та перевіривши матеріали кримінальної справи відповідно до вимог ст. 365 КПК України, судова колегія залишає апеляцію без задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст.323 КПК України, вирок суду повинен бути законним і обгрунтованим.

Суд обгрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частина 2 статті 62 Конституції України зазначає, що обвинувачення не може грунтуватися на доказах одежаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, ч.2 ст.67 КПК України зазначає, що ніякі докази для суду, прокурора, слідчого і особи, яка провадить дізнання, не мають наперед встановленої сили.

В апеляції ці вимоги та принципи залишені поза увагою, і всупереч ч.2 ст. 67 КПК України, пропонується взяти за основу при встановленні винуватості ОСОБА_5, його перші показання на досудовому слідстві, де він. заявляв, що йому здавалось, що потерпілий ОСОБА_6 розумів, що він забирає у нього гроші, але нічого зробити не зміг, бо: по-перше - був пяним; по-друге - він його побив і ОСОБА_6 не міг чинити опір. Саме ці показання на попередньому слідстві, на думку апелянта мали бути покладені в основу обвинувачення за ч.2 ст. 186 КК України.

Разом з тим, в послідуючих показаннях на досудовому слідстві та в суді, ОСОБА_5 ствердно акцентував увагу на тому, що під час викрадення грошей у потерпілого, той був без свідомості. Інших осіб, які б це бачили поряд не було.

За таких обставин, при відсутності інших доказів, суд мав керуватися наведеними вище нормами закону та права.

Саме так суд першої інстанції і вчинив дослідивши обставини заподіяння ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули його смерть, та викрадення у нього грошей в сумі 40 грн.

При цьому, ретельно проаналізував наведені докази, у тому числі показання підсудного ОСОБА_5, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження обвинувачення підсудного ОСОБА_5 ка В. О. у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України зазначивши у вироку, що в ході судового слідства встановлено, що ОСОБА_8 викрав 40 грн. у ОСОБА_7 після його побиття, коли той був без свідомості і не міг усвідомлювати дій, що вчинялись відносно нього по викраденню його грошей. Свідків події, та інших доказів, які б могли підтвер дити що під час побиття та після побиття ОСОБА_6 знаходився при свідомості та усвідомлював значення протиправних дій ОСОБА_5 під час попереднього слідства та су дового слідства не здобуто, а обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях та на до казах, достовірність яких викликає сумніви. Дії ж ОСОБА_8 по таємному викраденню у потерпілого грошей в розмірі 40 грн. не становлять складу кримінального злочину, передбаче ного ст.185 КК України, а являються дрібною крадіжкою, відповідальність за яку передбаче на статтею 51 КУпАП, а тому за ч.2 ст.186 КК України він підлягає виправданню.

Судова колегія повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, і знаходить їх обґрунтованими та відповідаючими вимогам загальних норм кримінального судочинства та права.

Що стосується вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч .2 ст. 121 КК України, то вона повністю доведена зібраними по справі доказами, і ніким не оспорюється. Дії ОСОБА_5, що вирази лись в умисному побитті потерпілого ОСОБА_7 та спричиненні йому тяжкого тілесного ушкодження, що потягнуло його смерть, вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілес не ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння що спричинило смерть потерпілого.

Як особа підсудний ОСОБА_5 по місцю свого проживання характеризується негати вно .

Обставинами, які помякшують покарання підсудного суд врахував щире каяття ОСОБА_5.

Обставинами, які обтяжують покарання суд встановив вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, рецидив злочину.

Таким чином, покарання ОСОБА_5 призначене з врахуванням ступеню тя жкості вчиненого ним злочину, особи винного, обставин, які помякшують та обтяжують покарання, а тому повністю відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Оскільки істотних порушень вимог кримінально процесуального закону не встановлено, підстав для скасування чи зміни вироку, з мотивів викладених у скарзі не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись ст. 365, ст. 366 КПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію прокурора залишити без задоволення, а вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 02 червня 2011 року, щодо ОСОБА_5 без змін.

Судді: