АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/945/15 Справа № 176/3849/14-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження, за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 березня 2015 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України,зареєстрованого: АДРЕСА_1 ,
який мешкає:

АДРЕСА_2 , раніше не судимого
якою обвинувальний акт з підготовчого судового засідання повернуто для усунення недоліків у розумний термін.

В С Т А Н О В И Л А:
В обґрунтування свого рішення, суд послався на той факт, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст..291 КПК України, а саме формулювання обвинувачення в такому вигляді, як воно викладене в обвинувальному акті є не конкретним, тобто порушує право обвинуваченого ОСОБА_7 на захист. Вважає, що є неприпустимою кваліфікація дій обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень в їх сукупності. Так, на думку суду, формулювання обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст.127 КК України також не відповідає вимогам закону, оскільки в обвинуваченні не зазначено які саме дії по катуванню потерпілого вчинив саме обвинувачений. Кваліфікація дій ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст.365 КК України також є неконкретною. Так, слідчим вказано, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення «за ознаками службових повноважень…». Разом з тим, є незрозумілим які винні дії вчинив останній, використовуючи при цьому свої службові повноваження.Окрім того, в обвинувальному акті має бути зазначене місце його складання. Натомість, слідчий, що проводив досудове розслідування, як і прокурор, який його затверджував. Конкретне місце складання обвинувального акту та дату затвердження не зазначено, а лише обмежились вказівкою, що обвинувальний акт складений та затверджений в м. Кривий Ріг. Крім цього, суд прийшов до висновку, що цивільний позов потерпілого не підлягає прийняттю з наступних підстав. Так, позовна заява не містить найменування цивільного відповідача /обвинуваченого/, його місце проживання, тощо; не містить зміст позовних вимог, ціну позову, адже потерпілим заявлено вимогу про відшкодування шкоди; не містить позовна заява виклад обставин, якими потерпілий обґрунтовує свої вимоги, із зазначенням доказів, що підтверджують заподіяну шкоду. Окрім того, в мотивувальній частині позовної заяви потерпілий ОСОБА_8 зазначає, що незаконними діями посадових осіб ЖВК-26, які виконували протизаконні накази ОСОБА_7 , йому спричинено численні тілесні ушкодження та катування, внаслідок чого йому завдано фізичної та моральної шкоди. Таким чином, потерпілий ОСОБА_8 власноруч визначає, що шкоду завдали йому посадові особи ЖВК-26. В той же час, в резолютивній частині позову останній просить стягнути завдану шкоду саме з ОСОБА_7 .
В апеляції прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку із порушенням вимог ст..19 ч.1 Конституції України, істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону, а також наявності обставин, які викликають сумнів у неупередженості суду, а обвинувальний акт повернути для проведення нового підготовчого засідання, але до іншого суду. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою. У підготовчому провадженні не вирішується питання про те, як викладено обвинувачення або доведеність вини обвинуваченого, оскільки це прерогатива суду під час судового розгляду, завданням цього провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду. Не погоджується з висновками суду про те, що в обвинувальному акті не зазначено місце його складання, так як там зазначено, що місце його складання Кривий Ріг. Зазначає, що суддя добре знайома із обвинуваченим, який 16 років працює у колонії і вони мають добрі стосунки, що свідчить про наявність сумніву у неупередженості судді, тому прокурором було заявлено відвід судді ОСОБА_1 . Для розгляду цієї заяви автоматизованою системою визначено суддю ОСОБА_9 . Однак, в порушення вимог ст..36 ч.3 КПК України, заяву було розглянуто за відсутністю прокурора, повідомлення прокурору не надходило.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи прокурора в апеляційній скарзі про незаконність та необґрунтованість ухвали суду та істотні порушеннями вимог кримінально-процесуального закону.

Як видно з матеріалів справи, по даному провадженню не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що суд ухвалив судове рішення з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального закону чи наявність обставин, які викликал сумнів у неупередженості суду.

Всупереч доводам у скарзі прокурора, суд повертаючи обвинувальний акт прокурору, правильно вказав, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст..291 КПК України.

Так, стаття 291 КПК України містить в собі вичерпний перелік відомостей, які мають міститися в обвинувальному акті.

Зокрема, в обвинувальному акті мають бути зазначені: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; дату та місце його складання та затвердження.

Так, відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд справи проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді. Висунуте обвинувачення має бути конкретним, що є прямим обов`язком органу досудового слідства та невід`ємною частиною права обвинуваченого на захист.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що формулювання обвинувачення (об`єктивна та суб`єктивна сторона складу злочину) в такому вигляді, як воно викладене в обвинувальному акті не є конкретним, тобто порушує право обвинуваченого ОСОБА_7 на захист.
Суд привільно також зазначив у своєму рішенні, що формулювання обвинувачення ОСОБА_7 по ч.1 ст.127 КК України не відповідає вимогам закону, оскільки не зазначено які саме дії по катуванню потерпілого ОСОБА_8 вчинив саме ОСОБА_7 . Кваліфікація дій останнього у скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст.365 КК України також є неконкретною. Так, слідчим вказано, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення «за ознаками службових повноважень…». Разом з тим, є незрозумілим які винні дії вчинив ОСОБА_7 , використовуючи при цьому свої службові повноваження.
Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо того, що в обвинувальному акті слідчий, що проводив досудове розслідування, як і прокурор, який його затверджував, конкретне місце складання обвинувального акту та його затвердження не зазначили, а лише обмежились зазначенням, що обвинувальний акт складений та затверджений в м. Кривий Ріг.
Що стосується позовної заяви потерпілого, то колегія суддів вважає, що висновки суду щодо цього заслуговують на увагу і вважає, що позовна заява потерпілого не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, окрім того, в мотивувальній частині позовної заяви потерпілий ОСОБА_8 зазначає, що незаконними діями посадових осіб ЖВК-26, які виконували протизаконні накази ОСОБА_7 , йому спричинено численні тілесні ушкодження та катування, внаслідок чого йому завдано фізичної та моральної шкоди. Таким чином, потерпілий ОСОБА_8 власноруч визначає, що шкоду завдали йому посадові особи ЖВК-26. В той же час, в резолютивній частині позову останній просить стягнути завдану шкоду саме з ОСОБА_7 .
За таких обставин посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 складений відповідно до вимог ст..291 КПК України є безпідставними, доводи прокурора в апеляції про те, що суд необґрунтовано повернув обвинувальний акт, не відповідають матеріалам кримінального провадження і є голослівними.
Виходячи з наведеного, суд дійшов мотивованого висновку про невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_7 вимогам ст..291 КПК України, тому таке рішення суду є законним і обґрунтованим.
Таким чином, на переконання колегії суддів, оскаржувана ухвала ґрунтується на нормах КПК України, а доводи прокурора, викладені в апеляції, не заслуговують на увагу, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляцію прокурора, який приймав участь у розгляді справи судом першої інстанції залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 березня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: