АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурора - ОСОБА_4
захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9
засуджених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11
виправданої - ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляціями прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, та захисника адвоката ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 20 березня 2014 року, яким:

ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Волноваха Донецької області, мешканка АДРЕСА_1 , яка не мала судимості, -
засуджена:
- за ст. 369-2 ч. 2 КК України (в редакції Закону від 7 квітня 2011 року) на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнена від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку 2 роки та покладенням на неї обов`язків відповідно до ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системі, повідомляти ці органи про зміну місця проживання.

ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Києва, мешканець селища Старі Петрівці Вишгородського району Київської області, який не мав судимості, -

Справа № 11/796/43/2015 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_13 ОСОБА_14

Категорія: ст. 368 ч. 4 КК України Доповідач ОСОБА_1

засуджений:
- за ст. 27 ч.5, ст. 369-2 ч. 2 КК України (в редакції Закону від 7 квітня 2011 року) на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_15 звільнений від відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку один рік та покладенням на нього обов`язків відповідно до ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системі, повідомляти ці органи про зміну місця проживання.

ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка селища Світильня Броварського району, Київської області, мешканка м. Києва, яка не мала судимості, -
за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.368 КК України (в редакції Закону від 7 квітня 2011 року) виправдана на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України (в редакції Закону 1960 року) за відсутністю в її діях складу злочину.

За вироком суду ОСОБА_10 визнана винною у одержанні при пособництві ОСОБА_11 неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, вчинивши цей злочин за таких обставин.
Так, ОСОБА_10 , працюючи суддею Вишгородського районного суду Київської області та перебуваючи з суддею цього ж суду ОСОБА_12 в довірливих, дружніх, робочих стосунках, вирішила незаконного збагатитися шляхом отримання неправомірної вигоди за вплив на прийняття останньою рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_16 та зустрічним позовом ОСОБА_17 про розподіл майна, яка перебувала у провадженні судді ОСОБА_12 з 18 лютого 2011 року.
При цьому, побоюючись бути викритою, ОСОБА_10 використала ОСОБА_11 як пособника в одержанні від ОСОБА_17 частини неправомірної вигоди.

Крім того, ОСОБА_11 в один з не установлених органами досудового слідства днів червня 2011 року, на прохання ОСОБА_17 посприяти у прийнятті рішення на її користь, організував їй зустріч з ОСОБА_10 , що відбулася в офісі адвоката ОСОБА_10 , сина засудженої.

Під час розмови, будучи стурбованою тим, що справа розглядається тривалий час, ОСОБА_17 висловила прохання до ОСОБА_10 дізнатися про причини затягування розгляду справи та посприяти у прийнятті рішення суддею про розподіл майна в рівних частинах.

ОСОБА_10 , усвідомивши, що ОСОБА_17 заінтересована у прийнятті законного рішення, вирішила незаконно збагатитися, спланувавши отримання неправомірної вигоди за вплив на вчинення певних дій під час судового розгляду цивільної справи та ухвалення необхідних процесуальних рішень суддею ОСОБА_12

5 липня 2011 року о другій половині дня, неподалік від суду, що розташований по вулиці Кургузова 7 в м. Вишгороді, за ініціативою ОСОБА_11 , між ними відбулася друга зустріч, під час якої ОСОБА_10 запевнила ОСОБА_17 у тому, що вона буде сприяти у винесенні суддею ОСОБА_12 рішення на її користь, бо зустрічалася з нею і має реальну можливість вплинути на прийняття рішення, та повідомила про такі обставини, які були відомі тільки суду, підтвердивши тим самим її обізнаність у справі.

Також під час цієї зустрічі ОСОБА_10 домовилась з ОСОБА_17 про те, що остання повинна передавати частинами неправомірну вигоду за вплив на прийняття рішення, зокрема за перенесення суддею ОСОБА_12 судового розгляду на більш пізній термін для збирання доказів 5 тис. доларів США; 10 тис. доларів США за призначення у цивільній справі необхідних судових експертиз; 35 тис. доларів США за прийняття остаточного рішення щодо розподілу майна подружжя ОСОБА_18 в рівних частинах.

Тобто, за висловленими ОСОБА_10 умовами, ОСОБА_17 повинна передати неправомірну вигоду у розмірі 50 тис. доларів США.

8 липня 2011 року в другій половині дня ОСОБА_11 за вказівкою ОСОБА_10 зателефонував ОСОБА_17 та повідомив про необхідність передати через нього за вплив на прийняття рішення 5 тис. доларів США.

11 липня 2011 року, приблизно о 18 год.30 хв., перебуваючи в офісі ОСОБА_19 , що розташований по АДРЕСА_2 , ОСОБА_17 передала останньому 5 тис. доларів, що за курсом Нацбанку становило 39825,5 грн., для вручення їх ОСОБА_10 за перенесення суддею ОСОБА_12 розгляду цивільної справи.

З цих грошей, за домовленістю з ОСОБА_10 , 500 доларів США ОСОБА_19 залишив собі, а решту 4500 доларів США передав за вказівкою останньої її сину ОСОБА_20

3 жовтня 2011 року, приблизно о 16 год., перебуваючи у своєму службовому кабінеті в приміщенні суду за вказаною адресою, ОСОБА_10 повідомила ОСОБА_17 про передачу їй неправомірної вигоди в розмірі 80 тис. грн., суми, еквівалентної 10 тис. доларів США, за вплив на прийняття рішення суддею ОСОБА_12 щодо призначення необхідних судових експертиз у цивільній справі, та побоюючись бути викритою в одержанні неправомірної вигоди, запропонувала передати гроші через свою невістку ОСОБА_21 .

Того ж дня, приблизно о 16 год. 25 хв. ОСОБА_17 зустрілася біля суду з ОСОБА_21 та у салоні керованого останньою автомобіля «Шевролет Авео» д.н.з. НОМЕР_1 передала для ОСОБА_10 80 тис. грн.

10 травня 2012 року, приблизно о 15 год., перебуваючи у своєму службовому кабінеті, ОСОБА_10 повідомила ОСОБА_17 про те, що через декілька днів суддя ОСОБА_12 ухвалить рішення на її користь.

18 травня 2012 року, приблизно о 9 год.50 хв., ОСОБА_17 , яку перед цим ОСОБА_10 запевнила у тому, що саме в цей день суддею ОСОБА_12 буде прийняте рішення на її користь, повідомила, що принесла 35 тис. доларів США.

ОСОБА_10 , побоюючись викриття у одержанні неправомірної вигоди, запропонувала ОСОБА_17 передати ці гроші її родичу ОСОБА_22 , який в цей час знаходився біля суду.

Після цього ОСОБА_17 у салоні керованого останнім автомобіля «СузукіГрандВітара» д.н.з. НОМЕР_2 передала для ОСОБА_10 35 тис. доларів США, що за курсом Нацбанку складало 279685 грн.

Згодом ОСОБА_22 перевіз ці гроші до місця мешкання ОСОБА_10 , у будинок АДРЕСА_1 , де вони були вилучені під час обшуку.

Таким чином, ОСОБА_10 одержала неправомірну вигоду у розмірі 49500 доларів США, що становить 395605 грн., від ОСОБА_17 за вплив на прийняття суддею ОСОБА_12 рішення при пособництві ОСОБА_11 , який одержав за це 500 тис. доларів США, що становить 3995 грн.

Цим же вироком ОСОБА_12 , якій органами досудового розслідування було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.368 КК України, виправдана за відсутністю в її діях цього складу злочину.

За висновками досудового розслідування, ОСОБА_10 за невстановлених досудовим слідством обставин під час зустрічі з суддею ОСОБА_12 вмовила останню винести рішення у цивільній справі за позовами подружжя ОСОБА_18 в інтересах ОСОБА_17 за умови одержання від неї хабара. При цьому вони домовилися про те, що ОСОБА_12 буде інформувати ОСОБА_10 про рух судової справи, а остання організує вчинення злочину, керуватиме його підготовкою та вчиненням, зокрема, керувати діями ОСОБА_17 щодо зібрання необхідних доказів для прийняття законного рішення у справі в інтересах останньої та діяти в спільних інтересах співучасників з метою їх незаконного збагачення.

Так, у не встановлений досудовим слідством день ОСОБА_10 повідомила ОСОБА_11 про розмову з суддею ОСОБА_12 та отримання від неї згоду винести позитивне рішення у цивільній справі на користь ОСОБА_17 , запропонувавши тому за грошову винагороду сприяти отриманню хабара суддею ОСОБА_12

ОСОБА_11 , погодившись на пропозицію ОСОБА_10 , на початку липня 2011 року зателефонував ОСОБА_17 та розповів про те, що ОСОБА_10 домовилася з ОСОБА_12 про винесення рішення в її інтересах, а 4 липня 2011 року, коли ОСОБА_17 зателефонувала йому, він повідомив, що прийняття такого рішення можливе за умови передачі судді ОСОБА_12 хабара, інакше рішення буде прийнято на користь її колишнього чоловіка, і для обговорення цього питання, запропонував влаштувати зустріч з ОСОБА_10

5 липня 2011 року під час такої зустрічі ОСОБА_10 з метою особистого збагачення запевнювала ОСОБА_17 , що сприятиме у винесенні суддею ОСОБА_12 рішення на її користь у випадку передачі хабара, бо з якою вони попередньо домовилися про сприяння у винесенні позитивного для неї рішення, повідомивши при цьому, що умовила останню не приймати рішення не на користь ОСОБА_17 .

Також ОСОБА_10 особисто визначила розмір хабара 50 тис. доларів США, які ОСОБА_17 повинна передавати частинами за вчинення суддею ОСОБА_12 вказаних вище процесуальних дій і, вимагаючи хабар, попередила, що у іншому випадку остання ухвалює рішення не на її користь.

За таких умов ОСОБА_17 вимушена була погодитись на пропозицію ОСОБА_10 про дачу хабара судді ОСОБА_12 .
Отримуючи за вказаних вище обставин гроші від ОСОБА_17 як хабар, який ОСОБА_10 за невстановлених досудовим слідством обставин розділила із суддею ОСОБА_12 , яка в свою чергу виконала обумовлені дії, зокрема 12 липня 2011 року відклала судовий розгляд цивільної справи на 6 вересня 2011 року; 5 жовтня 2011 року ОСОБА_10 під час зустрічі у службовому кабінеті ОСОБА_12 повідомила останній про те, що 3 жовтня 2011 року ОСОБА_17 передала другу частину хабара за призначення судових експертиз в Незалежному інституті судових експертиз і після отримання хабара суддя ОСОБА_12 17 жовтня 2011 року постановила ухвалу про призначення судово-будівельно-технічної експертизи нерухомого майна, судово-товарознавчої та автотоварознавчих експертиз саме у цій експертній установі.
10 травня 2011 року ОСОБА_10 , вимагаючи хабар, повідомила ОСОБА_17 про те, що через декілька днів суддя ОСОБА_12 ухвалює рішення на користь останньої за умови передачі решти хабара у розмірі 35 тис. доларів.
Хвилюючись за результати судового розгляду справи, ОСОБА_17 змушена була погодитись передати хабар для судді ОСОБА_12 і 18 травня 2011 року за вказаних вище обставин передала за прийняття остаточного рішення на її користь.
В цей же день суддею ОСОБА_12 було ухвалено коротке рішення про задоволення вимог ОСОБА_17 , розділивши майно між подружжям ОСОБА_18 у рівних частинах.
Проте отриманий хабар у розмірі 35 тис. доларів США ОСОБА_12 та ОСОБА_10 не змогли поділити між собою, оскільки у цей день під час обшуку у будинку останньої вони були вилучені працівниками міліції.
Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_12 , суд у вироку зазначив про відсутність доказів у справі, які б свідчили про те, що вона діяла у співучасті з ОСОБА_10 , а навпаки, з огляду на досліджені докази обвинувачення, виконуючи покладені на неї обов`язки, при розгляді цивільної справи вона не виходила за межі наданих їй цивільно-процесуальним законодавством повноважень.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням кримінального закону, невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особам засуджених внаслідок м`якості та постановити новий вирок, яким визнати винними та призначити покарання:
- ОСОБА_11 за ст.ст. 27 ч.5, 368 ч.4 КК України в редакції від 07.04.2011 року із застосуванням ст. 69 КК України 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_11

від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк 3 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України;

- ОСОБА_12 за ст. 368 ч.4 КК України в редакції від 07.04.2011року 8 років позбавлення волі з позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади на 3 роки та конфіскацією майна. На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_12 встановленого кваліфікаційного класу судді;

- ОСОБА_10 за ст.ст. 27 ч.3, 368 ч.4 КК України в редакції від 07.04.2011 року 10 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій представника влади на 3 роки та конфіскацією майна. На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_10 встановленого кваліфікаційного класу судді.

На переконання прокурора, вирок не ґрунтується на доказах зібраних у цій справі, та не погоджується апелянт з перекваліфікацією дій засуджених, що, вважає, призвело також до призначення винним явно несправедливого покарання внаслідок м`якості.
За твердженнями в апеляційній скарзі прокурора, доведеність вини засуджених повністю підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, а висновок суду про недоведеність факту одержання хабара суддею ОСОБА_12 від ОСОБА_17 є помилковим, бо спростовується доказами обвинувачення, які були ретельно досліджені протягом судового розгляду справи, і як зазначено у вироку, визнані судом послідовними та об`єктивними.
За таких обставин, прокурор наполягає на суперечності висновків суду, які стосуються виправдання ОСОБА_12 та перекваліфікації дій засуджених ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , вважаючи, що останні діяли з метою вплинути на прийняття суддею ОСОБА_12 рішення у цивільній справі за позовами подружжя ОСОБА_18 .
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_10 , просить вирок районного суду щодо ОСОБА_10 скасувати, а кримінальну справу закрити за відсутністю в її діях складу злочинів, передбачених ст.ст.368, 369-2 КК України.
За доводами захисника, органами досудового слідства та судом при розгляді справи неповно досліджені такі обставини справи, з`ясування яких має істотне значення для правильного вирішення справи, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, вважає, що допущені істотні вимоги кримінально-процесуального закону, а пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення за ст. 368 ч.4 КК України не ґрунтується на беззаперечних доказах, та наполягає на тому, в повному обсязі не доведена її вина у вчиненні злочину, передбаченого ст. 369-2 ч.2 КК України.

На обґрунтування цих доводів захисник наводить наступні аргументи.
Так, він уважає, що в основу обвинувального вироку щодо ОСОБА_10 покладені докази, які є недопустимими.
Зокрема: записи телефонних розмов ОСОБА_17 з ОСОБА_23 4 липня 2011 року та 5 липня 2011 року з Толкачовою, що отримані в порушення вимог кримінально-процесуального закону особою, яка не уповноважена на здійснення оперативно-розшукової діяльності;
- результати відеоспостереження в кабінеті ОСОБА_12 5 жовтня 2011 року, проведеного без відповідного дозволу апеляційного суду;
- обшук в домоволодінні ОСОБА_10 , проведений в порушення встановленої законом процедури.
Навпаки, захисник вважає, що ОСОБА_10 під час зустрічі в липні 2011 року вмовила ОСОБА_17 не давати хабар судді, а для вирішення справи надати докази та заявити необхідні клопотання і за обоюдною згодою домовилися про винагороду ОСОБА_10 за допомогу у цьому 50 тис. грн.
У жовтні 2011 року за надані ОСОБА_17 консультації ОСОБА_10 отримала від неї 10 тис. грн. Поряд з цим, стверджує захисник, недоведені обставини отримання ОСОБА_10 коштів у розмірі 4, 5 тис. доларів США, а дві купюри по 100 доларів США, що були вилучені у неї, то апелянт вважає, що вони були передані їх безпосередньо ОСОБА_11 в рахунок повернення боргу.
Також, на переконання захисника, у справі відсутні докази щодо отримання ОСОБА_10 від ОСОБА_17 коштів у розмірі 80 тис. грн., які остання передавала через ОСОБА_21 , та 35 тис. доларів США, що були виявлені підчас обшуку у будинку ОСОБА_10 , і могли бути підкинуті, бо сліди від спеціального засобу на грошах і пакеті відсутні на руках та одежі ОСОБА_10 .
Між тим, за доводами захисника, співробітники СБУ за участі ОСОБА_17 намагалися спровокувати суддю ОСОБА_10 на отримання хабара, бо оперативно-розшукова справа була заведена за чотири дні до її звернення з відповідною заявою, і саме ОСОБА_17 , діючи в інтересах оперативних працівників, під їх впливом, контролем та їх дорученням ініціювала зустрічі, пропонувала винагороди та шукала шляхи для того, щоб схилити кого-небудь до отримання хабара.
В запереченнях адвокат ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_12 , просить залишити вирок суду без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення, і наполягає на тому, що вирок суду є законним, бо обґрунтований доказами, які були розглянуті в судовому засіданні, на підставі повного, об`єктивного дослідження всіх обставин справи, в якій, на його думку, відсутні докази, які б могли підтвердити отримання суддею ОСОБА_12 неправомірної вигоди від ОСОБА_17 за винесення рішення про поділ майна подружжя, а з ОСОБА_10 вона мала лише робочі стосунки, спілкувались як колеги, та ділились досвідом.
Іншими учасниками судового розгляду апеляційні скарги не подані.
Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляцію; пояснення захисників, засуджених та виправданої, в яких вони заперечували проти доводів апеляції прокурора та підтримували апеляцію захисника ОСОБА_6 ; провівши судові дебати та заслухавши останнє слово засуджених, виправданої, перевіривши матеріали справи та обговоривши

доводи, наведені в апеляціях, колегія суддів знаходить їх такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст. 323 КПК України в редакції 1960 року вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим.
Керуючись положеннями ст. 334 КПК України (1960 року), мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене підсудному і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання підсудного із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Тобто, у вироку повинен бути наведений аналіз та оцінка доказів обвинувачення, а також тих, що досліджувалися у судовому засіданні за клопотанням сторін.

Крім того, у випадку, коли в показаннях, зокрема підсудних, свідків, виявлені суперечності, суд повинен ретельно перевірити усі показання, з`ясувати причину зміни показань та за результатами дати їм належну оцінку в сукупності з іншими доказами, що містяться у справі.

Як встановлено колегією суддів, ці вимоги закону судом першої інстанції при складанні вироку не дотримані.

Так, виправдовуючи ОСОБА_12 в одержанні хабара, суд дійшов висновку, що в її діях відсутня основна ознака об`єктивної сторони цього складу злочину як одержання хабара, а пред`явлене їй таке обвинувачення не ґрунтується на наявних матеріалах кримінальної справи та є припущенням з боку органів досудового слідства, і яке не знайшло свого підтвердження.

При цьому, навівши формулювання обвинувачення, яке було пред`явлено підсудній ОСОБА_12 , суд в порушення вказаних вимог кримінально-процесуального закону не дав належної оцінки всім зібраним у справі доказам, обмежившись їх перерахуванням із зазначенням лише прізвищ свідків та назви процесуальної дії, не навівши фактичні дані про обставини, що підлягають доказуванню відповідно до вимог ст.67 КПК України.

На підтвердження висновку про відсутність в діях ОСОБА_12 складу злочину, суд у вироку висловив судження про те, що свідок ОСОБА_17 та підсудний ОСОБА_11 в показаннях суду заявили про свою необізнаність щодо факту отримання грошей ОСОБА_12 , які вони передавали ОСОБА_10 .

Крім того, суд зазначив, що цей факт не підтверджується даними оперативно-розшукових заходів.

Поряд з цим, розкриваючи зміст показань цих осіб на підтвердження висновку суду про доведеність факту отримання ОСОБА_10 грошей від ОСОБА_24 , у вироку наведені показання останньої про те, що ОСОБА_10 за позитивне рішення у її справі про поділ майна з бувшим чоловіком вимагала 50 тис. доларів США, при цьому дала зрозуміти, що сама повідомить про це суддю ОСОБА_12 , і запевнила, що за такі кошти остання зробить все. Також ОСОБА_10 уточнила, що гроші потрібно передавати частинами за конкретні дії, тобто, за проведення експертизи потрібно передати 10 тис.доларів, за перенесення розгляду справи 5 тис. доларів США, та 35 тис. доларів США слід передати перед винесенням рішення на користь ОСОБА_24 .
У вироку теж підтверджено, що за показаннями підсудного ОСОБА_11 , він передавав ОСОБА_10 через її сина гроші, отримані від ОСОБА_17 у розмірі 5 тис.доларів США, в якості хабара, як він розумів, для передачи судді ОСОБА_12 .
Однак, цим показанням суд у вироку оцінки не дав і взагалі не зіставив з даними оперативно-розшукових заходів, на яких зафіксовані розмови вказаних осіб, і з огляду на які, за показаннями свідка ОСОБА_17 , їй були створені умови, за яких вона вимушена була давати грошові кошти фактично за виконання законних дій у розгляді цивільної справи.

Згідно з вироком, як на обставину про недоведеність вчинення підсудною ОСОБА_12 злочину, передбаченого ч.4 ст.368 КК України (в редакції від 7 квітня 2011 року), суд, не навівши змісту її розмов з ОСОБА_10 , зафіксованих під час проведення оперативно-розшукових заходів, висловив свої судження, що вони не свідчать про змову щодо одержання хабара від ОСОБА_17 .

Разом з тим, посилаючись на протоколи огляду та відтворені в судовому засіданні носії інформації за результатами оперативно-розшукових заходів як на докази, що підтверджують доведеність вини ОСОБА_10 у отриманні грошових коштів, переданих їй ОСОБА_17 , судом не дана оцінка тим фактам у розмовах з ОСОБА_10 , які свідчать про те, що ОСОБА_17 висловлювала хвилювання з приводу того, чи дійдуть кошти за призначенням, маючи на увазі передачу хабаря судді ОСОБА_12 за позитивне вирішення її справи. Крім того, за показаннями ОСОБА_17 , вона побоювалась, що у разі невиконання вимог ОСОБА_10 про передачу грошей судді ОСОБА_12 , рішення може бути винесено на користь її колишнього чоловіка, на що остання прямо зауважувала під час розмови і давала зрозуміти, що суддя ОСОБА_12 обізнана у цьому.
Проте, як убачається з протоколу судового засідання, ці обставини повно та об`єктивно не з`ясовувалися, інформація, що міститься у розмовах на конкретних носіях, отриманих за результатами проведення оперативно-розшукових заходів, не досліджувалася, а у вироку відсутній як аналіз цих доказів, так і оцінка, притому, що на підтвердження доведеності вини у отриманні хабара, у тому числі й судді ОСОБА_12 , органами досудового слідства у обвинувальному висновку зазначені конкретні розмови між суддями щодо розгляду цивільної справи з урахуванням інтересів ОСОБА_17 , з огляду на які у розмовах йдеться про виконання певних дій, ініційованих суддею ОСОБА_10 ..

Тому, посилання у вироку на те, що суддя ОСОБА_12 консультувалася з ОСОБА_10 з приводу розгляду цивільної справи, є сумнівними.

