Справа № 1/2211/106/2012
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2012 року Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі головуючого Стасюк Р.М., при секретарі Федорчук Л.О., за участю прокурора Тукурєєва В.В., захисника ОСОБА_1, розглянувши кримінальну справу про обвинувачення неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, що не має на утриманні неповнолітніх дітей, не працюючого, учня ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого та проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_5, раніше не судимого

у вчинені злочину передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

14.02.2012 року в період часу з 12 год. 05 хв. по 12 год. 30 хв. в м.Нетішин, неповнолітній підсудний ОСОБА_2, перебуваючи на пятому поверсі гуртожитку Нетішинського професійного ліцею, що по вул. Незалежності, 6, скориставшись відсутністю ОСОБА_3, який проживає у кімнаті № 534 даного гуртожитку, таємно викрав належний останньому мобільний телефон марки «Нокіа 5700» вартістю 500 гривень з картою памяті на 2 Гб. вартістю 50 гривень, якими розпорядивсь на власний розсуд, продавши їх, внаслідок чого заподіяв потерпілому ОСОБА_3 майнову шкоду на загальну суму 550 гривень.

Допитаний в судовому засіданні підсудний ОСОБА_2 вину визнав, а саме: факт таємного викрадення мобільного телефону. Пояснив, що 14.02.2012 року в обідній час він прийшов з Нетішинського професійного ліцею на обід в гуртожиток по вул. Незалежності, 6 в кімнату № 536. Під час обіду він завітав до свого товариша в кімнату № 534. До нього він заходив часто. Двері були причинені, але не замкнені на замок. Коли зайшов в кімнату, то там по праву сторону на тумбочці він помітив мобільний телефон марки «Нокіа 5700» в корпусі чорно-білого кольору. Оскільки поряд нікого не було і його ніхто не бачив, він вирішив викрасти телефон. Непомітно він вийшов з кімнати, сховавши телефон в кишеню. Далі він поїхав додому і через кілька днів продав викрадений ним телефон своєму знайомому по імені ОСОБА_1 за 200 гривень. Гроші витратив на придбання цигарок і продуктів харчування. Про те, що він вчинив крадіжку ніхто не знав і товаришам він не казав. 10 квітня 2012 року до нього завітали працівники міліції, які запитали чи це не він викрав телефон і він вирішив їм у всьому зізнатись. ОСОБА_3 він відшкодував заподіяну ним шкоду і претензій той до нього не має. Шкодує, що так вчинив, кається.

Потерпілий ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, з обєктивних причин.

Враховуючи, що відповідно до ст.49 КПК України, зявлятися в судове засідання це право потерпілого, а не обовязок, судом було оголошено його покази.

Свідок ОСОБА_4 показала, що проживає разом зі своєю сімєю в м.Шепетівка. В м.Нетішин у професійному ліцеї на третьому курсі навчається її неповнолітній син ОСОБА_2. На час навчання сина того було поселено в кімнату гуртожитку по вул. Незалежності, 6/536, щоб син ходив на обід та міг там відпочити. Незважаючи на це частіше всього син їздив додому після закінчення занять. За час навчання син охарактеризував себе з позитивної сторони, скарг від викладачів на нього не було. Син старанно веде себе дома, допомагає по господарству. Від сусідів та знайомих лише позитивні враження від її сина. Про те, що син вчинив крадіжку у свого одногрупника з кімнати, вона дізналась від працівників міліції. Син їй про це нічого не розповідав і від сина вона не чекала такого вчинку, хоча постійно вчить, що чуже брати не можна. На даний час син зробив собі висновки із вчиненого і пообіцяв, що більше такого не зробить. Вона разом із сином відшкодували завдані збитки.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в судове засідання не зявились, з обєктивних причин. За згоди підсудного та його захисника, судом було оголошено їх покази. (а.с.25-26, 27-28, 37-38).

Крім визнання підсудними своєї вини, вона обєктивно підтверджується письмовими доказами у справі, а саме: протоколом усної заяви про злочин ( а.с.9) з якого вбачається, що злочин скоїли шляхом вільного доступу у кімнату; протоколом огляду місця події (а.с.12-17); заявою (а.с.23) з якої вбачається, що матеріальна шкода потерпілому відшкодована; протоколом явки з повинною від 10.04.2012 року (а.с.35); протоколами допиту свідків (а.с.25-26, 27-28, 37-38), іншими матеріалами справи.

Відповідно до розяснень які дані в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з'ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

На підставі вищезазначеного дії підсудного ОСОБА_2, по факту крадіжки з проникненням у житло з ч.3 ст. 185 КК України необхідно перекваліфікувати на ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна, оскільки він на законних підставах перебував у гуртожитку та умисел на викрадення чужого майна у нього виник під час перебування у кімнаті, а не до того як він туди потрапив.

Обираючи підсудному покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості (ст. 372 КПК України).

При цьому суд враховує визначені ст.65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_2 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, відповідно до ст.12 КК України, а саме: те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, що скоєний злочин є середньої тяжкості, особу підсудного, а саме: те, що він на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується по місцю навчання.

Обставинами, що відповідно до ст.66 КК України помякшують покарання підсудного, суд визнає щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, явка з повинною, добровільне відшкодування шкоди.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання підсудному, судом не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_2 покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідно до санкції ч.1 ст.185 КК України у виді штрафу, оскільки вважає, що його перевиховання та виправлення можливі без ізоляції від суспільства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.323,324 КК України,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ст.185 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді 1020,00 (одна тисяча двадцять) гривень штрафу.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід засудженому залишити без змін-підписку про невиїзд.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Хмельницької області протягом 15 діб з моменту його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Нетішинський міський суд.

Суддя: ОСОБА_8 Р. М.