У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Коновалова В.М.

суддів

Кузьменко О.Т., Кривенди О.В.

за участю прокурора

Матюшевої О.В.

розглянула в судовому засіданні в
м. Києві 31 травня 2007 року кримінальну справу за касаційною скаргою
засудженої ОСОБА_1

Вироком
Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 1 березня 2005
р.

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, судимості не має,

засуджено
за ч. 5 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна,
яке є її власністю, ч. 5 ст. 191 КК України із застосуванням ст. 69 КК
України - на 4 роки позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її
власністю, та позбавленням права займати адміністративно-господарські посади,
пов'язані з веденням бухгалтерського обліку на 3 роки, ч. 2 ст. 366 КК України
на 3 роки позбавлення волі з
позбавленням права займати адміністративно-господарські посади,
пов'язані з веденням бухгалтерського фінансового обліку на 3 роки.

На
підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1 остаточно призначено 5 років позбавлення
волі з конфіскацією всього майна, яке є
її власністю, та позбавленням права займати адміністративно-господарські
посади, пов'язані з веденням бухгалтерського фінансового обліку на 3 роки.

Постановлено
стягнути з ОСОБА_1на користь ОСОБА_2. на відшкодування матеріальної шкоди - 130
545 грн. та витрат, пов'язаних з послугами адвоката, у сумі 1 500 грн., а
всього на загальну суму - 132 045 грн.

Цим же
вироком засуджено ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 367 КК України, судові рішення щодо якого
не оскаржено.

Ухвалою
Апеляційного суду Донецької області від 17 травня 2005 р. вирок щодо ОСОБА_1 залишено без
зміни.

ОСОБА_1 визнано винуватою та засуджено за вчинення
злочинів за наступних обставин.

Згідно наказу НОМЕР_1. ОСОБА_1 працювала
головним бухгалтером малого приватного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_2, а відповідно
до наказу НОМЕР_2 - головним бухгалтером
приватного підприємстваІНФОРМАЦІЯ_3 за
сумісництвом. Окрім того вона з вересня 2000 р. без юридичного
оформлення фактично виконувала обов'язки головного бухгалтера ІНФОРМАЦІЯ_4. Власником і засновником МПП ІНФОРМАЦІЯ_2, та ППІНФОРМАЦІЯ_3 був ОСОБА_2. Він же був одним із засновників ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно з посадовою
інструкцією та Положенням про головного бухгалтера
ОСОБА_1, як головний бухгалтер, була посадовою особою, наділеною організаційно
- розпорядчими та адміністративно - господарськими функціями.

За період із ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1, працюючи
по сумісництву головним бухгалтером ППІНФОРМАЦІЯ_3, розташованого у АДРЕСА_1, являючись посадовою особою, використовуючи
своє службове становище з корисливих мотивів, систематично, діючи з єдиним наміром, на банківських платіжних документах
з підписом керівника підприємства ОСОБА_2. складала підроблені платіжні
доручення і надавала їх у банк, унаслідок чого незаконно, шляхом зловживання службовим становищем, перерахувала за
нібито надані нею інформаційно-консультативні послуги грошові кошти з рахунку
ППІНФОРМАЦІЯ_3 на свій особистий рахунок приватного підприємця у розмірі
63 320 грн., які використовувала у своїх особистих цілях.

Вона також, фактично виконуючи обов'язки головного
бухгалтера ІНФОРМАЦІЯ_4, маючи доступ до
бухгалтерських та банківських документів
і використовуючи ці обставини, а також службову недбалість директора ОСОБА_3, у своїх корисливих цілях, у
період із ІНФОРМАЦІЯ_6 у приміщені
ІНФОРМАЦІЯ_4, яке розташоване в АДРЕСА_1 систематично, шляхом складання
підроблених платіжних доручень і
наданням їх у банк, перераховуючи грошові кошти з рахунку ІНФОРМАЦІЯ_4
на її особистий рахунок приватного підприємця за нібито
виконані нею інформаційно-консультативні послуги, таємно викрала 67 225 грн.,
чим спричинила підприємству шкоду у особливо великих розмірах.

При вчиненні дій щодо незаконного заволодіння грошовими коштами ІНФОРМАЦІЯ_3
ОСОБА_1 складала підроблені офіційні документи - платіжні
доручення, згідно з якими з рахунку цього
підприємства на її рахунок приватного
підприємця було перераховано 63 320 грн., що потягло тяжкі
наслідки.

За
змістом касаційної скарги засуджена ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам справи, однобічність і неповноту досудового
та судового слідства й безпідставність засудження за ч. 5 ст. 191 і ч. 5 ст.
185 КК України, з огляду на те, що перерахування грошей на її розрахунковий
рахунок приватного підприємця здійснювалось за надані нею
інформаційно-консультативні послуги та з відома ОСОБА_2., просить судові
рішення скасувати, а справу направити на нове розслідування або новий судовий
розгляд. Окрім цього, засуджена вказує на неправильність вирішення цивільного
позову на користь ОСОБА_2., оскільки суд визнав, що матеріальну шкоду заподіяно
підприємствам, засновником яких він був, а не йому особисто.

Заслухавши
доповідача, думку прокурора, яка вважала за необхідне змінити судові рішення
щодо ОСОБА_1 у частині її засудження за ч. 5 ст. 185 КК України й скасувати
вирок і ухвалу щодо вирішення цивільного позову, а справу в цій частині
направити на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги засудженої й
доповнень до неї, заперечення на неї потерпілого ОСОБА_2., колегія суддів
уважає, що касаційна скарга засудженої підлягає частковому задоволенню.

Твердження
засудженої ОСОБА_1 у касаційній скарзі про безпідставність засудження з огляду
на те, що перерахування грошей на її розрахунковий рахунок приватного
підприємця здійснювалось за надані нею інформаційно-консультативні послуги та з
відома ОСОБА_2., спростовуються матеріалами справи.

Так,
потерпілий ОСОБА_2 як на досудовому слідстві, так і в суді, показав, що він
являється засновником та директором ППІНФОРМАЦІЯ_3. У період із ІНФОРМАЦІЯ_5 на
цьому підприємстві за сумісництвом головним бухгалтером працювала ОСОБА_1
Основним місцем її роботи на посаді головного бухгалтера було МПП ІНФОРМАЦІЯ_2,
засновником та директором якого також був він. За роботу на цих підприємствах
ОСОБА_1 відповідно до наказу отримувала заробітну плату в розмірі 500 доларів
США. Одночасно ОСОБА_1 по його усному розпорядженню виконувала обов'язки
головного бухгалтера ІНФОРМАЦІЯ_4.
Оскільки за час роботи ОСОБА_1зарекомендувала себе з позитивної сторони,
останні роки вони проживали однією сім'єю, він, довіряючи їй, не звертав
особливої уваги на ведення бухгалтерського обліку на підприємствах, у тому
числі й на бухгалтерське оформлення грошових перерахувань. У 2002 р. вони
посварились, перестали спільно проживати і ОСОБА_1 перестала виходити на
роботу, а тому він у лютому 2002 р. вимушений був запросити іншого бухгалтера
ОСОБА_4., яка виявила, що з розрахункового рахунку ІНФОРМАЦІЯ_3 були здійснені
перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок приватного підприємця
ОСОБА_1, про що йому не було відомо. У зв'язку цим він призначив аудиторську
перевірку фінансової діяльності ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4, яка підтвердила
такі перерахування грошей за інформаційно-консультативні послуги, хоча
ОСОБА_1цим підприємствам їх не надавала.
Усі перерахування здійснювались без його відома, із використанням підроблених
платіжних доручень, у яких було також підроблено його підпис. ОСОБА_2
заперечував підписання будь-яких договорів та інших пов'язаних із ними
документів між ІНФОРМАЦІЯ_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4 та
приватним підприємцем ОСОБА_1

Ці
показання потерпілого ОСОБА_2. підтвердили: свідок ОСОБА_4., яка показала, що
вона після звільнення ОСОБА_1 в лютому 2002 р. була прийнята на роботу головним
бухгалтером і у ході роботи виявила
платіжне доручення, відповідно до якого з розрахункового рахунку ІНФОРМАЦІЯ_3
на рахунок приватного підприємця ОСОБА_1 здійснювалось грошове перерахування.
Про зазначене вона доповіла директору підприємства ОСОБА_2., який про це нічого
не знав. У подальшому під час аудиторської перевірки виявилась систематичність
таких перерахувань; свідок ОСОБА_5 пояснила, що всі договори ІНФОРМАЦІЯ_3 та
ІНФОРМАЦІЯ_4 вона
реєструвала в спеціально відведеній книзі. Договорів між цими підприємствами та приватним підприємцем ОСОБА_1 вона не реєструвала,
як і актів виконаних робіт, а тому цих документів не могло бути.

Окрім
показань потерпілого ОСОБА_2. і свідків ОСОБА_4. та ОСОБА_5, винуватість
ОСОБА_1 підтверджується також висновками почеркознавчих експертиз, відповідно
до яких у платіжних дорученнях, на підставі яких здійснювались перерахування
грошових коштів з ІНФОРМАЦІЯ_3 на розрахунковий рахунок приватного підприємця
ОСОБА_1, підпис від імені директора ОСОБА_2. підроблено.

