Справа № 751/2487/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/23/2015
Категорія - ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000134 від 23 листопада 2012 року за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 жовтня 2014 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 115 КК України,

з участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_8 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , представників потерпілих адвокатів - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

В С Т А Н О В И Л А:

До апеляційного суду Чернігівської області надійшла апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій він просить змінити вирок місцевого суду, перекваліфікувавши дії останнього з ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України, призначивши йому покарання в межах даної статті. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбуття основного виду покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом року випробувального терміну не скоїть нового кримінального правопорушення та виправдає зроблену йому довіру. Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_7 моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_9 до 10 000 грн., потерпілої ОСОБА_13 до 10 000 грн., потерпілого ОСОБА_10 до 5 000 грн.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальних витрат на користь держави за проведення експертиз 23 281 гривні.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 110 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_13 40 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Питання речових доказів вирішено в порядку вимог ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник адвокат вказує, що вирок є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає зміні, в зв`язку з істотними порушеннями норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Вважає, що при постановленні оскаржуваного вироку судом було істотно порушено вимоги ч. 1 ст. 412, ч. 1 ст. 9, ст. 370 КПК України, також низку інших вимог кримінального процесуального закону, що регулюють реалізацію принципу змагальності сторін та правила оцінки доказів. Вказує, що висновки Київського міського центру судово-психіатричних експертиз за № 322 від 15 квітня 2014 року викликають сумніви щодо правильності проведення експертизи, повноти та об`єктивності при проведенні експертного дослідження відносно психологічного стану обвинуваченого ОСОБА_7 на момент вчинення протиправних дій, тому вважає цей доказ недопустимим. Зазначає, що судом були досліджені висновки комісійної судової психологічної експертизи, яка була проведена спеціалістами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 3651/13-32 від 06.11.2013 року і згідно даного висновку встановлено, що стан емоційного напруження, в якому перебував ОСОБА_14 на момент вчинення протиправних дій, є різновидом стану фізіологічного афекту та психологічною підставою стану сильного душевного хвилювання. Вважає, що в порушення вимог КПК України судом взагалі не надана оцінка вищезазначеному доказу та не зазначено мотивів його неврахування. Зазначає, що в суді першої інстанції він неодноразово заявляв клопотання щодо виклику та допиту в судовому засіданні експертів, які зробили висновки щодо психологічного стану обвинуваченого ОСОБА_7 , під час скоєння протиправних дій. Дане клопотання було залишено без задоволення у зв`язку з недоведеністю ним причин виклику експертів, а саме недоведеністю протиріч в їх висновках. Також в суді першої інстанції ним було заявлено два клопотання щодо виклику свідків, а саме: ОСОБА_15 , який може надати свідчення про спосіб життя, який вів потерпілий ОСОБА_16 , та працівників Новозаводського відділу міліції Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівській області: ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які протягом 2012 року проводили перевірки заяв ОСОБА_7 , щодо вжиття заходів до своїх сусідів, мешканців кв. АДРЕСА_2 , які систематично порушують тишу як вдень, так і вночі. Вищезазначені клопотання щодо виклику свідків залишені судом без задоволення, чим були порушені права обвинуваченого на захист. Зазначає, що судом першої інстанції не було надано жодної оцінки доводам сторони захисту щодо тих доказів, які підтверджують або спростовують використання зброї засудженим ОСОБА_7 . Вказує, що постійне звучання музики та інших шумів з квартири АДРЕСА_3 зробили життя родини ОСОБА_19 неможливим, фактично зі сторони ОСОБА_16 відбулось знущання, катування своїх сусідів. Всі свідчення свідків по даному кримінальному провадженню підтверджують, що протягом тривалого часу гучна музика та шум з квартири ОСОБА_16 в нічні часи мали місце. Дії ОСОБА_20 носили протизаконний, систематичний та знущальний характер. Крім того, судом встановлено, що 23 листопада 2012 року потерпілі ОСОБА_16 та ОСОБА_10 перебували в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 було відомо, що обидва потерпілих мали судимість, вживали наркотичні засоби, тому спілкування з ними носило небезпечний характер. Таким чином, раптово виникле внаслідок протизаконного насилля, систематичного знущання або образи зі сторони потерпілого, сильне душевне хвилювання обвинуваченого є кваліфікуючою ознакою саме ст. 116 КК України. Станом на 19 листопада 2014 року потерпілим частково відшкодована моральна шкода, матеріальна шкода відшкодована у повному обсязі, ОСОБА_7 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, з місця роботи та проживання характеризується позитивно, у лікаря нарколога на обліку не перебуває, має на утриманні батьків пенсіонерів, щиро розкаявся, вину визнав повністю за ст. 116 КК України.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Суд першої інстанції встановив, що 23 листопада 2012 року, близько 02 год. ОСОБА_7 , знаходячись на сходовому майданчику, що в буд. АДРЕСА_4 , під час сварки, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою вбивства, умисно, здійснив декілька пострілів з карабіну «Сайга» в область голови та грудної клітини ОСОБА_16 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних сліпих поранень голови з ушкодженням кісток лицевого та мозкового черепу та речовини головного мозку, синців обличчя, тулуба з ушкодженням внутрішніх органів. Від яких ОСОБА_16 помер на місці.

Після чого ОСОБА_7 , знаходячись на сходовому майданчику, що в буд. АДРЕСА_4 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, переслідуючи ОСОБА_10 , та достовірно знаючи, що він знаходиться за вхідними дверима кв. АДРЕСА_2 , з метою умисного вбивства, здійснив два постріли у вхідні двері даної квартири, в результаті чого ОСОБА_10 отримав вогнепальне поранення тильної поверхні правої кисті, відкритого перелому 1 п`ясткової кістки правої кисті з дефектом м`яких та кісткових тканин і наявністю множинних сторонніх тіл металевої щільності в м`яких тканинах тильної поверхні правої кисті, котрі виникли від дії вогнепальної зброї та відповідно до висновку судово-медичної експертизи №235 від 14.03.2013 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, строком понад 21 день, та свій злочинний намір не зміг довести до кінця з причин не залежних від його волі, так як ОСОБА_10 встиг закрити вхідні двері та сховатись в квартирі.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які просили апеляційну скаргу адвоката задовольнити з вказаних у ній підстав, вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України призначивши йому покарання в межах даної статті та на підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбуття основного виду покарання, думку прокурора, потерпілих та їх представників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника-адвоката, і просили залишити її без задоволення, а вирок суду без змін, оскільки він обґрунтований, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, який підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 в пред`явленому йому обвинуваченні вину визнав частково і пояснив, що брати ОСОБА_20 вживали наркотики. Він двічі надавав їм допомогу, та розмовляв з ОСОБА_9 , після третього разу вони посварились. За весь час проживання в будинку в квартирі сім`ї ОСОБА_20 постійно відбувались сварки, удари по підлозі, голосний сміх та музика. Його сім`я неодноразово ходила та телефонувала до них і просила припинити шум. Однак, ОСОБА_21 сміявся та нічого не змінював у своїй поведінці.

Взимку 2011 року в квартирі ОСОБА_20 поставили компресор, та якесь обладнання, від яких надходили монотонні звуки, все це відбувалось після 22 години. Також була голосна музика, крики, сміх, по полу били чимось важким. Так продовжувалось довгий час і ніколи не відбувалась реакція на зауваження. Все це створювало нестерпні умови до існування його самого та його родини.

Він звернувся зі скаргою до міліції, однак та також нічого не змогла заподіяти ОСОБА_20 . Влітку його сім`я переїжджала на дачу і він мав можливість спати в інших кімнатах квартири, що давала йому можливість виспатись, оскільки найбільший шум йшов з кімнати ОСОБА_22 , яка розташована над його кімнатою.

У вересні 2012 року шуми в квартирі ОСОБА_20 відновились і він звернувся до юриста за допомогою. Після цього він звертався до міліції зі скаргою. Однак ніякого результату, крім проведення профілактичної бесіди не було.

22 листопада 2012 року їх сім`я очікувала його доньку для символічного святкування її дня народження. Біля 23 години він ліг спати. Біля 2 години ночі він прокинувся від ударів по стелі, в квартирі АДРЕСА_3 голосно сміялись та розмовляли чотири людини, грала музика. Оскільки він розумів, що не зможе заснути, то пішов до ОСОБА_20 . Коли вийшов ОСОБА_20 , то він побачив в коридорі незнайомого чоловіка з ножем, після чого між ним та ОСОБА_20 відбулась сварка, в ході якої той хапав його за одяг, штовхав та погрожував розправою, при цьому на його думку він був у збудженому стані та під дією наркотиків. Він пішов додому та не міг заспокоїтись, після чого, через деякий час в квартирі ОСОБА_20 звуки музики посилились, стали сміятись, стукати по підлозі.

Що відбулось далі він пояснити послідовно не може, пам`ятає безумний сміх ОСОБА_22 , потім, як він тягне на себе його карабін, кусає за руку, падає. Прийшов до тями після грохоту пострілів в загальному коридорі. Побачив лежачого ОСОБА_20 та повернувся до квартири АДРЕСА_3 , попросив, щоб йому надали допомогу. Після цього пішов до своєї квартири та попросив батька викликати «швидку» і міліцію. У нього сильно боліла голова і він сів на сходах та напевно заснув. Прокинувся від поштовхів батька, який йому повідомив, що приїхала «швидка», яку він зустрів, а потім приїхала міліція.

Раніше він надавав не правдиві покази слідчому, а також під час проведення експерименту, оскільки так порадив йому його адвокат. Просить суворо його не карати.

