Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_6,

суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_5,

за участю прокурора ОСОБА_4,

розглянула в судовому засіданні 22 липня 2015 року в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області від 15 січня 2015 року щодо ОСОБА_1

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Одеської області,

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянку України, уродженку смт. Цебриково Великомихайлівського району Одеської області, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, не судиму,

визнано невинуватою та виправдано в пред'явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 190 КК України за відсутністю в її діях складу злочину.

Органом досудового слідства ОСОБА_1 обвинувачувалась в тому, що вона, працюючи на посаді головного спеціаліста відділу контролю якості та безпеки непродовольчого ринку Головного управління у справах захисту прав споживачів в Одеській області, в період з 09 по 28 березня 2011 року заволоділа чужим майном ОСОБА_2 шляхом обману та використала при цьому своє службове становище всупереч інтересам служби, заподіявши істотної шкоди охоронюваним законом інтересам держави, а ОСОБА_2 - матеріальної шкоди на суму 3200 грн.

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, постановленим щодо ОСОБА_1, через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, просить його скасувати, а справу направити на новий апеляційний розгляд. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що постановлений за результатом розгляду даної справи вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам КПК України (1960 року), оскільки суд наявні в матеріалах справи докази не проаналізував, достатньої оцінки їм не дав. Посилається на те, що місцевий суд, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, безпідставно виправдав ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих їй злочинів, так як в матеріалах справи є достатньо доказів її винуватості. Також прокурор вказує на те, що докази обвинувачення безпідставно визнані судом недопустимими, в порушення вимог процесуального закону суд першої інстанції після закінчення судового слідства задовольнив клопотання захисника та приєднав до справи додаткові матеріали. Крім того, прокурор зазначає про невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 377 КПК України (1960 року).

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав подану скаргу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 327 КПК України (1960 року) виправдувальний вирок постановляється у випадках, коли не встановлено події злочину, коли в діянні підсудного немає складу злочину, а також коли не доведено участі підсудного у вчиненні злочину.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

У своїй касаційній скарзі прокурор вказав на безпідставне виправдання ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованих їй злочинів, що, на думку колегії суддів, є необґрунтованим.

Докази винуватості ОСОБА_1, на які посилалися органи досудового слідства, ретельно перевірені судом та згідно зі ст.ст. 65, 67 КПК України (1960 року) належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, та дійшов правомірного висновку про те, що вони не підтверджують вчинення ОСОБА_1 інкримінованих їй злочинів.

Також суд першої інстанції належним чином умотивував свої висновки про те, що ОСОБА_1 при проведенні перевірки салону краси «ІНФОРМАЦІЯ_2» діяла без умислу на заволодіння шляхом обману майном ОСОБА_2, при цьому не повідомляла ОСОБА_2 жодних неправдивих відомостей, не вводила її в оману, не зловживала її довірою.

З огляду на викладене доводи прокурора про неправильну оцінку доказів обвинувачення, зроблену судом, колегія суддів уважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи.

Суд апеляційної інстанції належним чином перевірив доводи апеляції прокурора, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, й обґрунтовано визнав їх безпідставними, належним чином умотивувавши свої висновки.

Перегляд справи в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України (1960 року).

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, в тому числі, й тих, на які вказує у своїй касаційній скарзі прокурор, та які могли б вплинути на правильність та обґрунтованість судових рішень, не встановлено.

Керуючись статтями 394 - 396 КПК України (1960 року), пунктами 11, 15 розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області від 15 січня 2015 року щодо ОСОБА_1 - без зміни.

С у д д і:

ОСОБА_6 ОСОБА_3 ОСОБА_5