Справа № 1-696/2011 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2011 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Почупайло А.В.

при секретарі Мікулінській Н.М.

за участю прокурора Шаповалова І.В.

адвоката ОСОБА_1

потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що народився в м. Києві, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2, неодруженого, працюючого директором ТОВ Гігасвіт, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_3, не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України, -

в с т а н о в и в:

Органами досудового слідства підсудний ОСОБА_4 звинувачується в тому, що він, будучи директором ТОВ Гігасвіт, грубо порушив законодавство про працю при наступних обставинах.

Згідно вимог ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Відповідно до ст. 2 Кодексу Законів про працю України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Статтею 21 Кодексу Законів про працю України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Відповідно до вимог ст. 24 Кодексу Законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, при організованому наборі працівників; при укладенні контракту; при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Згідно ст. 48 Кодексу Законів про працю України - трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів.

Так, 20 травня 2009 року Святошинською районною державною адміністрацією м. Києва зареєстровано ТОВ Гігасвітза адресою: м. Київ, вул. Якутська, 10.

Згідно статуту ТОВ Гігасвітосновними видами діяльності товариства є: діяльність у сфері інформатизації; рекламна діяльність; діяльність у галузі торгівлі; діяльність у галузі будівництва та виробництва та інше.

Відповідно до ст. 11 статуту ТОВ Гігасвітдиректор товариства виконує наступні функції: без довіреності здійснює дії від імені товариства; є розпорядником майна та коштів товариства; приймає на роботу та звільняє з роботи працівників товариства згідно чинного законодавства України та інше.

Наказом №1-к від 01 червня 2009 року ОСОБА_4 призначений на посаду директора ТОВ Гігасвіт.

З метою здійснення основних видів діяльності товариства директор товариства ОСОБА_4 використовував найману працю, зокрема з 14 червня 2010 року ним було допущено до виконання обовязків програміста ТОВ ГігасвітОСОБА_2 та з 01 листопада 2010 року до виконання обовязків програміста було також допущено ОСОБА_3 за адресою: м. Київ, вул. Якутська, 10, які працювали на товаристві без належного оформлення.

Проте, з метою уникнення виконання обовязків роботодавця, зменшення витрат підприємства на оплату праці та на інші загальнообовязкові соціальні платежі, ОСОБА_4 трудового договору (контракту) з найманими працівниками не уклав, відповідного запису до трудової книжки не зробив, наказу про їх призначення на посаду не видавав, як наслідок відповідні відрахування та загальнообовязкові платежі з заробітної плати не здійснювались.

Директор ТОВ ГігасвітОСОБА_4 трудовий договір з найманими працівниками не уклав і відповідно статус платника страхових внесків до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття не набув.

Отже, директором ТОВ ГігасвітОСОБА_4 порушено вимоги ст. ст. 2, 21, 24 Кодексу Законів про працю України, ст. ст. 6, 8, 16 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, ст. ст. 3, 43 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, ст. ст. 6, 22, 25, 36 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

У судовому засіданні захсник підсудного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_1, заявив клопотання про закриття кримінальної справи відносно підсудного ОСОБА_4 та звільнення його від кримінальної відповідальності в зв'язку з дійовим каяттям, посилаючись на те, що свою вину в пред'явленому йому обвинуваченні ОСОБА_4 визнав повністю, щиросердно розкаявся, працює, позитивно характеризується за місцем роботи, раніше не судимий. Вчинений ОСОБА_4 злочин є злочином невеликої тяжкості.

Суд, заслухавши думку прокурора, який не заперечував проти заявленого адвокатом клопотання, думку підсудного та потерпілих, які заявлене адвокатом клопотання підтримали, дослідивши матеріали справи, вважає заявлене клопотання таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину й повністю відшкодувала завдані нею збитки, або усунула заподіяну шкоду.

Зазначені умови є обов'язковими складовими дійового каяття особи, що притягується до кримінальної відповідальності. За відсутності однієї із зазначених умов звільнення особи за цією підставою не допускається. Виняток можуть становити лише випадки вчинення злочину, внаслідок якого не заподіяно будь-якої шкоди.

Згідно постанови прокурора Святошинського району м. Києва старшого радника юстиції ОСОБА_5 від 11 травня 2011 року, відносно ОСОБА_4 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України.

13 травня 2011 року ОСОБА_4 притягнуто як обвинуваченого та йому пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст. 45 КК України є її дійове каяття, яке характеризується щирим розкаянням у вчиненні злочину та активним сприянням розкриттю цього злочину повним відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Відповідно до роз'яснення, що міститься в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 23 грудня 2005 року Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальностіактивним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

У судовому засіданні захисником підсудного ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_1 не зазначено яку саме допомогу органам досудового слідства підсудним ОСОБА_4 було надано в установленні невідомих їм обставин справи. Також факт активного сприяння ОСОБА_4 розкриттю злочину не знайшов свого закріплення в матеріалах кримінальної справи. Як зазначив в судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 на час розгляду справи судом, збори до Пенсійного фонду та фондів соціального страхування за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за час їхньої роботи в ТОВ Гігасвітз 14 червня 2010 року та 01 листопада 2010 року, відповідно, не сплачено.

З огляду на викладене та керуючись ст. 45 КК України, ст. 273 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заявленого захисником підсудного ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_1 клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ст. 172 ч. 1 КК України та закриття відносно нього кримінальної справи в зв'язку з дійовим каяттям - відмовити.

Суддя: