Справа № 127/7449/14-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.03.2015 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Козятин Вінницької області, громадянина України, українця, з середньо-технічною освітою, розлученого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 127, ч.1 ст. 129, ч.1 ст. 146, ч.3 ст. 15, ч.1 ст. 153 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 16 листопада 2013 року приблизно о 22.00 год. прийшов до своєї знайомої ОСОБА_6 , яка проживає за адресою АДРЕСА_3 . Наступного дня 17 листопада 2013 року ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в квартирі ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_3 , на ґрунті неприязних відносин та конфлікту, розпочав сварку з ОСОБА_6 в ході якої у нього виник умисел, спрямований на нанесення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Для здійснення свої намірів ОСОБА_4 протягом часу з 06:00 до 11:00 год. умисно став наносити численні удари руками та ногами по голові та різним частинам тіла ОСОБА_6 , а саме схопив її руками за шию та вдарив головою об батарею та підлогу, а потім, коли ОСОБА_6 намагалась встати, ОСОБА_4 вдарив її ногою в обличчя, розбивши при цьому верхню губу. Після вказаного ОСОБА_4 в ході конфлікту, схопив ОСОБА_6 двома руками спереду за шию та став піднімати, здавлюючи горло. Згодом ОСОБА_4 схопивши ОСОБА_6 рукою ззаду за шию вдарив обличчям об стіл, а потім коли ОСОБА_6 вийшла в коридор квартири, ОСОБА_4 , підійшовши до неї, схопив двома руками спереду за шию і стиснув. Через деякий час, ОСОБА_6 попросила у ОСОБА_4 мобільний телефон, який він попередньо у неї забрав, під приводом зателефонувати до своєї доньки, але викликала працівників міліції. ОСОБА_4 , дізнавшись про це, перебуваючи на кухні, став бити ОСОБА_6 ногами в живіт та ногам і коліном в груди, а руками душив за шию. Внаслідок умисних дій ОСОБА_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 414 від 26.03.2014 року, ОСОБА_6 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, гематоми в лобній ділянці голови, набряку м`яких тканин в ділянці правої щоки, в вушній ділянці справа, в ділянках верхньої та нижньої губ, забоїв м`яких тканин шиї, лівого надпліччя, правої кисті, внутрішньої поверхні обох стегон, передньої поверхні обох колінних суглобів, передньої поверхні правої гомілки, гематоми лівої клубової ділянки, які утворились від дії тупого твердого предмету (предметів), які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та по давності могли бути спричинені в строк, вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи 16.11.2013 року.

Не зупиняючись на вчиненому, ОСОБА_4 17.11.2013 року приблизно о 06.00 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в дома у ОСОБА_6 , будучи обуреним, що ОСОБА_8 йому відмовила у статевому акті, спричиняючи їй тривалий час чисельні удари руками та ногами по різним частинам тіла, діючи умисно взявши зі столу в праву руку ніж, почав висловлювати погрозу ОСОБА_6 вбивством, яку ОСОБА_6 сприймала реально та побоювалась її здійснення. Так, ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел щодо погрози вбивством почав, приставляти ОСОБА_6 , яку примусив стати на коліна, ніж до шиї, що викликало в ОСОБА_6 реальну підставу побоюватись за своє життя.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він 16.11.2013 року близько о 22 год. прийшов до своєї раніше знайомої ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 . В ході розмови ОСОБА_4 намагався схилити ОСОБА_6 до відновлення відносин, які раніше були між ними. Проте ОСОБА_6 в категоричній формі відмовила, мотивуючи тим що в них погіршились відносини, а також повідомила ОСОБА_4 щоб він покинув її помешкання на що останній в категоричній формі відмовив. Після чого, приблизно о 23:00 год. того ж дня, ОСОБА_4 в помешканні потерпілої знайшов пляшку горілки та почав її розпивати. Згодом ОСОБА_6 лягла спати на ліжко, а ОСОБА_4 ліг біля неї.

17.11.2013 року о 06:00 год. ОСОБА_4 розбудив ОСОБА_6 та висунув вимогу про бажання вступити із нею в статевий акт, оголившись при цьому, а саме знявши із себе нижню білизну. Проте ОСОБА_6 в категоричній формі йому відмовила, повторивши, що між ними відносини припинені. Побачивши ОСОБА_4 оголеним, ОСОБА_6 почала кричати та кликати на допомогу. Після чого ОСОБА_4 , незважаючи на пряму відмову ОСОБА_6 силоміць зняв із неї нижню білизну в ході чого обома руками взяв за внутрішні сторони обох стегон ОСОБА_6 та намагався їх розвести, чим спричинив останній біль. ОСОБА_6 почала пручатись руками та кликати на допомогу. Однак ОСОБА_4 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, проник пальцем руки до піхви. ОСОБА_6 відштовхнула від себе ОСОБА_4 та продовжувала кликати на допомогу, чим і завадила останньому довести до кінця свій злочинний намір.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №414 від 26.03.2014 року у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді забоїв м`яких тканин лівого надпліччя, правої кисті, внутрішньої поверхні обох стегон, передньої поверхні обох колінних суглобів. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_6 належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, виникли від дії тупого предмета (предметів) та по давності могли бути спричинені в строк, вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи.

Вказані дії ОСОБА_4 досудовим розслідуванням кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 153 КК України, як замах на насильницьке задоволення пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 17.11.2013 року приблизно о 06:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння знаходився в помешканні ОСОБА_6 , що за адресою АДРЕСА_3 . ОСОБА_4 будучи обуреним що ОСОБА_6 йому відмовила в статевому акті, та його спроби насильницькому задоволенні статевої пристрасті неприродним способом не увінчалися успіхом, вирішив завдати сильного фізичного болю та морального страждання, шляхом нанесення численних побоїв і мучення, що принижує людську гідність ОСОБА_6 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_4 схопив руками за шию ОСОБА_6 та вдарив її голову об батарею, а потім об підлогу. Коли ОСОБА_6 намагалась встати, то ОСОБА_4 вдарив її ногою по обличчю, розбивши при цьому верхню губу. Після чого ОСОБА_4 почав змушувати ОСОБА_6 розпивати з ним спиртні напої, проте вона відмовилась. В свою чергу ОСОБА_4 взяв її своєю рукою за обличчя і зжавши скули влив в її ротову порожнину одну склянку горілки. Потім ОСОБА_4 схопив її двома руками спереду за шию та став піднімати, здавлюючи горло, чим перекрив доступ повітря в легені і ОСОБА_6 стала задихатись. Згодом ОСОБА_4 знову налив стопку горілки, проте ОСОБА_6 і в цей раз відмовилась пити її, а він схопивши її рукою ззаду за шию вдарив обличчям об стіл, спричинивши сильний біль. Потім ОСОБА_6 вийшла в коридор квартири, а ОСОБА_4 , підійшовши до неї, схопив двома руками спереду за шию і стиснув, чим позбавив можливості дихати.

Через деякий час, ОСОБА_6 випросила у ОСОБА_4 її мобільний телефон, який він попередньо у неї забрав, під приводом зателефонувати до своєї доньки, але викликала працівників міліції. ОСОБА_4 , дізнавшись про це, з метою спричинення страждань та сильного фізичного болю, перебуваючи на кухні, став її бити ногами по животі і ногам, коліном в груди, руками душив за шию.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 414 від 26.03.2014 року у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, гематоми в лобній ділянці голови, набряку м`яких тканин в ділянці правої щоки, в вушній ділянці справа, в ділянках верхньої та нижньої губ, забоїв м`яких тканин шиї, лівого надпліччя, правої кисті, внутрішньої поверхні обох стегон, передньої поверхні обох колінних суглобів, передньої поверхні правої гомілки, гематоми лівої клубової ділянки.

Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_6 належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, виникли від дії тупого предмета (предметів) та по давності могли бути спричинені в строк, вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи.

Характер і локалізація ушкоджень у ОСОБА_6 за механізмом утворення не суперечать обставинам, відображеним в матеріалах кримінального провадження, як у протоколі допиту ОСОБА_6 від 30.12.2013 року так і у протоколі проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 20.03.2014 року.

Вказані дії ОСОБА_4 досудовим слідством кваліфіковані як вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, катування, тобто заподіяння сильного фізичного болю та фізичного і морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій.

Також ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він 16.11.2013 року приблизно о 22 год. прийшов до дому до своєї раніше знайомої ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 . В ході розмови ОСОБА_4 намагався схилити ОСОБА_6 до відновлення відносин, які раніше були між ними. Проте ОСОБА_6 в категоричній формі відмовила, мотивуючи це тим що в них погіршились відносини, а також повідомила щоб ОСОБА_4 покинув її помешкання на що останній в категоричній формі відмовив. ОСОБА_4 забрав ключі від вхідних дверей квартири і тим самим позбавивши ОСОБА_6 можливості залишити помешкання або викликати допомогу. Також ОСОБА_4 тривали час спричиняв останній численні удари руками та ногами по різним частинам тіла, а також змушував вчиняти дії проти її волі. Таким чином ОСОБА_4 виражав свою зверхність та зневагу по відношенню до ОСОБА_6 , внаслідок чого подавив волю в останньої до супротиву. При спробі ОСОБА_6 зателефонувати в правоохоронні органи та повідомити про те, що її утримують проти волі, ОСОБА_4 забрав в неї радіотелефон. Та коли все ж таки ОСОБА_6 по своєму мобільному телефоні повідомила працівників міліції що її утримують проти її волі ОСОБА_4 забрав вищевказаний телефон та його розламав. На неодноразові прохання ОСОБА_6 звільнити її, ОСОБА_4 категорично відмовлявся та погрожував.

Вказані дії ОСОБА_4 досудовим розслідуванням кваліфіковані наступним чином « ч. 1 ст. 146, тобто незаконне позбавлення волі».

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину не визнав та суду пояснив, що ОСОБА_6 провокувала його на конфлікт, в результаті чого він її відштовхнув декілька раз, умисно ударів їй не наносив, потерпіла об батарею вдарилась сама, коли намагалась нанести удар йому. Щодо обставин розвитку подій повідомив, що 16.11.2013 року він зустрівся з ОСОБА_6 в районі магазину «Дастор». ОСОБА_6 перебувала в гостях у сестри, в зв`язку з чим вживала алкогольні напої. Вони прийшли до ОСОБА_6 в квартиру разом, вона накрила на стіл, дістала пиво та вони, з ініціативи ОСОБА_6 , розпивали алкогольні напої, розмовляли. В подальшому він вийшов на балкон, щоб взяти свої речі, а ОСОБА_6 закрила його на балконі, а потім відчинила двері та почала перевіряти чи не забрав він її речі. Квартира в ОСОБА_6 двокімнатна, проте ОСОБА_6 була не проти, щоб він ліг спати біля неї. На ранок в них стався конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 його провокувала, вимагала, щоб він покинув квартиру, в ході вказаного він її відштовхнув, проте ногами не бив, оскільки в нього ушкодження колінних суглобів. Раніше вони з ОСОБА_6 проводили разом час, їздили на шашлики, ходили на дискотеки та інше, а потім стали разом проживати, а тому ОСОБА_6 дала йому ключі від квартири. Зранку 17.11.2013 року конфлікт стався через те, що ОСОБА_6 його спровокувала. Так, вони проснулись біля 06:00 год. та ОСОБА_6 стала його виганяти, а він її просив поснідати та поспілкуватися. Телефон в ОСОБА_6 він не забирав, одні ключі від квартири були в неї, а інші були закинуті на шафу в прихожій ( ОСОБА_8 була не проти та вона їх і закинула). В ході конфлікту ОСОБА_6 його штовхала та в нього внаслідок вказаного виявлені синці. Вказані дії ОСОБА_6 призвели до того, що він був змушений оборонятись. ОСОБА_6 він ножем не погрожував, а лише взяв ніж в руки, щоб нарізати продукти на стіл, спиртне її не заливав, вона сама добровільно випивала. В цей день до них приходив сусід та просив, щоб перестали кричати, а потім приїхала міліція, якій він відчинив двері протягом 5-10 хв. Працівникам міліції ОСОБА_6 не повідомляла нічого про катування, зґвалтування тощо. Після розпивання алкогольних напоїв, ОСОБА_6 повідомила, щоб він покинути квартиру та вимагала віддати ключі, які сама ж закинула на шафу. Працівники міліції приїхали приблизно о 10 годині. В ході конфлікту з потерпілою він розмовляв спокійно, проте інколи кричав у відповідь на її крики. Крім того, ОСОБА_4 зазначив, що під час того як ОСОБА_6 намагалась нанести йому удари, він її відштовхував та вона падаючи отримала ушкодження на лобі. В голову ударів він ОСОБА_6 не наносив. Про ушкодження на внутрішніх поверхнях стегон йому не відомо, оскільки не знає де вона була до зустрічі із ним. В зв`язку із тим, що у ОСОБА_6 була істерика, він її боявся залишити саму, тому не йшов додому. ОСОБА_6 його дряпала, вела себе емоційно, оскільки вважала, що він її обманув та вирішив залишити. У ОСОБА_6 дуже ніжна шкіра, лише трішки взяти і вже буде синець, а тому в неї вони виявлені. Лоб у ОСОБА_6 був стесаний об килим. В результат події обидві пари ключів були в нього, а потім вказані ключі ОСОБА_6 принесла в лікарню його бувша дружина. Крім того зазначив, що він в сім`ї один, проживає з матір`ю, яка на даний час хвора на невиліковну хворобу.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що раніше вона з ОСОБА_4 мала стосунки, але на даний час вони розійшлися. Обвинувачений інколи допомагав їй по господарству, залишався у неї ночувати, в зв`язку з чим вона дала йому ключі від квартири. 16.11.2013 року її донька перебувала у бабусі, а вона повернулась від сестри. В той день ОСОБА_4 прийшов до неї ввечері з наміром забрати свої речі, проте речі забирати не бажав та додому не пішов. ОСОБА_4 намагався налагодити стосунки, хотів поговорити, не йшов з квартири, почав накривати на стіл, вживати алкоголь. Розуміючи, що вона не зможе його вигнати з квартири, потерпіла вирішила лягти спати, а ОСОБА_4 всю ніч вживав ночі алкогольні напої. Біля 06 год. ранку 17.11.2013 року, він зайшов в кімнату та стягнув її з ліжка таким чином, що вона вдарилась головою об батарею. ОСОБА_4 почав приставати до неї та намагався зблизитись з нею. В той час він був оголений та намагався вступити з нею в статевий акт, але вона близькості вона не бажала. Намагаючись вступити в статевий акт, ОСОБА_4 зняв із неї нижню білизну та обома руками взяв за внутрішні сторони обох стегон, намагаючись їх розвести, в результаті чого в неї залишились синці, проте статевий акт не відбувся, він лише ввів руку до її піхви. В цей час, вона знову висунула вимогу ОСОБА_4 покинути квартиру та повідомила, що всі відносини між ними припинені, проте ОСОБА_4 був в стані алкогольного сп`яніння, вів себе агресивно, почав її бити, на вимогу покинути квартиру не реагував. Потім протягом 3-5 годин ОСОБА_4 не випускав її з квартири, наносив їй тілесні ушкодження, бив руками, ногами, душив, забрав у неї мобільний телефон, а стаціонарний телефон розібрав. Квартиру ОСОБА_4 закрив з середини та ключі забрав, тому вона не могла вийти. Крім того ОСОБА_4 погрожував її фізичною розправою, а саме використовуючи кухонний ніж та прикладаючи його до шиї та грудей. ОСОБА_6 боялась за своє життя. В ході зазначених подій, ОСОБА_4 насильно заливав їй горілку в рот, тримаючи за скули. Під час того, як ОСОБА_4 зіштовхнув її з дивану, вона вдарилась головою об батарею, розбив губу, при цьому нецензурно ображав. В ході вказаного ОСОБА_4 кричав, вона також кричала, кликала на допомогу, що зумовило те, що до них приходив сусід та просив заспокоїтись. В подальшому вона випросила у ОСОБА_4 мобільний телефон, закрилась в ванній і подзвонила в міліцію та до доньки, щоб та покликала її сестру. Дізнавшись про те, що вона зателефонувала та викликала міліцію, ОСОБА_4 пригрозив, що її вб`є та знову почав бити. В той час, коли приїхала міліція, ОСОБА_4 на вимогу працівників міліції двері квартири не відчиняв, а потім відчинив та пояснив працівникам міліції, що у них все добре. Заяву про те, що ОСОБА_4 намагався її зґвалтувати та катував вона не писала, проте повідомила про зазначені обставини в судовому засіданні. Цивільний позов підтримала в повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він сусід потерпілої ОСОБА_6 та проживає в квартирі АДРЕСА_4 . Приблизно о 07:00 год. ранку його розбудила дитина, яка прокинулась від шуму, який доносився із квартири АДРЕСА_5 . Конфлікт у вказаній квартирі відбувався з вечора до 09:00 год., в ході вказаного свідок чув, як ОСОБА_6 плакала, а ОСОБА_4 в її адресу нецензурно виражався. Свідок вирішив вийти та подзвонити до ОСОБА_6 , але двері йому ніхто не відчинив. Конфлікт продовжувався далі, а тому о 10:00 год. свідок знову вийшов до квартири ОСОБА_6 з вимогою припинити конфлікт, але двері квартири знову ніхто не відчинив. Об 11 год. 30 хв. в квартиру АДРЕСА_5 намагалися зайти працівники міліції. Свідок ОСОБА_9 повідомив працівникам міліції, що ОСОБА_4 поводить себе неналежним чином. Крім того, свідок суду повідомив, що з ОСОБА_6 у нього сусідські відносини та в 2013 році він побачив, що до ОСОБА_6 приходить ОСОБА_4 . Спочатку все було добре, але згодом ОСОБА_4 почав постійно проявляти агресію. Свідком того, як ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 тілесні ушкодження, він не був, а знає про них лише зі слів, проте на наступний день донька ОСОБА_6 ОСОБА_10 повідомила, що її мати в лікарні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він в складі чергової групи приїхав на виклик за адресою АДРЕСА_3 . Двері квартири були зачинені, а з квартири було чутно крики жінки, яка просила про допомогу. На їх вимогу двері квартири ніхто не відчиняв, але потім двері відчинив чоловік в стані алкогольного сп`яніння, як згодом стало відомо ОСОБА_4 . Жінка, яка перебувала в квартирі пояснила, що ОСОБА_4 її не випускав з квартири, наніс тілесні ушкодження, проти її волі залив їй горілку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він в той день чергував в складі чергової групи, яка отримала виклик про конфлікт адресою АДРЕСА_3 . Вони виїхали на виклик, проте вхідні двері квартири їм відразу не відчинили. Згодом вхідні двері відчинив чоловік та повідомив, що у них все добре, проте вони зайшли в квартиру та побачили там жінку, яка була в пригніченому стані, плакала. Чоловік був в стані алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно. ОСОБА_6 повідомила, що до неї прийшов знайомий та наніс її тілесні ушкодження. У потерпілої були синці, інших явних ушкоджень видно не було. При виході з квартири, сусіди повідомили, що така ситуація не вперше. Потерпіла просила вивести ОСОБА_4 з квартири, що вони і зробили. Коли ОСОБА_4 вивели, дільничний його усно попередив про недопустимість таких дій в подальшому. Проте, коли ОСОБА_4 вивели на вулицю та чергова група від`їжджала, вони помітили, що ОСОБА_4 знову повертається до квартири потерпілої. Тому вони повторно пішли до квартири ОСОБА_6 та забрали ОСОБА_4 , який знову намагався потрапити до квартири ОСОБА_6 . Потерпіла була у стані розпачу та пригнічена.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він працює слідчим в Вінницькому ВМ УМВС України у Вінницькій області. Він виїжджав на виклик чергового за адресою АДРЕСА_3 . Одразу на стук вхідні двері ніхто не відчинив. В подальшому, їх відчинили та вони виявлили в квартирі чоловіка та жінку, перебувала на кухні та плакала. ОСОБА_4 був в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_6 пояснила, що до неї близько 22:00 години прийшов знайомий, залишився ночувати та зранку в ході конфлікту почав наносити її тілесні ушкодження. Про спробу зґвалтування потерпіла в ході досудового слідства не повідомляла.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_14 суду пояснила, що вона безпосередньо потерпілу ОСОБА_6 не оглядала, а досліджувала лише надані медичні документи. В судовому засіданні підтвердила висновок, який надавала у кримінальному провадженні. Крім того зазначила, що у висновку судово-медичної експертизи не вказано про наявні пошкодження статевих органів, в зв`язку з тим, що про такі ушкодження нічого не зазначено в медичних документах.

З досліджених за клопотанням сторін доказів вбачається наступне.
Згідно з протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 17.11.2013 року ОСОБА_6 звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення із змісту якої слідує, що 16.11.13 року близько 22:00 год. за адресою її проживання до неї прийшов її знайомий ОСОБА_4 в стані алкогольного сп`яніння, між ними виник конфлікт в ході якого останній наніс її тілесні ушкодження та погрожував фізичною розправою. Просить надати направленя на СМЕ.
Зазначена заява зареєстрована в установленому законом порядку, що підтверджується витягом з ЄРДР від 30.03.2014 року.
З висновку судово-медичної експертизи №2444 від 19.12.2013 року вбачається, що у потерпілої ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, гематоми в лобній ділянці голови, набряку м`яких тканин в ділянці правої щоки, в вушній ділянці справа, в ділянках верхньої та нижньої губ, забоїв м`яких тканин шиї, лівого надпліччя, правої кисті, внутрішньої поверхні обох стегон, передньої поверхні обох колінних суглобів, передньої поверхні правої гомілки, гематоми лівої клубової ділянки, які утворились від дії тупого твердого предмету (предметів), які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та по давності могли бути спричинені в строк, вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи 16.11.2013 року.

Відповідно до висновку №133 від 26.02.2014 року, згідно наданої «Медичної карти стаціонарного хворого» у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, гематоми в лобній ділянці голови, набряку м`яких тканин в ділянці правої щоки, в вушній ділянці справа, в ділянках верхньої та нижньої губ, забоїв м`яких тканин шиї, лівого надпліччя, правої кисті, внутрішньої поверхні обох стегон, передньої поверхні обох колінних суглобів, передньої поверхні правої гомілки, гематоми лівої клубової ділянки. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_6 належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, виникли від дії тупого предмета (предметів) та по давності могли бути спричинені в строк, вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи 16.11.2013 р. Характер і локалізація ушкоджень у ОСОБА_6 за механізмом утворення не суперечать обставинам, відображеним в матеріалах кримінального провадження у протоколі допиту ОСОБА_6 від 30.12.2013 року: «…він мене скидав з дивану, то я вдарилась головою об батарею, об підлогу. Коли я намагалась встати, то він мене вдарив ногою по обличчю і розбив при цьому верхню губу… взяв мене своєю рукою за обличчя і за скули … схопив мене двома руками спереду та став мене таким чином піднімати, задавлюючи горло… тоді він схопив мене рукою ззаду за шию та вдарив мене обличчям до столу … після чого він став мене бити ногами по животі та по ногам, коліном в груди, душив за шию…».

Відповідно до висновку №414 від 26.03.2014 року згідно наданої «Медичної карти стаціонарного хворого» у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, гематоми в лобній ділянці голови, набряку м`яких тканин в ділянці правої щоки, в вушній ділянці справа, в ділянках верхньої та нижньої губ, забоїв м`яких тканин шиї, лівого надпліччя, правої кисті, внутрішньої поверхні обох стегон, передньої поверхні обох колінних суглобів, передньої поверхні правої гомілки, гематоми лівої клубової ділянки. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_6 належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, виникли від дії тупого предмета (предметів) та по давності могли бути спричинені в строк, вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи 16.11.2013 р. Характер і локалізація ушкоджень у ОСОБА_6 за механізмом утворення не суперечать обставинам, відображеним в матеріалах кримінального провадження у протоколі допиту ОСОБА_6 від 30.12.2013 року: «…він мене скидав з дивану, то я вдарилась головою об батарею, об підлогу. Коли я намагалась встати, то він мене вдарив ногою по обличчю і розбив при цьому верхню губу… взяв мене своєю рукою за обличчя і за скули … схопив мене двома руками спереду та став мене таким чином піднімати, задавлюючи горло… тоді він схопив мене рукою ззаду за шию та вдарив мене обличчям до столу … після чого він став мене бити ногами по животі та по ногам, коліном в груди, душив за шию…», та і у протоколі проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 20.03.2014 року: «…став кидати її з дивану, в результаті чого вона вдарилась головою об батарею та підлогу. Коли вона намагалась встати, то він її вдарив ногою по обличчю і розбив при цьому верхню губу… схопив її двома руками спереду та став таким чином її піднімати, задавлюючи горло … схопив її ззаду за шию та вдарив її обличчям до столу… після цього він став її бити ногами по животі та по ногам, вдарив коліном в груди, знову душив за шию…».

З карти виїзду швидкої медичної допомоги від 17.11.2013 року вбачається, що ОСОБА_6 поставлено попередній діагноз: ЗЧМТ струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, шиї, лівої клубової ділянки. ВЕД по змішаному типу, ІІ ст., ситуаційна невротична реакція.

З дослідженої в судовому засіданні оригіналу «Медичної карти стаціонарного хворого №12223» у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, гематоми в лобній ділянці голови, набряку м`яких тканин в ділянці правої щоки, в вушній ділянці справа, в ділянках верхньої та нижньої губ, забоїв м`яких тканин шиї, лівого надпліччя, правої кисті, внутрішньої поверхні обох стегон, передньої поверхні обох колінних суглобів, передньої поверхні правої гомілки, гематоми лівої клубової ділянки. Генікологом не оглядалась в зв`язку з відмовою. На стаціонарному лікуванні перебувала в період з 17.11.2013 року по 26.11.2013 року.

В ході проведення слідчого експерименту 20.03.2014 року, потерпіла ОСОБА_6 вказала де, коли та яким чином ОСОБА_4 наносив її тілесні ушкодженні, зазначила яким чином ОСОБА_4 утримував в квартирі та не давав можливості покликати на допомогу, погрожував їй ножем, що вбачається з протоколу слідчого експерименту від 20.03.2014 року.

