Справа № 473/477/15-к
ВИРОК
іменем України
"10" лютого 2015 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

з участю обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши в відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська Миколаївської області кримінальне провадження №0000073 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенська Миколаївської області, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, раніше не судимого, проживаючого в АДРЕСА_1 ,

за ст. 263 ч.1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, 31.12.2014 р. приблизно о 22 год. 00 хв. на ділянці місцевості неподалік від автозаправної станції, що знаходиться по вул. Леніна №121 в с.Дорошівка Вознесенського району, поряд з дорогою знайшов ручну гранату РГД-5, яку поклав собі в кишеню куртки, таким чином незаконно придбав її, та надалі переніс за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав до 02 год. 00 хв. 01.01.2015 р., після чого, одягнувши куртку, в кишені якої була вищевказана граната, пішов в гості до свого діда ОСОБА_6 та дядька ОСОБА_7 на АДРЕСА_2 , тим самим незаконно переніс її. Прийшовши у вказаний час ОСОБА_4 передав вищевказану гранату своєму дідові ОСОБА_6 для огляду та ліг спати.

Дана граната відноситься до категорії бойових припасів типу РГД-5. Конструктивно передбачено спорядження корпусів даних гранат вибуховою речовиною групи бризантних, нормальної потужності тротилом, масою 100 115 г. На представлених на експертизу об`єктах (осколках), виявлено сліди вибухової речовини тротилу.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України як носіння, зберігання, придбання, передача бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.263 КК України, а також щодо міри покарання, яку повинен понести ОСОБА_4 , а саме у вигляді 5-ти років позбавлення, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки.

В угоді про визнання винуватості передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості згідно ст.473 КПК України, а також наслідки її невиконання.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду про визнання винуватості.

Відповідно п.1 ч.1 ст.468 КПК України між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачено ч.1 ст.263 КК України, і який згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана державним інтересам.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, те, що він в змозі виконати умови угоди в повному обсязі, а також розуміє інші заходи, які будуть застосовані відносно нього у разі затвердження угоди про визнання винуватості, щиро кається у скоєному, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, одна з яких тяжко хвора на ДЦП.

Допитавши обвинуваченого, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, відносно нього не застосовувалося будь-якого насильства, примусу, погроз, угода не є наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, угода укладена на добровільних засадах, обвинувачений ОСОБА_4 в змозі виконати взяті на себе зобов`язання та є винуватим в скоєнні злочину, відповідальність за який передбачена ч.1 ст.263 КК України.

Заслухавши думку учасників судового розгляду та враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості від 31 січня 2015 року, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 та призначити останньому міру покарання, узгоджену сторонами в угоді.

Керуючись ст.ст. 314, 371, 373-374, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 31 січня 2015 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 263 ч. 1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5-ти років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання звільнити, якщо він протягом 3-х (трьох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази по справі осколки ручної гранати типу РГД-5 в спецпакунку №2246115, що знаходяться в камері речових доказів на зберіганні у Вознесенському МВ УМВС у Миколаївській області передати дозвільній системі Вознесенського МВ УМВС України для знищення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави за проведення експертизи 1475 грн. 76 коп.

На вирок суду може бути подана апеляції з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно, після його оголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1