З пояснень потерпілого ОСОБА_9 , наданих ним в засіданні апеляційного суду вбачається, що 22.11.2012 року у вечері він дивився футбол. В квартирі було тихо, він думав, що його син спить. Коли згасло світло, то вийшов в коридор квартири. Там він побачив ОСОБА_10 , який стояв в коридорі та казав, «закривайте двері, йде вбивця». Він підійшов ближче та відразу почув постріли і йому щось потрапило в ноги. Син ОСОБА_23 був останнім сином, оскільки двоє інших дітей померли. Дружина хворіє, інвалід 1 групи. Син часто працював вночі, однак ніяких шумів не створював. До нього приходили в гості знайомі хлопці, та вони перебували в його кімнаті, ніколи не шуміли. Ніяких музичниих пристроїв чи станків у них нема. Син працює тільки на комп`ютері. Сім`я ОСОБА_19 скаржилась йому на шуми та музику з боку його сина та друзів, однак, він вважає. що ніякого порушення громадського порядку його син не допускав.

З пояснень потерпілого ОСОБА_10 , наданих ним в засіданні апеляційного суду вбачається, що 22.11.2013 він прийшов до ОСОБА_16 в гості, випили 2 літри пива. Він дивився кліпи, ОСОБА_16 грав в онлайн ігри. Біля 1 години ночі в квартирі погасло світло, однак було в коридорі. ОСОБА_16 пішов подивитись, що сталось, а через декілька секунд він пішов за ним. У дверях почув 2 постріли, після першого почув крик. Батько ОСОБА_23 був позаду. Коли він привідкрив двері, то побачив ОСОБА_7 , який в руках тримав зброю, злякавшись почав закривати двері в квартирі. Коли почув постріл в двері, побіг на кухню, по дорозі побачив, що в нього поранена рука. Закрився в квартирі та почав дзвонити в швидку та міліцію.

Допитана в якості свідка ОСОБА_24 показала, що сім`я ОСОБА_20 , яка мешкає над їхньою квартирою, вела шумний спосіб життя. В зв`язку з чим між її сином, та членами її родини з одного боку та сім`єю ОСОБА_20 постійно відбувались непорозуміння. Як син, так і його дружина часто сварились, що ОСОБА_20 мішають їм спати та відпочивати вночі. З їх квартири часто було чутно гучну музику. Однак 22.11.2012 року вони зустріли онуку та посиділи на кухні. Потім вона пішла відпочивати у гарному настрої і ніяких сварок не було. Її розбудили, а потім вона почула постріли.

Аналогічні показання по справі надав ОСОБА_25 доповнивши, що він не був свідком як відбувались події між його сином та ОСОБА_16 .. Прокинувся тільки після того як його син пішов з квартири, а потім почув постріли.

Свідок ОСОБА_26 показав. що у нього за два місяці до вбивства була розмова з ОСОБА_16 про їх відносини з ОСОБА_19 . ОСОБА_16 казав, що його на конфлікт провокував ОСОБА_27 , вимикав іноді світло в квартирі. Ніякої музичної апаратури в квартирі у ОСОБА_20 не було, був тільки комп`ютер.

Свідок ОСОБА_28 показав, що 22.11.2012 року, о 22 год. 30 хв., ліг спати, а прокинувся вночі від хлопків, яким не придав значення. Мешкає над квартирою ОСОБА_20 . Чутливість будинку висока, одного разу в 2010 році прокинувся від музики, ніяких конфліктів та претензій з даного приводу до сім`ї ОСОБА_20 у нього не було.

Свідок ОСОБА_29 показала, що біля 2 години ночі 23.11.2012 року вона почула постріли, однак не виходила з квартири. Ніяких шумів перед цим не чула. В 2011 році вона одного разу чула гучну музику з квартири ОСОБА_20 , також одного разу мати ОСОБА_30 скаржилась на ОСОБА_20 , а саме на шум з їх квартири.

Свідок ОСОБА_31 показала, що на протязі довгого часу у неї виникали сварки з сім`єю ОСОБА_20 з приводу шумів у нічний час. Про події 22.11.2012 року та 23.11.2012 року нічого пояснити не може. Охарактеризувати ОСОБА_7 може тільки з позитивної сторони.

Також вина обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується наступними доказами:

- протоколом огляду місця події від 23.11.2012 року, що мало місце на площадці на другому поверсі між квартирами АДРЕСА_5 та фототаблицями до нього (т.2 а.с.33-36);

- протоколом огляду місця події від 23.11.2012 року та фототаблицями до нього (т.2 а.с.37-50);