Заслухавши показання обвинуваченого, потерпілої, свідків, експерта, дослідивши письмові докази, надані учасниками провадження, суд дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні на підставі показань потерпілої, які узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз беззаперечно встановлено, що в той день 17.11.2013 року ОСОБА_4 умисно заподіяно потерпілій тілесні ушкодження, які згідно даних, що містяться в експертизах належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В судовому засіданні потерпіла чітко вказала, яким чином ОСОБА_4 наносив їй удари та такі показання потерпілої є логічними та послідовними, оскільки повністю узгоджуються з її показаннями в ході слідчого експерименту, протокол якого досліджений в судовому засіданні. Так, як показань потерпілої в судовому засіданні, так і з протоколу слідчого експерименту вбачається, що ОСОБА_4 кидав потерпілу з дивану, в результаті чого вона вдарилась головою об батарею та підлогу, коли вона намагалась встати, ОСОБА_4 вдарив її ногою в обличчя і розбив верхню губу, продовжуючи в подальшому свої дії схопив її двома руками спереду та став таким чином її піднімати, задавлюючи горло, схопив ззаду за шию та вдарив її обличчям до столу, бив ногами по животі та по ногам, вдарив коліном в груди, знову душив за шию.

Суд звертає увагу, що послідовно повідомлений потерпілою механізм утворення зазначених тілесних ушкоджень в повній мірі підтверджений судово-медичними експертами у висновках відповідних експертиз, оскільки ними підтверджено, що характер та локалізація тілесних ушкоджень в ОСОБА_6 не суперечать повідомленим потерпілою обставинам розвитку подій.

За таких підстав суд кладе в основу вироку вказані докази у справі та не приймає до уваги показання ОСОБА_4 , який бажаючи применшити свою провину зазначив, що лише декілька разів штовхнув потерпілу, оскільки виявлені в потерпілої тілесні ушкодження, їх характер та локалізація, не могли утворитись від дій про які повідомив обвинувачений, що підтверджується висновками судово-медичних експертиз.

Крім того, суд вважає, що обвинуваченням доведено і вчинення ОСОБА_4 погрози вбивством, оскільки вчинення вказаного підтверджується сукупністю доказів у справі. Так, потерпіла повідомила, що ОСОБА_4 будучи в стані алкогольного сп`яніння та розлюченим, взяв зі столу ніж, який демонстрував потерпілій, а потім змусив її стати на коліна, притискав зазначений ніж до шиї та погрожував її вбити. Вказані дій ОСОБА_4 вона розцінила, як реальні погрози, боялась за своє життя, оскільки ОСОБА_4 міг дійсно її вбити. Суд приймає до уваги вказані показання потерпілої, оскільки вони повністю узгоджуються з письмовими доказами у справі, а саме заявою потерпілої про вчинення злочину та протоколом проведеного за її участю слідчого експерименту. Так, в заяві протерпіла вказувала, що ОСОБА_4 погрожував їй фізичною розправою, а в ході слідчого експерименту, поряд з демонструванням способу нанесення тілесних ушкоджень вказала, що ОСОБА_4 «схопив її двома руками за шию і душив, та поряд з цим приставляв до неї ніж, який взяв на кухні, а іншою рукою тримав за шию».

Суд вважає, що сукупністю вказаних доказів підтверджено умисел ОСОБА_4 на вчинення погрози вбивством відносно потерпілої та об`єктивні дії які він вчинив для реалізації зазначеного умислу. Вказані дії ОСОБА_4 суд оцінює як такі, що містять всі ознаки погрози вбивством, оскільки він не лише виказав усно зазначену погрозу, а й вчинив дії для демонстрації свого умислу. При цьому суд звертає увагу, що висловлення погрози вбивством усно, з подальшою демонстрацією ножа, притисканням його до шиї потерпілої, яка була поставлена на коліна є доказом того, що потерпіла дійсно мала підстави реально сприймати висловлену ОСОБА_4 погрозу та об`єктивно побоювалась за своє життя.

Оцінюючи сукупність доказів щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 на вчинення замаху на задоволення своєї статевої пристрасті неприродним способом, вчинення катування потерпілої та її незаконного позбавлення волі, суд вважає, що обвинуваченням не доведено наявність в діях обвинуваченого вказаних складів злочинів.

При цьому суд звертає увагу на наступне.

