Ухвала іменем україни 05 березня 2015 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_8,

суддів ОСОБА_9, ОСОБА_10,

при секретарі ОСОБА_11,

за участю прокурора ОСОБА_12,

захисника ОСОБА_1,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 50000003, за касаційною скаргою захисника ОСОБА_1, подану в інтересах засудженого ОСОБА_2, на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 24 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 17 вересня 2014 року щодо

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя АДРЕСА_1, який визнаний винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

встановив:

у касаційній скарзі захисник стверджує, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, не доведена. Зазначає про те, що злочин щодо ОСОБА_3 вчинив ОСОБА_4, щодо якого закрито кримінальне провадження у зв'язку зі смертю, а потерпілий не підтвердив, що саме ОСОБА_2 вчинив щодо нього злочин. Зазначає вимогу про скасування судових рішень щодо ОСОБА_2 і закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 228 КПК України.

Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 24 червня 2014 року ОСОБА_2, який був раніше засуджений вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 15 січня 2014 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці,

визнано винуватим у пред'явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, призначеним за вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 15 січня 2014 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_5, судові рішення щодо якого не оскаржено.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 17 вересня 2014 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_2 залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримання касаційної скарги, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості судових рішень щодо ОСОБА_2, перевіривши доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

За вироком суду злочин вчинено за таких обставин.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_2 засуджено за те, що він 01 січня 2013 року біля 22:00 год. повторно разом із ОСОБА_5, та особою, кримінальне провадження щодо якої закрито у зв'язку зі смертю, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, поблизу приміщення Костопільського районного суду, що знаходиться по вул. Коперніка, 14А, м. Костопіль, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров'я ОСОБА_3, яке виразилось у нанесенні легких тілесних ушкоджень, відкрито, з корисливих спонукань, викрали належне останньому майно на загальну суму 384,33грн.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_2 в відкритому заволодінні чужим майном, вчиненим повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров'я потерпілого, відповідає обставинам, з'ясованим судом, встановлених під час кримінального провадження, підтверджений перевіреними у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.

При цьому необґрунтованими є посилання захисника як на доказ невинуватості ОСОБА_2 у вчиненні злочину, за який його засуджено, на показання ОСОБА_3, наданих у судовому засіданні, за змістом яких потерпілий не указував на ОСОБА_2 як на особу, яка вчинили щодо нього грабіж.

Так, у судовому засіданні потерпілий зазначав, що він упав від удару по голові, який йому завдала особа, кримінальне провадження щодо якої закрито у зв'язку зі смертю. Коли ОСОБА_3 упав на землю двоє осіб наносили йому удари в різні частини тіла, після чого заволоділи його майном.

Ці показання потерпілого узгоджуються з показаннями ОСОБА_5 та особи, кримінальне провадження щодо якої закрито у зв'язку зі смертю.

Зокрема, у суді ОСОБА_5 стверджував, що злочин щодо ОСОБА_3 він вчинив разом з особою, кримінальне провадження щодо якої закрито у зв'язку зі смертю, та ОСОБА_2, який також наносив удари потерпілому. Одночасно ОСОБА_5 підтвердив свої показання, надані на досудовому розслідування, які були оголошені у судовому засіданні, за змістом яких вбачається, що ОСОБА_2 приймав активну участь у вчиненні злочину щодо ОСОБА_3

Судом також у порядку ст. 358 КПК України було досліджено документи, у тому числі, протокол слідчих дій - допиту особи, кримінальне провадження щодо якої закрито у зв'язку зі смертю, надані на досудовому розслідуванні у якості підозрюваного, у якому допитувана особа детально повідомила про механізм вчиненого нею разом із ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відкритого заволодіння майном ОСОБА_3

Також винуватість ОСОБА_2 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджено іншими дослідженими судом, правильно оціненими і детально наведеними у вироку доказами, зокрема показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_3 упізнав ОСОБА_2 як особу, яка вчинила щодо нього злочин; даними висновку судово-медичної експертизи № 1 від 02 січня 2013 року відповідно до яких у потерпілого встановлено наявність легких тілесних ушкоджень; даними протоколу огляду особи, кримінальне провадження щодо якої закрито у зв'язку зі смертю, у якого був вилучений мобільний телефон, що належав потерпілому та протоколу огляду ОСОБА_5 у якого працівники міліції виявили та вилучили цигарки ОСОБА_3

Всебічно перевіривши та оцінивши всі докази у сукупності, суд дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_2 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і підстав для закриття провадження щодо нього у зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину, як про це просить захисник, не має.

За інформацією, наявною у суді касаційної інстанції, ОСОБА_2 був раніше судимий вироками Костопільського районного суду Рівненської області:

1) від 27 грудня 2011 року за ч. 2 ст.185, ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі статей 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік і 6 місяців (а.п.116);

2) від 17 липня 2013 року за ч. 3 ст.185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці;

3) від 15 січня 2014 року за ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 186, частин 1, 4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

Прокурором не оскаржено правильність застосування кримінального закону при призначенні покарання ОСОБА_2

Призначаючи покарання, суд указав про врахування ступеню тяжкості вчиненого злочину, умови життя, ступінь розвитку ОСОБА_2, обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину в стані алкогольного сп'яніння, пом'якшуючі покарання обставини, якими суд визнав: вчинення злочину в неповнолітньому віці, його молодий вік та ту обставину, що потерпілий не має претензій.

У касаційній скарзі захисника не наведено доводів щодо порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

З огляду на викладене, підстав для задоволення касаційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України,

постановив:

Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 24 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 17 вересня 2014 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_1 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ___________________ ____________________

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10