- висновком експерта №769 від 27.12.2012 року про проведення судової балістичної експертизи, відповідно якого - шість металевих предметів, наданих на дослідження, є гільзами мисливських патронів, шість гільз, являються гільзами мисливських боєприпасів патронів марки 7,62х39 калібру 7,62мм з маркуванням «7,62х39 WOLF», до карабіну СКС «Сайга» та ін. Можуть використовуватись також для стрільби з відповідною військовою та мисливською зброєю. Надані шість гільз, вилучені при ОМП, були стріляні з карабіну марки «Сайга» кал 7,62мм, № НОМЕР_1 , який був вилучений з місця події 23.11.2012 року. Надані на дослідження 3 металевих предмети є частинами куль, а саме дві оболонки та одна серцевина. Надані на дослідження дві оболонки куль та одна серцевина є частинами куль мисливських боєприпасів патронів марки 7,62x39 калібру 7,62мм. Надані на дослідження дві оболонки куль та одна серцевина деформовані від попадання в перешкоду, на їх поверхнях виявлені сліди ґрунту та деревини. Надані на дослідження металеві предмети схожі на гільзи та кулі могли бути частинами мисливських боєприпасів, патронів марки 7,62x39 калібру 7,62мм. Надані на дослідження 54 патрони являються боєприпасами, мисливськими патронами марки 7,62х39 калібру 7,62мм з маркуванням ««7,62х39 WOLF», до карабіну СКС, «Сайга» та ін. Можуть використовуватись також для стрільби з відповідною військовою та мисливською зброєю під патрон 7,62х39 мм. Патрони придатні до стрільби (т.2 а.с.133-138);

- висновком експерта №1148 від 23.11.2012 року, згідно якого у трупа ОСОБА_16 виявлені тілесні ушкодження у вигляді вогнепальних сліпих поранень голови з ушкодженням кісток лицевого та мозкового черепу та речовини головного мозку, синців обличчя, тулуба з ушкодженням внутрішніх органів. Цей комплекс тілесних ушкоджень утворився безпосередньо перед смертю та відносно живої людини відповідає тяжким тілесним ушкодженням. Вогнепальні ушкодження голови, тулуба виникли від пострілу з вогнепальної зброї, за обставин вказаних в описовій частині постанови, що підтверджується характерними ознаками в ділянці вхідних отворів - дефект тканини, поясок осадження, наявністю ранових каналів. Розташування виявлених ушкоджень на різних поверхнях тіла та різні напрямки ранових каналів дають змогу вважати, що взаєморозташування між нападником та потерпілим змінювалось. Однозначно висловитись щодо послідовності їх утворення не представляється можливим із-за відсутності судово-медичних даних. Виявлені ранові канали: Рановий канал №1 - починається раною №1 на шкірі грудної клітки; хід пошарово: шкірно-м`язовий лоскут, міжреберні м`язи, права плевральна порожнина, нижня доля правої легені, плевральна порожнина, міжреберні м`язи та ребра та закінчується раною №2 по задній поверхні тулуба, по правій лопатковій лінії на рівні 139см, виявлена розчавлена жовтого кольору куля; загальна довжина до 30см; направлення: спереду назад, знизу вверх, дещо зліва на право. Рановий канал №3 - починається раною №3 на шкірі правої сідниці; хід пошарово: шкірно-м`язовий лоскут, м`язи сідниці, крило здухвинної кістки, порожнина таза, тонка та товста кишки, брижа кишківника, шлунок, печінка, діафрагма, серцева сорочка, серце, серцева сорочка, середостіння; загальна довжина до 60см; направлення: ззаду на перед, знизу вверх, справа на ліво. Рановий канал №4 - починається раною №4 на шкірі обличчя; хід пошарово: шкірно-м`язовий лоскут, кістки нижньої щелепи, ротова порожнина, язик, кістки верхньої щелепи та кістки основи черепа, тверда мозкова оболонка та речовина мозку правої скроневої частки; загальна довжина до 17см; направлення: спереду назад, знизу вверх, дещо зліва на право. Рановий канал №5 - починається раною №5 в проекції проксимального кінця основної фаланги великого пальця лівої кисті ї долонна поверхня; хід пошарово: шкірно-м`язовий лоскут, кістки лівої кисті та закінчується раною в проекції проксимального кінця основної фаланги великого пальця лівої кисті її тильна поверхня, загальна довжина до 3см.. Навколо ран не виявлено накладання часток порохового зарядку, слідів згорання пороху. Однозначно висловитись про дистанцію пострілу не представляється можливим із-за відсутності судово-медичних даних. Смерть настала внаслідок вогнепальних сліпих поранень голови з ушкодженням кісток лицевого та мозкового черепу та речовини головного мозку; тулуба з ушкодженням внутрішніх органів, що обумовило масивну внутрішню та зовнішню кровотечу, та привело до розвитку гострого малокров`я. Враховуючі трупні явища (трупне заклякання та трупні плями) вважаю смерть могла настати 23.11.2012 року. Після отримання тілесних ушкоджень здійснення потерпілим цілеспрямованих рухів малоймовірно. Під час експертизи трупа не виявлені ушкодження, які б свідчили про те, що потерпілий чинив нападнику опір. Кров трупа відноситься до групи АВ за ізосерологічною системою АВО. З акту №2587 судово-токсикологічного дослідження крові, сечі та жовчі від трупа ОСОБА_9, виявлений етанол в концентрації: в крові - 0,8 г/л, сечі - 0,9 г/л, що стосовно до живої людини може відповідати легкому ступеню алкогольного сп`яніння. В сечі та жовчі морфін, кодеїн не виявлені (т.2 а.с.77-84);

- висновком експерта №1481(б) від 18.12.2012 року, згідно якого кров ОСОБА_7 відноситься до АВ (IV) системи АВО. Кров ОСОБА_16 відноситься до АВ (IV) системи АВО. Надана на дослідження речовина бурого кольору є кров`ю людини. При серологічному дослідженні встановлені антигени А і В системи АВО. Виявлена кров може походити від особи (осіб) із групою крові АВ (IV) системи АВО. Виявлена кров може походити як від ОСОБА_16 , так і від ОСОБА_7 (т.2 а.с.167-171);

- висновком експерта №786, 1480(б) від 03.01.2013 року, згідно якого кров ОСОБА_7 відноситься до АВ (IV) системи АВО. Кров ОСОБА_16 відноситься до АВ (IV) системи АВО. На наданому на дослідження карабіні виявлено сліди поту. При серологічному дослідженні встановлені антигени А і В системи АВО. Виявлені сліди поту можуть походити від особи (осіб) із групою крові АВ (IV) системи АВО. Не виключається походження слідів поту, виявлених на карабіні як від ОСОБА_16 , так і від ОСОБА_7 , у тому числі від ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , також за умови зміщування. Слідів крові на карабіні не виявлено. На наданих на дослідження металевих предметах, схожих на гільзи та кулі слідів поту та крові не виявлено. На поверхні карабіна «Сайга», вилученого 23.11.2012 року, при огляді місця події за адресою: м. Чернігів, вул. Дніпровська,6, виявлено два сліди рук, розмірами 15х18мм, 35х15мм, що є непридатними для ідентифікації особи. На поверхні шести гільз та трьох предметів, схожих на кулі, слідів рук не виявлено. В зв`язку з тим, що на поверхні досліджуваного об`єкта - карабіна «Сайга», виявлено два сліди рук, що є непридатними для ідентифікації особи, питання щодо їх належності ОСОБА_7 не розглядалось (т.2 а.с.176-182);

- протоколом проведення слідчого експерименту та протоколом відеозапису слідчого експерименту від 11.12.2012 року, згідно яких ОСОБА_7 детально вказав про обставини вчиненого ним правопорушення, вказав як він тримав карабін, як досилав патрон в патронник, і як робив постріли. Потім вказав на двері куди зробив ще два постріли, на дверях, які ведуть до кв. АДРЕСА_2 видно дві наскрізні дірки від пострілів (т.2 а.с.122-125);

- висновком повторної комплексної амбулаторної судово психолого-психіатричної експертизи №322 від 15.04.2014 р., згідно якого ОСОБА_7 за своїм психічним станом у період часу, до якого відноситься здійснення ним протиправних дій, яким-небудь психічним захворюванням не страждав та міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. (т.5 а.с.76-86),

За вказаних вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що кваліфікація органами досудового слідства дій обвинуваченого, які виразились в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_16 , а також його дії, які виразились у замаху на вбивство ОСОБА_10 , і за сукупністю скоєного кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.115, та ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України є правильною.

Відповідно до вимог ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

В основу вироку та доведеності вини ОСОБА_7 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, колегія суддів кладе докази, що отримані на досудовому провадженні, які отримані законним шляхом і містяться в процесуальних документах та які досліджені в судовому засіданні.

Доводи в скарзі про неповноту досудового розслідування слід визнати необгрунтованими, оскільки вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження слідчими органами та судом обставин справи. Як видно з протоколу судового засідання було досліджено всі обставини, що могли мати значення для справи. При цьому, посилання захисника на недослідження судом висновків експертиз не заслуговують на увагу, оскільки з аудиозапису судового засідання слідує, що в ході судового розгляду досліджувались всі матеріали кримінального провадження і при цьому головуючим зверталась увага учасників судового розгляду, що для більш детального дослідження матеріалів, сторони повинні звернути увагу суду на той доказ, який необхідно дослідити більш детально. Жодна сторона, при дослідженні доказів таких заяв не робила, тому, доводи захисту в цій частині не заслуговують на увагу.

При вирішенні питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд відповідно до вимог ст.ст. 65, 66 КК України врахував тяжкість вчиненого злочину, враховував особу обвинуваченого, його характеристику, яка є позитивною, його вік, сімейний стан та стан здоров`я, відношення обвинуваченого до скоєного злочину, обставину, що помякшує відповідальність обвинуваченого часткове відшкодування потерпілим матеріальної шкоди, його матеріальне становище, відсутність обставин, що обтяжують його відповідальність, і обґрунтовано призначив йому міру покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням ст. 70 КК України.

Не ґрунтуються на матеріалах справи вказівки в апеляційній скарзі на недоведеність вини ОСОБА_7 в інкримінованих йому діяннях та щодо неправильності висновку суду з цього приводу. Також позбавлені підстав твердження про сумнівність висновків Київського міського центру судово-психіатричних експертиз за № 322 від 15 квітня 2014 року та правильності проведення експертизи, повноти і об`єктивності при проведенні експертного дослідження відносно психологічного стану обвинуваченого ОСОБА_7 на момент вчинення протиправних дій, оскільки відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Разом з тим, сукупність доказів у справі беззаперечно свідчить про наявність вини ОСОБА_7 в скоєнні вбивства.

Питання вирішення допустимості чи недопустимості доказів регламентована вимогами ст.ст. 86-90 КПК України, положення яких передбачає такі процесуальні порушення, які тягнуть за собою безумовну недопустимість доказів, або ж їх допустимість залежить від розсуду суду.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

З цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так й ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожного доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності і достатності.

За змістом п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано. Під час розгляду цієї справи суд у повній мірі дотримався зазначених вимог закону, прослухавши записи фіксації слідчих дій, які проведені з дотриманням вимог чинного законодавства.

А тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився у питаннях про оцінку доказів їх належність, допустимість, достовірність і достатність, оскільки вони одержані судом в установленому законом порядку, перевірені і досліджені безпосередньо судом, узгоджуються між собою. Згідно вимог ст. 94 КПК України суд дослідив докази, обґрунтував вирок саме тими доказами, які були досліджені у суді, і зробив правильний висновок щодо міри покарання обвинуваченого.

Твердження апелянта про те, що судом взагалі не надана оцінка експертизі № 3651/13-32 від 06.11.2013 року, яка була проведена спеціалістами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз і згідно даного висновку встановлено, що стан емоційного напруження, в якому перебував ОСОБА_14 на момент вчинення протиправних дій, є різновидом стану фізіологічного афекту та психологічною підставою стану сильного душевного хвилювання не можуть бути прийняті до уваги виходячи з того, що експертиза, яка встановлює наявність (відсутність) фізіологічного афекту у особи під час вчинення нею злочину, не визначає чи перебувала особа в стані сильного душевного хвилювання, оскільки це належить виключно до компетенції суду.

Крім того, доводи захисника, щодо неврахування судом при ухваленні рішення висновків спеціалістів КНДІ безпідставні і не підлягають задоволенню, оскільки на думку колегії суддів, дана експертиза проведена однобічно, без залучення фахівців в галузі психіатрії і основана виключно тільки на одних показаннях обвинуваченого без врахування пояснень потерпілих, а тому, апеляційний суд не враховує висновки зазначеної експертизи. Більш того, за вказаних підстав, колегія суддів, вважає правильною позицію суду першої інстанції щодо відхилення клопотання сторони захисту про допит експерта психолога Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Разом з тим, як вбачається з показань обвинуваченого, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та свідків, які вказують на тривалі негативні та неприязні стосунки, які склались у обвинуваченого не тільки з потерпілим ОСОБА_16 , а взагалі із сім`єю ОСОБА_20 то, на думку колегії суддів, зазначені причини і були зовнішнім подразником та могли спонукати обвинуваченого до вчинення інкримінованого злочину.

Крім того, свідчення, в яких ОСОБА_19 посилається на те, що обставини скоєного він пам`ятає уривками не відповідають дійсності, обставинам справи і повністю спростовуються свідченнями потерпілих та матеріалами провадження. А саме, аналізуючи його свідчення в ході досудового розслідування де він дуже детально під час проведення слідчих дій показував та пояснював події, а в подальшому змінивши свою позицію робив заяви, що надавав неправдиві показання слідчому, оскільки так порадив йому казати його адвокат, а вже в судових засіданнях суду першої і апеляційної інстанції змінив свою позицію і посилаючись на свій психологічний стан зазначав, що подробиць події непам`ятає і пояснює, що після того, як потерпілий ОСОБА_20 наблизившись до нього схватився за карабін, почалось перетягування зброї, однак самого моменту пострілу він не пам`ятає то, таку зміну свідчень та позицію обвинуваченого колегія суддів, оцінює критично, як природну захисну реакцію на пред`явлене обвинувачення з метою уникнути покарання за вчинені злочини та перешкодити встановленню істини по справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що 23 листопада 2012 року, посварившись з ОСОБА_16 , та повторно прийшовши до його квартири, ОСОБА_7 спланував свої дії, здійснив їх послідовно, сплановано, а зовсім не раптово і спонтанно.

Так, ОСОБА_7 , пройшовши до іншої кімнати своєї квартири, відкрив замкнений сейф, взяв придатний до стрільби карабін, приєднав до нього споряджений магазин, який був найбільше споряджений набоями, зберігався окремо від зброї, та підходив до даного карабіну «Сайга».

Після чого пішов до квартири ОСОБА_16 , вимкнув в розподільчому щитку освітлення в квартирі, виманивши ОСОБА_16 з квартири і коли той вийшов на сходову площадку, здійснив там постріли в нього. Після чого він не залишив місце злочину, а навпаки, почав переслідувати ОСОБА_10 , який втікав з місця пригоди і ніякої загрози для нього не становив, а тим паче не був тією особою, членом сім`ї ОСОБА_16 , яка за словами обвинуваченого, на протязі декількох років постійно дратувала його та членів його сім`ї, створювала їм нестерпні умови існування. А, навпаки, всі ці дії відбувались в значний проміжок часу, направлені були проти потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_10 - особи, з якою взагалі ОСОБА_19 ніколи не вступав у конфлікт, тобто потерпілий ОСОБА_32 не міг бути тим зовнішнім, на протязі довгого часу, як на тому наполягає обвинувачений, подразником, що створював та завдавав емоційні страждання, а тим паче систематичні знущання, як самому обвинуваченому, так і членам його родини.

Згідно висновку повторної комплексної амбулаторної судово психолого-психіатричної експертизи №322 від 15.04.2014 року (т.5 а.с.76-86) ОСОБА_7 за своїм психічним станом у період часу, до якого відноситься здійснення ним протиправних дій, яким-небудь психічним захворюванням не страждав та міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 виявляє достатній рівень розвитку та протікання когнітивних процесів (пам`яті, уваги, мислення), високий інтелектуальний рівень. В особистісній сфері: активність. Вибіркова комунікабельність, зовнішня стриманість емоційних проявів, внутрішня лабільність, вразливе самолюбство, схильність до реакцій само накручування в емоційно-проблемних ситуаціях; лідерські риси, впевненість у собі, розвинений вольовий радикал, обов`язковість, активні форми відстоювання власних інтересів, вимогливість до себе і оточуючих, схильність до фіксації на суб`єктивно-значущих обставинах, соціально-позитивна спрямованість інтересів та мотивацій, високе почуття відповідальності за близьке оточення, професійна та сімейна спрямованість діяльності.

Наявні у ОСОБА_7 особистісні властивості у вигляді схильності до фіксації на переживаннях, підвищена обов`язковість, вимогливість, лідерські риси, відповідальність за родину, активні форми відстоювання власних інтересів - знайшли свій прояв у ситуації, що передувала скоєнню правопорушення, обумовили його загострене ставлення до проблеми, з суб`єктивним накопиченням негативних емоційних переживань.

ОСОБА_7 не виявляє таких індивідуально-психологічних особливостей, які виражені значно і могли суттєво впливати на поведінку, у т.ч. у період здійснення протиправних дій.

У період вчинення правопорушення ОСОБА_7 не перебував у стані фізіологічного афекту, а також іншому вираженому афективному стані, який міг суттєво вплинути на його поведінку. Він перебував у стані емоційного напруження, який виник внаслідок попереднього накопичення негативних емоційних переживань, проявився в імпульсивному реагуванні, та не досягав афективної глибини, про що свідчить відсутність необхідної сукупності визначальних ознак.

Колегія суддів також вважає такими, що не заслуговують на увагу і доводи адвоката щодо безпідставного призначення повторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи в Київському міському центрі судових експертиз при наявності експертизи, яка була проведена спеціалістами Київського науково-дослідного інституту № 3651/13-32 від 06.11.2013 року, оскільки на думку апелянта дана експертиза призначена з порушенням Порядку проведення судово-психіатричної експертизи і повинна доручатись більш кваліфікованому складу експертів. Такі доводи захисника є безпідставними, оскільки при наявності неточностей допущених при проведенні психолого-психіатричної експертизи Чернігівською обласною психіатричною лікарнею та протилежністю висновків проведеною експертизою в КНДІ, а також, наявними протиріччями та неточностями у обох висновках, які викликали велику кількість сумнівів як у сторін кримінального провадження так і суду, апеляційним судом була призначена повторна комплексна судово психолого-психіатрична експертиза.

При цьому, на думку колегії суддів, висновок повторної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 322 від 15.04.2014 року є об`єктивним, детальним, переконливим, складеним комісією фахівців на більш високому професійному рівні, які узгоджено виключили стан афекту. Більш того, зазначена експертиза є комплексною і у її проведенні брало участь більше фахівців якими був досліджений як психічний стан обвинуваченого так і психологічний, дана експертиза проведена з більш поглибленим дослідженням стану обвинуваченого.

Натомість в КНДІ проведення експертизи було здійснено фахівцями виключно в галузі психології.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта з приводу протиріч у висновках комісійної судової психологічної експертизи та комплексної судової психолого-психіатричної експертизи. При цьому, автором апеляції звертається увага на низький професійний рівень фахівців Київського міського центру судово-психіатричної експертизи, а також на те, що в суді обвинувачений заявив, що під час експертного дослідження поряд з ним знаходились працівники міліції, які негативно впливали на нього, а тому з цих підстав висновок є недопустимим доказом.

Такі доводи захисника є безпідставними, оскільки в КНДІ проведення експертизи було здійснено фахівцями виключно в галузі психології, а в ході проведення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи № 322 від 15.04.2014 року брало участь більше фахівців якими був досліджений як психічний стан обвинуваченого так і психологічний, дана експертиза проведена з більш поглибленим дослідженням стану обвинуваченого. Крім того, в ході допиту експерта ОСОБА_33 , остання спростувала доводи апелянта щодо низького професійного рівня експертів, а щодо умов проведення експертизи пояснила, що обстеження ОСОБА_19 проводилось у відведеному, обладнаному та спеціально пристосованому коридорному приміщенні СІЗО. При цьому, дійсно під час обстеження були присутні працівники міліції, але згідно інструкції вони вели спостереження та виконували свої обов`язкі, однак працівники міліції знаходились на достатній відстані від експертів та підекспертного і жодного впливу на хід проведення обстеження не здійснювали.