Згідно зі ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
За диспозицією ч. 1 ст. 127 КК України катування має як обов`язкову ознаку складу злочину спеціальну мету «примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього або іншої особи відомості чи визнання, або з метою покарати його чи іншу особу за дії, скоєні ним або іншою особою чи у скоєнні яких він або інша особа підозрюється, а також з метою залякування чи дискримінації його або інших осіб».
Разом з тим, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація дій ОСОБА_4 за зазначеною статтею, здійснені прокурором, взагалі не містить будь-якого посилання на вчинення ОСОБА_4 дій з визначеною диспозицією ч. 1 ст. 127 КК України спеціальною метою.
Так, досудовим слідством ОСОБА_4 обвинувачується лише у «катуванні, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення або інших насильницьких дій», без зазначення того, що вказані дії були вчинені ним з описаною вище метою, яка є обов`язковою для даного складу злочину.
Вказана мета мала не лише інкримінуватись обвинуваченому, а й мала бути доведена сукупністю доказів у справі, що прокурором не здійснено.
Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. ( ст.22,25 КПК України).
Враховуючи вказане та межі судового розгляду, визначені ст. 337 КПК України, суд не знаходить правових підстав для самостійного визначення наявності чи відсутності вказаної обов`язкової мети складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, що є підставою для висновку суду про виправдання ОСОБА_4 за вказаним обвинуваченням за відсутністю в його діях складу зазначеного злочину.
Аналогічне рішення про виправдання обвинуваченого суд приймає і за обвинуваченням ОСОБА_4 відносно незаконного позбавлення волі.
Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Так, єдиним доказом, що свідчить про те, що потерпіла утримувалась силою ОСОБА_4 в її квартирі стали показання потерпілої ОСОБА_6 .
Проте, інших доказів, щоб підтверджували зазначене суду не надано. Так, огляд місця події у справі не проводився, показання потерпілої проте, що ОСОБА_4 взяв її ключі, зачинив двері, а вказані ключі викинув на шафу не перевірені та не зафіксовані.
При цьому суд звертає увагу, що ОСОБА_4 , згідно з показаннями потерпілої її ключі викинув на шафу, а відчинив двері працівникам міліції своєю парою ключів, тобто фіксація вказаного мала б підтвердити показання потерпілої проте не здійснена.
Крім того, суд звертає увагу, всі події відбувались в квартирі належній потерпілій, та спочатку вона просила ОСОБА_4 з неї піти, а він залишився там всупереч її волі. Через деякий проміжок часу потерпіла хотіла полишити приміщення квартири, проте ОСОБА_4 перешкоджав зазначеному.
Таким чином, встановлення часу вчинення злочину є істотнім, що досудовим розслідуванням не здійснено та прокурором не доведено, оскільки обвинувачення взагалі не містить будь-якого зазначення протягом якого часу ОСОБА_4 позбавив волі потерпілу.
Згідно ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Зазначене переконує суд, що за вказаним обвинуваченням ОСОБА_4 слід виправдати, оскільки його винуватість стороною обвинувачення не доведена в судовому засіданні.
Вказане ж рішення про виправдання обвинуваченого приймається судом і за обвинуваченням ОСОБА_4 за замахом на задоволення пристрасті неприродним способом.
Згідно з обвинуваченням ОСОБА_4 розбудив ОСОБА_6 та висунув вимогу про бажання вступити із нею в статевий акт, оголившись при цьому, а саме знявши із себе нижню білизну. Проте ОСОБА_6 в категоричній формі йому відмовила, повторивши, що між ними відносини припинені. Побачивши ОСОБА_4 оголеним, ОСОБА_6 почала кричати та кликати на допомогу. Після чого ОСОБА_4 , незважаючи на пряму відмову ОСОБА_6 силоміць зняв із неї нижню білизну в ході чого обома руками взяв за внутрішні сторони обох стегон ОСОБА_6 та намагався їх розвести, чим спричинив останній біль. ОСОБА_6 почала пручатись руками та кликати на допомогу. Однак ОСОБА_4 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, проник пальцем руки до піхви. ОСОБА_6 відштовхнула від себе ОСОБА_4 та продовжувала кликати на допомогу, чим і завадила останньому довести до кінця свій злочинний намір.

В судовому засіданні потерпіла підтвердила саме такий розвиток подій. Разом з тим, суд оцінивши вказані показання потерпілої вважає їх такими, що не доводять вчинення ОСОБА_4 замаху на задоволення статевої пристрасті неприродним способом виходячи з наступного.

Як вже зазначалось межі судового розгляду визначені ст. 337 КПК України, що позбавляє суд самостійно виходити за межі висунутого особі обвинувачення, погіршувати його становище, тощо.

Показання потерпілої свідчать про те, що ОСОБА_4 намагався вступити з нею у статеві зносини природним способом, що вбачається з її показань про те, що він оголився та запропонував здійснити статевий акт, а після відмови потерпілої намагався силоміць розвести її ноги з вказаною метою, тобто застосовував насильство. Разом з тим, з вказаних же показань потерпілої вбачається, що ОСОБА_4 статевого акту не розпочав (введення статевого прутня до піхви). В цей час він лише ввів свій палець до піхви потерпілої.

Таким чином, потерпіла в судовому засіданні стверджувала про те, що обвинувачений з застосуванням насильства намагався вступити з нею в статевий акт природним способом та зазначила і на вчинення закінчених дій, що не характерні для природного статевого акту введення пальців до піхви.

В цей же час досудовим розслідуванням такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані як замах на вчинення злочину задоволення статевої пристрасті неприродним способом.

Проте, суд не має юридичних підстав погодитись з вказаною кваліфікацією, оскільки насильство ОСОБА_4 застосовано до потерпілої при намаганні здійснити обвинуваченим з нею статевий акт природним способом, що не знайшло свого відображення в кваліфікації дій обвинуваченого, а закінчені дії щодо введення пальців в піхву, які при умові доведення всіх інших ознак злочину, можливо, характерні для ст. 153 КК України кваліфіковані через замах, не зважаючи на те, що ОСОБА_4 здійснено більше ніж зазначене.

При цьому суд звертає увагу, що ст. 153 КК України передбачає відповідальність за насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, що передбачає доведення застосування насильства.