Більш того, на підтвердження цих обставин докази у вироку не наведені.

Судом визнана достовірною версія підсудної ОСОБА_12 про те, що у чорному кульку, який вона забирала із сейфу 5 жовтня 2011 року, були пігулки-вітаміни, що придбала їй та передала ОСОБА_10 .

Водночас, ці обставини належним чином не з`ясовані, бо не зіставлені дані про характер розмови останніх, що містяться на носіях інформації, зокрема повідомлення ОСОБА_10 у службовому кабінеті ОСОБА_12 про передачу їй за призначення експертизи. Крім того, за змістом розмови саме ОСОБА_12 , на запитання ОСОБА_10 , про що йде мова, зазначає висловлення «про таблетки», які вона не вживає, бо значно дорогі.

З огляду на зміст цих розмов, відомості, які б свідчили про передачу ОСОБА_12 від ОСОБА_10 пігулок або вітамінів, взагалі відсутні.

За обвинуваченням, такі розмови мали завуальований характер, мова насправді йшла про отримання ОСОБА_12 частини хабара від ОСОБА_17 , який вона 3 жовтня 2011 року передала через ОСОБА_10 у розмірі 80 тис. грн.

Проте, у вироку взагалі не знайшли відображення та не дана оцінка цим обставинам, про які йдеться в розмовах між останніми, що зафіксовані в носіях інформації за результатами оперативно-розшукових заходів, а відкидаючи їх як доказ обвинувачення, суд не навів належного вмотивування.

Визнаючи недостовірними показання свідка ОСОБА_17 на досудовому слідстві під час перегляду відеозапису про те, що ОСОБА_12 витягла з сейфу та поклала у свою сумку саме той пакет чорного кольору, в якому вона передавала ОСОБА_10 гроші за призначення експертизи, суд послався на те, що у судовому засіданні свідок не могла стверджувати про це з точністю, бо пакет не мав ніяких індивідуально визначених ознак.

Разом з тим, такий висновок, на переконання колегії, слід визнати сумнівним, оскільки є суперечливим, бо за змістом вироку, на обґрунтування доведеності вини ОСОБА_10 у отриманні цих грошей суд послався на показання про це свідка ОСОБА_17 , яка зазначала, що гроші у чотирьох пачках купюрами по 20 грн. вона поклала у свій новий чорний поліетиленовий пакет невеликого розміру, менший за середнього розміру, згорнувши його декілька разів за розміром купюр, щоб зручно було тримати в руці, і який поклала у сумочку, а потім цей же пакет з грошима передала за вказівкою ОСОБА_10 молодій жінці.

Водночас, сама ОСОБА_12 не заперечує, що отримала від ОСОБА_10 пакет чорного кольору, і підтвердила, що саме цей пакет вона витягла із сейфу та поклала до своєї сумки, що й було зафіксовано під час проведення оперативної зйомки.

Передчасним належить визнати висновок суду про те, що вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_12 2 тис. грн. купюрами по 200 грн., які виявилися частиною грошей, переданих ОСОБА_17 за призначення експертизи, вона отримала від ОСОБА_10 , яку колектив уповноважив передати ОСОБА_12 зібрані ними кошти як допомогу на лікування доньки, бо як видно з вироку, при цьому суд посилається й на показання останньої про те, що ці гроші як поздоровлення колег з днем народження, а також на лікування доньки вона отримала в жовтні 2011 року.

Проте суд не дав належної оцінки цим розбіжностям та тому факту, що такі заяви ОСОБА_12 не робила під час вилучення у неї цих грошей.

Крім того, визнавши об`єктивними показання ОСОБА_10 про те, що вона дійсно обміняла дрібні гроші, зібрані колективом, на купюри по 200 грн. та передала ОСОБА_12 , поза увагою суду залишився той факт, що вона взагалі давала суперечливі пояснення щодо отримання нею грошей від ОСОБА_17 за

призначення експертизи у цивільній справі, стверджуючи, що у переданому пакеті було тільки 10 тис. грн. та банка кави.
Отже, з огляду на наведене, суд в порушення вимог статей 67, 323 КПК України (1960 року) не дав належної оцінки всім зібраним у справі доказам, а окремі з них залишив без оцінки взагалі, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, про що обґрунтовано зазначено в апеляційній скарзі прокурора.