Що ж до доводів захисника, про відсутність умислу у Кошелева на замах на вбивство потерпілого ОСОБА_34 , оскільки обвинувачений мав можливість довести злочин до кінця, але він цього не зробив, то, на думку колегії суддів, доводи апелянта в цій частині є також безпідставними. Як вбачається зі свідчень потерпілого ОСОБА_34 , ОСОБА_19 після розстрілу ОСОБА_20 направив зброю в його сторону, але завдяки власній реакції на загрозу він встиг забігти в квартиру і зачинити двері на замок після чого пролунав постріл. При цьому, як вбачається з протоколу огляду місця події, як перший так і другий постріли були здійснені в верхній та нижній дверні замки, один з яких встиг закрити потерпілий, однак від наслідків пострілу потерпілому ОСОБА_35 було завдане вогнепальне поранення долоні руки. Зазначені пошкодження в місці розташування дверних замків свідчать про те, що обвинувачений, намагаючись довести свій намір на вбивство ОСОБА_34 до кінця здійснив наступний постріл в другий замок зачинених дверей квартири, що свідчить про його обдуманість і направленість дій та розрахунок влучити в потерпілого, який закривав замок і ніяким чином не підтверджує доводи захисника про знаходження обвинуваченого в стані сильного душевного хвилювання.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності і те, що можливість здобуття нових доказів вичерпана, колегія суддів приходить до однозначного висновку, що у період вчинення правопорушення ОСОБА_7 не перебував у стані фізіологічного афекту, а також іншому вираженому афективному стані, який міг суттєво вплинути на його поведінку. Він перебував у стані емоційного напруження, який виник внаслідок попереднього накопичення негативних емоційних переживань, проявився в імпульсивному реагуванні, та не досягав афективної глибини.

Умисне убивство може бути скоєне як з прямим, так і з непрямим умислом, коли винна особа, не бажаючи смерті потерпілому, свідомо припускає її настання.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням всіх обставин справи, кількості виявлених у трупа ОСОБА_16 тілесних ушкоджень у виді вогнепальних сліпих поранень голови з ушкодженням кісток лицевого та мозкового черепу, синців обличчя, тулуба з ушкодженням внутрішніх органів, тобто комплексу тілесних ушкоджень, що утворився безпосередньо перед смертю та відносно живої людини, і відповідає тяжким тілесним ушкодженням, кількості здійснених пострілів, при цьому всі вони потрапили в ціль, що вказує на прицільність їх здійснення, а не ведення безконтрольного вогню, обвинувачений не міг не розуміти можливих наслідків своїх дій, які настали у виді смерті ОСОБА_7 на місці події.

Твердження в скарзі щодо залишення без задоволення клопотання щодо виклику свідків, та порушення тим самим права обвинуваченого на захист, а саме, свідка ОСОБА_15 , який міг би надати свідчення про спосіб життя, який вів потерпілий ОСОБА_16 , та працівників Новозаводського відділу міліції Чернігівського міського УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які протягом 2012 року проводили перевірки заяв ОСОБА_7 щодо вжиття заходів до своїх сусідів, також позбавлені підстав, адже судом здійснювались необхідні заходи щодо виклику вказаних свідків (т. 1 а.с.148; 173), і в матеріалах справи дійсно наявні пояснення свідка ОСОБА_15 та підтверджуючі дані щодо звернення із заявами ОСОБА_7 з цього приводу (т. 3 а.с. 119, 127-128). Крім того, жодним чином ні потерпілі ні обвинувачений цього факту не заперечують і більш того, факт звернення та реакція правоохоронних органів на заяву ОСОБА_19 підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд не врахував дані, що характеризують його особу, часткове відшкодування моральної шкоди потерпілим, відшкодування шкоди закладу охорони здоровя, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину позбавлені підстав, оскільки під час розгляду справи у повній мірі було враховано ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, обставини справи та дані про особу обвинуваченого.

Також, безпідставними, колегія суддів вважає і доводи захисника щодо стягнення з обвинуваченого вартості проведення експертизи в КНДІ, оскільки відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Доводи в апеляційній скарзі щодо повного визнання обвинуваченим вини за ст. 116 КК України та наявності законних підстав для застосування відносно нього ст. 75 КК України є безпідставними.

Покарання, яке призначено обвинуваченому ОСОБА_7 , відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, даним, що характеризують його особу та всім обставинам кримінального провадження, і є справедливим.

Аналізуючи вище викладені докази в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що пред`явлене обвинувачення ОСОБА_7 знайшло своє підтвердження у повному обсязі.

З огляду на це, підстав для пом`якшення покарання обвинуваченого, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

За таких обставин, порушень законодавства, які б потягли за собою скасування чи зміну вироку, по справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали суду.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4