Проте, обвинувачення вказує, що насильство застосовано обвинуваченим до потерпілої при спробі не задоволити статеву пристрасть неприродним способом, а вчинити насильницький статевий акт природним способом.

Крім того, суд звертає увагу, що Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» визначено, що дії спрямовані на вчинення зґвалтування або насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом, але не доведені до кінця з причин, що не залежали від волі винної особи, слід розглядати як замах на зґвалтування чи замах на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом і кваліфікувати із посиланням на відповідні частини статті 15 КК. При цьому суди повинні встановлювати, чи діяв підсудний з метою вчинення злочину, передбаченого статтею 152 або статтею 153 КК, і чи було застосовано фізичне насильство або висловлена погроза його застосування з метою подолання чи попередження опору потерпілої особи та з яких причин злочин не було доведено до кінця. Засуджуючи особу за замах на зґвалтування чи на насильницьке задоволення статевої пристрасті неприродним способом, суд повинен вказати у вироку конкретні причини, що не залежали від волі винної особи і перешкоджали їй довести злочин до кінця. Судам слід розмежовувати готування до зґвалтування чи насильницького задоволення статевої пристрасті неприродним способом або замах на ці злочини від добровільної відмови від доведення їх до кінця, що відповідно до статті 17 КК виключає відповідальність за готування до цих злочинів або замах на них. Для визнання відмови від доведення цих злочинів до кінця добровільною слід виходити з того, що особа, маючи реальну можливість довести їх до кінця, відмовилась від цього і з власної волі припинила злочинні дії. У таких випадках особа підлягає кримінальній відповідальності лише у тому разі, якщо фактично вчинені нею дії містять склад іншого злочину.
Враховуючи сукупність доказів, вказані приписи та вимоги ст. 337 КПК України, суд приймає рішення про виправдання обвинуваченого за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 153 КК України через відсутність складу вказаного злочину в діях ОСОБА_4 .
Оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що їх слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та за ст. 129 КК України погроза вбивством, реальні підстави побоюватись здійснення цієї погрози

При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
З довідки КП ВОНД «Соціотерапія» від 30.12.2013 року № 3852-м та довідки ВОПНЛ ім. Ющенка від 03.01.2014 року № 2-0033 вбачається, що ОСОБА_4 на наркологічному та психіатричному обліку у вказаних закладах не перебуває.
З вимоги про судимість від 26.12.2013 року вбачається, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.
З характеристики за місцем проживання обвинуваченого скарг від сусідів та мешканців будинку до ТОВ «ЖЕО» не надходило.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, винуватість не визнав, шкоду потерпілій не відшкодував, вчинив сукупність умисних злочинів, за місцем проживання скарг на нього не надходило.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведеного, думки потерпілої, яка просила суд суворо покарати обвинуваченого, конкретних обставин справи, а саме характеру, обставин та суспільної небезпеки злочинів вчинених щодо жінки, ступеню страждань, які зазнала потерпіла, особи обвинуваченого, який вину не визнав, не розкаявся, збитків не відшкодував, суд вважає, що покаранням необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у виді обмеження волі, оскільки призначенні інших видів покарань визнано судом недостатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових злочинів засудженим.

Враховуючи, що робвинуваченим вчинено сукупність злочинів, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 70 КК України та призначити остаточне покарання обвинуваченому за сукупністю злочинів.

При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої злочином, а саме матеріальної шкоди в сумі 762,67 гривень та моральної шкоди в сумі 10000, 00 гривень суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
При вирішенні питання щодо стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої 762,67 гривень на лікування, суд вважає, що доказами у справі підтверджено заподіяння таких тілесних ушкоджень, проте будь-яких доказів придбання ліків, призначених лікарями суду не надано.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що цивільний позов потерпілої в частині відшкодування матеріальної шкоди зі стягненням з обвинуваченого на користь потерпілої матеріальних збитків, завданих злочином, задоволенню не підлягають.
Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до п. 9 ППВСУ № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру й обсягу заподіяних позивачеві моральних чи фізичних страждань, наявності інших негативних наслідків, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Потерпілою на обґрунтування моральної шкоди зазначено, що потерпіла зазнала моральних страждань, порушився нормальний ритм життя, погіршились її нормальні життєві зв`язки та перспективи, постійно відчуває головний біль, запаморочення, в зв`язку з чим вимушена вживати пігулки, боїться самостійно залишати будинок.
Зазначене в сукупності з доказами заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, що безумовно доводять заподіяння фізичних страждань, переконує суд у тому, що потерпіла в зв`язку із вчиненням щодо неї протиправних діянь з боку обвинуваченого зазнала душевних страждань, що зумовлює висновок суду про заподіяння потерпілій моральної шкоди.
Разом з тим, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходячи з засад розумності та справедливості вважає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.65-67 КК України, ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 129 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст. 125 КК України у виді двох років обмеження волі.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст. 129 КК України у виді двох років обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України визначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань та призначити остаточне покарання у виді чотирьох років обмеження волі.

За ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 153, ч. 1 ст. 127 КК України ОСОБА_4 виправдати в зв`язку з відсутністю в його діях складів даних злочинів.

За ч. 1 ст. 146 КК України ОСОБА_4 виправдати в зв`язку з не доведенням вказаного обвинувачення.

Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої злочином задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 5000,00 гривень моральної шкоди, завданої злочином.

В решті вимог цивільного позову відмовити.

На вирок суду може бути подана апеляція до Апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: