УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

31 січня 2007 року м.
Запоріжжя

у складі: головуючого -
судді Гриценко С.І. суддів Шпоньки В.П., Симонця О.І. за участю прокурора
Шелудько З.Л. засудженої ОСОБА_1 розглянувши
у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженої ОСОБА_1
на вирок Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2006 року

ВСТАНОВИВ Цим
вироком, -

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, не
працюючу, раніше не судиму, -

засуджено за частиною 2 статті 121
КК України на 7 років
позбавлення волі. У відношенні ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді
тримання під вартою.

Питання про речові докази вирішені.

Із засудженого
стягнуто: на користь НДЕКЦ УМВС України в Запорізькій області судові витрати 105,05 гривен.

Згідно з
вироком, 17 червня 2006 року приблизно в
23-00 годин
ОСОБА_1 в будинку по АДРЕСА_1 в с. Благовіщенка Куйбишевського району, під час
сварки з ОСОБА_2, нанесла останньому удар ножем в область живота, чим заподіяла
йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя, які й стали причиною
смерті потерпілого 19.06.2006 в Куйбишевській ЦРБ.

В апеляції на судове рішення:

засуджена
ОСОБА_1 просить про перегляд справи та призначення м'якшого покарання.
Стверджує про те, що з потерпілим вона зіткнулась коло дверей в прихожу кімнату
і при цьому зіткненню було нанесено ножовий удар, чого вона зовсім не бажала,
крім того, просить врахувати зазначені в її апеляції пом'якшуючи покарання
обставини. В доповненнях до своєї апеляції засуджена вказувала про вчинення
злочину щодо ОСОБА_2 у зв'язку із захистом себе та своєї доньки від погроз
потерпілого.

В судовому
засіданні апеляційної інстанції, вислухавши доповідь судді щодо суті вироку,
основні доводи апеляції: засуджена підтримала доводи своєї апеляції, просила
про застосування статей 69,
75 КК України та пояснила, що її діти проживають на даний час зі своїм рідним
батьком, прокурор не підтримав апеляцію і просив залишити судове рішення без зміни, а апеляцію засудженої без задоволення,
апеляційний суд не знаходить підстав до задоволення апеляції засудженої
ОСОБА_1

Згідно з
доказами, які є в кримінальній справі і які засновані на фактичних матеріалах
справи, органи досудового слідства і суд першої інстанції у визначеному

№1-119/06 №11-122/2007
р.

законом порядку
встановили
наявність суспільно
небезпечних діянь та винність
засудженої у їх вчинені.

Так, сама
ОСОБА_1 як в ході досудового слідства так і в судовому засіданні суду першої
інстанції пояснювала про обставини вчиненого нею злочину, а в ході проведення
слідчої дії - відтворення
обстановки та обставин події вона розповіла про механізм нанесення потерпілому
даного ножового поранення /а.с.
20, 90, 101, 72-79, 149/

Крім того, твердження апелянта про ненавмисність нанесеного ножового
поранення потерпілому спростовуються стабільними і послідовними
показаннями свідка ОСОБА_3, яка зазначала :
«... Я слышала, как ОСОБА_2 говорил, чтобы она отдала ему нож. И
тогда мать повернулась и держа нож: правой рукой, от пояса, нанесла им тычковый
удар в левую часть живота ОСОБА_2 у В. ...»/а.с. 64/

Згідно висновку
судово-медичної експертизи від 16.06.2006
p. «смерть
ОСОБА_2 наступила от проникающего
колото-резанного ранения брюшной стенки с повреждением внутренних органов и
крупных сосудов осложнившегося кровопотерей и развитием шока тяжелой степени»,
/а.с. 34/.

Таким чином, доводи засудженої
ОСОБА_1 про те, що вона ненавмисно вчинила
даний злочин та доводи про те, що вона захищала себе та свою доньку, не
знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки фактичні обставини
свідчать, що вона навмисно в ході сварки з ОСОБА_2, нанесла
останньому ножовий удар в область живота, заподіявши при цьому йому тяжкі
тілесні ушкодження, небезпечні для життя, які знаходяться в прямому причинному
зв'язку зі смертю потерпілого ОСОБА_2 Тому,
дії засудженої правильно кваліфіковано за частиною 2 статті 121 КК України як умисне тяжке
тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Під час
апеляційної перевірки вироку виявлені недоліки при його постановлені, які
потребують внесення у вирок відповідного уточнення. Відповідно до статті 335 КПК України в
резолютивній частині вироку повинно бути зазначено початок строку відбуття
покарання. Суд першої інстанції допустив порушення зазначеної вимоги закону і
не вказав у вироці початок строку відбуття покарання засудженій ОСОБА_1.

Враховуючи
викладені недоліки вироку, які потребують внесення до нього змін, апеляційний
суд, на підставі статті 409 КПК України, вносить у вирок відповідне уточнення.

Керуючись статями 362,
365, 366,373 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ

апеляцію засудженої ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Вирок
Куйбишевського районного суду Запорізької області від 23 жовтня 2006 року у
відношенні ОСОБА_1, в порядку статті 409
КПК України, змінити:

- резолютивну частину вироку щодо ОСОБА_1 уточнити тим, що
початок строку відбуття покарання обчислювати з моменту фактичного затримання
ОСОБА_1, тобто з 19.06.2006
року.

В решті цей вирок залишити без змін.

судді

Шпонька В.П. Гриценко С.І. Симонець О.І.