Зазначені
вище докази свідчать про те, що ОСОБА_2. не було відомо про вищезазначені
перерахування грошей на рахунок ОСОБА_1

За
таких обставин суд прийшов до обгрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1,
зловживаючи службовим становищем головного бухгалтера ІНФОРМАЦІЯ_3, вчиняючи
службове підроблення, присвоїла кошти цього підприємства в особливо великих
розмірах і правильно кваліфікував її дії за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК
України.

Також правильно суд визнав, що ОСОБА_1 незаконно
привласнила грошові кошти ІНФОРМАЦІЯ_4 в сумі 67 225 грн.

Однак, кваліфікувавши ці дії за ч. 5
ст. 185 КК України, суд дав їм неправильну юридичну оцінку.

Зокрема,
суд першої інстанції визнав, що ОСОБА_1
дані злочинні діяння вчинила, скориставшись тим, що за усним розпорядженням ОСОБА_2. виконувала обов'язки
головного бухгалтера ІНФОРМАЦІЯ_4, мала доступ до бухгалтерських та банківських документів, внаслідок чого систематично
складала підроблені платіжні доручення, надавала їх у
банк, який на підставі цих документів перераховував грошові кошти з рахунку ІНФОРМАЦІЯ_4 на особистий рахунок
приватного підприємця ОСОБА_1 за нібито
виконані нею інформаційно-консультативні послуги.

Зазначене свідчить про те, що при заволодінні грошовими
коштами ІНФОРМАЦІЯ_4 засуджена ОСОБА_1 зловживала довірою засновника цього
підприємства ОСОБА_2. та його директора ОСОБА_3, які надали їй вільний доступ
до бухгалтерських і банківських документів зазначеного підприємства.

За таких обставин її дії по даному епізоду повинні бути
розцінені не як таємне викрадення чужого майна, а як заволодіння чужим майном
шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах.

Тому судові рішення у частині засудження ОСОБА_1 за ч. 5
ст. 185 КК України підлягають зміні, її дії перекваліфікації на ч. 4 ст. 190 КК
України з призначенням за цією статтею покарання в межах санкції закону.
Ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, підстав для застосування ст. 69
КК України колегія суддів не вбачає.

Що ж
стосується посилання засудженої ОСОБА_1 у касаційній скарзі на неправильність
вирішення цивільного позову в частині відшкодування завданих матеріальних
збитків на користь ОСОБА_2., воно ґрунтується на законі.

Відповідно
до ч. 1 ст. 50 КПК України цивільним позивачем визнається громадянин,
підприємство, установа чи організація, які зазнали матеріальної шкоди від
злочину і пред'явили вимогу про відшкодування збитків відповідно до статті 28
цього Кодексу.

Як
убачається з матеріалів справи, органи досудового слідства та суд визнали
доведеним, що злочинними діями ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4 заподіяно матеріальну шкоду в розмірі
відповідно 63 320 грн. і 67 225 грн. Не дивлячись на те, що матеріальну
шкоду завдано юридичним особам, органи досудового слідства визнали цивільним
позивачем фізичну особу ОСОБА_2.

Суд першої інстанції, розв'язуючи цивільний
позов ОСОБА_2., теж не звернув на це увагу і безпідставно стягнув із засудженої
ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 130 545 грн. на користь
ОСОБА_2.

Не
виправив цієї помилки й апеляційний суд, а тому судові рішення щодо ОСОБА_1 у
цій частині підлягають скасуванню, а справа направленню на новий судовий
розгляд у порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 395 і 396 КПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

касаційну
скаргу засудженої ОСОБА_1 задовольнити частково.

Вирок
Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 1 березня 2005
р. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 17 травня 2005 р. щодо ОСОБА_1 змінити.

Перекваліфікувати
її дії з ч. 5 ст. 185 КК України на ч. 4 ст. 190 КК України й призначити за
цією статтею покарання - 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке
є її власністю. На підставі ст. 70 КК України ОСОБА_1 за сукупністю злочинів, передбачених ч. 5 ст.
191, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 366 КК України остаточно призначити покарання
шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - 5 років
позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є її власністю, та з
позбавленням права займати адміністративно-господарські посади, пов'язані з
веденням бухгалтерського фінансового обліку на 3 роки.

Цей же
вирок і ухвалу щодо ОСОБА_1 в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_2. щодо
відшкодування на його користь матеріальної шкоди в розмірі 130 545 грн.
скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у порядку цивільного
судочинства.

С У Д Д І :

КОНОВАЛОВ В.М. КРИВЕНДА О.В. КУЗЬМЕНКО О.Т.