Справа № 742/1556/14 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/390/2015
Категорія - ч.1 ст. 122 КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

його представника адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

його захисника адвоката ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006,

щодо ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудівка Прилуцького району Чернігівської області, громадянина України, одруженого, з неповною середньою освітою, пенсіонера, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України,

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_9 засуджений за ч. 1 ст. 122 КК України до одного року позбавлення волі.

На підставі п. „ ґ ст. 1, 14 Закону України „ Про амністію у 2014 році звільнений від відбування покарання як особа, що на день чинності закону про амністію досягла пенсійного віку.

Стягнуто зі ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 2500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Прийнята відмова потерпілого ОСОБА_7 від стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_9 у зв"язку з добровільним відшкодуванням.

Як встановив суд, 09 листопада 2012 року, близько 10 години, в АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_9 та його колишній дружині ОСОБА_11 , ОСОБА_9 разом зі свідком ОСОБА_12 за допомогою бензопили та сокири розпилювали відколоту деревину.

Під час роботи, на подвіря прийшла дочка обвинуваченого ОСОБА_13 , її чоловік зять обвинуваченого ОСОБА_7 , та колишня дружина ОСОБА_11 , які почали сварити ОСОБА_9 та забороняти виконувати роботу. Під час сімейної сварки ОСОБА_9 ударив зятя ОСОБА_7 сокирою по голові, заподіявши закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, рубану забиту рану в області правого лобного бугра, після травматичну нейропатію правого відвідного нерву з диплопією, часткову зовнішню офтальмоплегію і поліферативну нейропатію зорового нерву правого ока, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалості розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 засудити за закінчений замах на вбивство, за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, призначивши покарання в межах санкції статті, та стягнути із засудженого моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що він не нападав на ОСОБА_14 , останній схопив сокиру із криком -„я тебе уб`ю завдав удару лезом сокири по голові. Удар завдавався зверху вниз, у життєво важливий орган, після одержання удару він упав та втратив свідомість, а тому ОСОБА_14 був впевненим, що довів свій намір на вбивство до кінця. Про небезпечність заподіяної рани в область голови, надавав пояснення свідок ОСОБА_15 - лікар Рудівської амбулаторії, який проводив первинний медичний огляд.

На думку потерпілого, висновки суду про навмисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження - є такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення.

Усі очевидці події, його дружина ОСОБА_13 , теща ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , допитані судом в якості свідків, підтвердили, що ОСОБА_14 завдав йому удару по голові сокирою. Висновки комісійної судово-медичної експертизи № 110 від 18.10.2013 року також вказують на те, що знаряддям заподіяння тілесних ушкоджень в області голови могла бути сокира.

За характером умисних дій ОСОБА_9 , пов`язаних з демонстрацією сокири, заподіянням лезом сокири удару в життєво важливий орган - голову, висловлювання словесно наміру убити, дії ОСОБА_9 потерпілий просить перекваліфікувати як закінчений замах на вбивство.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги показання свідків, не дослідив та не оцінив з правової точки зору висновки судово-медичної та психіатричної експертиз в їх взаємозв`язку, чим істотно порушив вимоги кримінально - процесуального закону.

На думку потерпілого, визначаючи розмір моральної шкоди, суд не врахував характер та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, тривалість лікування, перенесення фізичного болю, наслідки, що настали від завданої травми і стягнув незначну суму моральної шкоди, розмір якої просить збільшити до 30 тис. грн.

Також вважає, що судом неправильно застосований до обвинуваченого Закон України про амністію, під дію якого ОСОБА_9 не підпадає.

Заслухавши доповідача, потерпілого та його представника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили про ухвалення нового вироку, про посилення відповідальності ОСОБА_9 та покарання, про збільшення розміру моральної шкоди, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти доводів апеляційної скарги та вважали рішення суду першої інстанції правильним, прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги потерпілого такими, що не заслуговують на увагу, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу потерпілого задовольнити частково, збільшивши суму відшкодування моральної шкоди.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 13 березня 2007 року між обвинуваченим ОСОБА_9 та його колишньою дружиною ОСОБА_11 була укладена мирова угода з приводу користування житловим будинком з надвірними спорудами по АДРЕСА_2 , згідно якої ОСОБА_9 була виділена одна друга частина будівель: сараю, погреба, сінника, прибудови, розташованих на земельній ділянці за вказаною адресою (том 2 а. п.58-59).

09 листопада 2012 року, близько 10 години, обвинувачений прийшов до помешкання, яке належить йому на праві власності з колишньою дружиною, та разом з ОСОБА_12 стали прибирати гілку, яка відчахнулася від дерева і заважала проїхати возом. ОСОБА_11 заборонила прибирання гілки і покликала на допомогу дочку ОСОБА_13 та зятя ОСОБА_7 , який стверджує, що тесть без будь - яких причин став погрожувати словесно вбивством, після чого завдав удару лезом сокири по голові. Не добив його на смерть тільки тому, що він упав та втратив свідомість.

Обвинувачений ОСОБА_11 категорично заперечує, що висловлював погрозу зятю убити, навпаки на нього напали колишня дружина, дочка та зять, обзивали, виганяли з подвір`я, заявляючи, що він тут ніхто і повинен піти. Зять ОСОБА_7 двічі підскакував до нього битися. На що він з опалу та з метою захисту, без прикладення сили, стукнув тим, що було під рукою, сокирою. У зятя не було видно крові, він не падав, на власній машині за кермом поїхав до лікаря.

Свідок ОСОБА_12 , який допомагав ОСОБА_9 прибирати гілку на подвір`ї, підтвердив, що ініціатором конфлікту була колишня дружина обвинуваченого ОСОБА_16 , яка заявила, що обвинувачений ніхто і без її дозволу не може нічого робити. Через деякий час ОСОБА_11 повернулася з дочкою та зятем ОСОБА_17 , який декілька разів кидався до ОСОБА_9 битися. Свідок чув один глухий удар, після якого ОСОБА_18 та ОСОБА_14 пішли з подвір`я. В цей же день, після конфлікту свідок бачив потерпілого за кермом власного автомобіля.

Згідно з висновками комісійної судово-медичної експертизи №110 від 03 вересня 2013 року ( том 1 а. п. 112-122 ) під час огляду лікарем 09 листопада 2012 року у ОСОБА_7 , 1960 року народження, була виявлена тільки одна рубана рана в області правого лобного бугра, з рівними осадженими краями, гострими кінцями, вертикально розташована, розміром 3,0 Х0,4 см. Приймаючи до уваги морфологічні характеристики рани, експерти допускають, що рана могла утворитися від дії рубаючого знаряддя, яким могла бути сокира.

Лікар Рудівської амбулаторії, свідок ОСОБА_15 , пояснював, що потерпілий ОСОБА_7 приїхав до нього за медичною допомогою за кермом автомобіля.

Судово-медичні данні свідчать про те, що у ОСОБА_7 , від удару сокирою утворилися тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно - мозкової травми, струсу головного мозку, рубаної рани в області правого лобного бугра, на яку було накладено три шви, та після травматичні ускладнення в області правого ока, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Засуджуючи ОСОБА_9 за навмисне заподіяння середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, суд першої інстанції проаналізував показання свідків, висновки судово-медичних експертиз, і з урахуванням середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження, суб`єктивного ставлення винного до наслідків своїх дій, який не бажав смерті своєму зятю, завдав одного удару сокирою, яка була під рукою, з незначною силою, під впливом образ та погрози побиття з боку потерпілого, дійшов висновку, що у обвинуваченого не було прямого умислу на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_7 .

Доводи потерпілого, що обвинувачений кричав, що вб`є його, не заслуговують на довіру. Сам ОСОБА_7 під час апеляційного перегляду визнав, що з тестем вкрай негативні стосунки на ґрунті поділу майна та ставлення до тещі. Такі ж негативні стосунки до обвинуваченого з боку його дочки ОСОБА_13 та колишньої дружини ОСОБА_11 .

Стороння особа, свідок ОСОБА_19 , будучи присутнім під час конфлікту, не чув такої погрози від ОСОБА_9 , навпаки потерпілий і свідки погрожували обвинуваченому та виганяли з подвіря.

Удар дійсно був завданий потерпілому небезпечним знаряддям сокирою, проте був одиничний, несильний, а рубана рана не глибокою та не пошкодила кісток черепу, потерпілий сам підвівся після удару та поїхав за кермом автомобіля до лікаря в амбулаторію, а наступного дня - на лікування в медичний заклад.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи від 07 лютого 2003 року № 2, що містяться в пункті 4, замах на вбивство особи може бути вчинений лише з прямим умислом, коли особа усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання. Якщо винний діяв не з прямим, а з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство.

У даному випадку ОСОБА_9 під час конфлікту, під впливом образ та погроз з боку потерпілого, схопив знаряддя праці, яким виявилася сокира, та завдав ним одного удару в область голови, яким заподіяв середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

При цьому, у обвинуваченого у разі наявності прямого умислу, була реальна можливість добити ОСОБА_7 , чого він не зробив, діючи з . неконкретизованим умислом на заподіяння невизначеної шкоди здоров"ю, а тому повинен нести відповідальність за фактично заподіяні тілесні ушкодження.

Отже, суд першої інстанції належно оцінив усі розглянуті докази і обґрунтовано визнав ОСОБА_9 винуватим у навмисному заподіянні середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень своєму зятеві ОСОБА_7 , вчиненому на ґрунті особистих неприязних стосунків, і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 122 КК України.

Звільняючи засудженого від покарання за амністією, як особу, що досягла пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд правильно послався на пункт „ ґ „ ст. 1 Закону України „ Про амністію у 2014 році, оскільки ОСОБА_9 , 1938 року народження, станом на 19 квітня 2014 рік минуло 76 років, а злочин, передбачений ч.1 ст. 122 КК України, не є тяжким.

Разом з тим, вирок суду підлягає зміні в частині розміру моральної шкоди. Обвинувачений в добровільному порядку відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, проте останній від його дій зазнав фізичного болю, моральних страждань, для відновлення попереднього стану життя йому довелося докласти значних зусиль, а тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також обставин події, матеріального стану обвинуваченого, колегія суддів вважає необхідним збільшити розмір моральної шкоди до 10 000 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 409, 532 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 лютого 2015 року щодо ОСОБА_9 в частині стягнення моральної шкоди змінити.

Збільшити суму моральної шкоди та стягнути зі ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 10 000 (десять тисяч) гривень.

В решті цей же вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення і може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_20 ОСОБА_21 ОСОБА_22