Ці недоліки не можуть бути виправлені під час апеляційного розгляду справи.

Заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що суд в порушення вимог ст.334 КПК України (1960 року) у вироку не навів достатньо обґрунтованих підстав, на яких із зазначенням мотивів ґрунтував свій висновок про перекваліфікацію дій ОСОБА_10 з ч.3 ст.27, ч.4 ст.368 КК України в редакції від 7 квітня 2011 року на ч.2 ст. 369-2 КК України в редакції від 7 квітня 2011 року, а також перекваліфікацію дій ОСОБА_11 з ч.5 ст.27, ч.4 ст.368 КК України на ч.5 ст.27, ч.2 ст.369-2 КК України в редакції від 7 квітня 2011 року, тобто на менш тяжкий злочин.

Більш того, як видно з вироку, суд при цьому допустив суперечності, не урахувавши відмінності об`єктивної сторони цих злочинів.

Так, з об`єктивної сторони передбачений ст.368 КК України злочин характеризується одержанням службовою особою в будь-якому вигляді хабара за виконання чи невиконання в інтересах того, хто дає хабар, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Отже, вирішуючи питання про наявність цього складу злочину в діях службової особи належало встановити такі її певні дії, які вона вчинила або мала вчинити з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Суб`єктивна сторона цього злочину визначає саме прямий умисел службової особи на отримання хабара. При цьому і особа, що дає хабар, усвідомлює ці обставини та розуміє незаконний характер своїх дій.

Що стосується об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2, то ознаками діяння є одержання будь-якою особою неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто, за відсутності такої ситуації, коли неправомірна вигода була одержана саме за виконання чи невиконання певних дій.

Між тим, як убачається з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, ОСОБА_10 вирішила незаконно збагатитися, спланувавши отримання неправомірної вигоди за вплив на вчинення певних дій під час судового розгляду справи та ухвалення необхідних процесуальних рішень суддею ОСОБА_12 , і у вироку суд доводить про те, що вона отримала від ОСОБА_17 грошові кошти за виконання певних дій, а саме перенесення судового розгляду справи на більш пізній термін, призначення судових експертиз та ухвалення судового рішення про розподіл майна подружжя ОСОБА_18 в рівних частинах.

Крім того, в порушення вимог ст.275 КПК України (1960 року), яка визначає межі судового розгляду, суд у вироку навів свої висновки, щодо відсутності в діях ОСОБА_10 злочинів, передбачених ст.ст.190 та 364 КК України, тобто обвинувачення, яке їй взагалі не інкримінувалось органами досудового слідства.

Відповідно до вимог ст.367 КПК України підставами для скасування вироку суду першої інстанції є істотне порушення кримінально-процесуального закону, зокрема неповнота та однобічність судового слідства, невідповідність висновків суду, викладеним у вироку фактичним обставинам справи.

Наведене свідчить, що ці порушення мали місце при постановленні вироку, у зв`язку з чим він не може бути визнаний законним, а тому підлягає скасуванню з поверненням кримінальної справи на новий судовий розгляд, під час якого необхідно проаналізувати всі зібрані у справі докази, дати їм оцінку в сукупності і залежно від встановленого прийняти відповідне законне та обґрунтоване рішення. При цьому належить перевірити доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_6 , який також стверджує про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Керуючись ст.ст.365, 366 КПК України в редакції 1960 року, п.15 Розділу ХІ Перехідних положень до КПК України 2012 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляції прокурора ОСОБА_4 та захисника адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 березня 2014 року щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати,а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суддів.
Запобіжний захід у виді підписки про невиїзд з постійного міста проживання підсудним залишити без зміни.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2