Красноокнянський районний суд Одеської області
Справа № 505/2312/15-к
Провадження № 1-кп/506/77/15
У Х В А Л А
про повернення обвинувального акту прокурору
23.06.2015смт.Красні Окни
Колегія суддів Красноокнянського районного суду Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
обвинувачення - прокурора ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 ,
захисту обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, до затримання працюючого монтером залізничних колій станції Котовськ Одеської залізниці, розлученого, раніше судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст.152, п.10 ч.2 ст.115 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
В підготовчому судовому засіданні прокурор висловив думку про можливість призначення кримінального провадження (кримінальної справи) до судового розгляду по суті, в закритому судовому засіданні, оскільки підстав для повернення обвинувального акту прокурору, із-за його невідповідності вимогам КПК України, на його думку, немає, із якою всі інші учасники судового провадження погодились.
Водночас, прокурор поінформував суд про те, що після повернення ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11.03.2015р. кримінальної справи на додаткове розслідування, відповідно до КПК України в редакції 1960 року, вказівки суду апеляційної інстанції органом досудового розслідування в повному обсязі не виконані.
Обвинувачений ОСОБА_7 в підготовчому судовому засіданні заявив, що при проведенні додаткового розслідування слідчих дій з ним практично не проводилось, хоча він декілька разів єтапувався із слідчого ізолятора саме для їх проведення, а його декілька клопотань, про проведення певних слідчих дій, залишились поза увагою.
Заслухавши думки учасників судового провадження та ретельно вивчивши обвинувальний акт і додані до нього документи, колегія суддів приходить до висновку про повернення обвинувального акту прокурору, виходячи із наступного.
Обвинувальний акт є завершальним процесуальним документом за результатами досудового розслідування кримінального провадження і має відповідати вимогам ст.291 КПК України.
Імперативним приписом підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року, зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п.34).
Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також«Даллос проти Угорщини», п. 47).
Згідно п.5 ч.2 ст.291 та п.2 ч.3 ст.374 КПК України, обвинувальний акт, серед іншого, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а мотивувальна частина вироку у разі визнання особи винуватою - формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
При цьому, відповідно до вимог ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, крім іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Частиною першою ст.337 КПК України визначено, що судовий розгляд справи проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, який є важливим процесуальним документом і основою для захисту обвинуваченого в суді. Висунуте обвинувачення має бути конкретним, що є прямим обов`язком органу досудового слідства та невід`ємною частиною права обвинуваченого на захист.
Проте, всупереч вказаним нормам закону, в обвинувальному акті за ч.4 ст.152 КК України взагалі не визначена форма вини обвинуваченого, щодо настання особливо тяжких наслідків, а саме: чи бажав або передбачав ОСОБА_7 їх настання, коли схопив потерпілу за шию, або міг і повинен був їх передбачити. Навпаки, в обвинувальному акті зазначено лише те, що ОСОБА_7 , з метою остаточного подолання опору потерпілої ОСОБА_9 та пригнічення її волі, під час статевого акту став здушувати обома руками шию потерпілої, чим завдав їй тілесні ушкодження, від яких остання померла на місці. Встановлення даних обставин є обов`язковими, оскільки відповідальність за особливо тяжкі наслідки настає тоді коли винний передбачав їх можливість або міг і повинен був їх передбачати.
Крім того, у формулюванні обвинувачення за ч.4 ст.152 КК України та за п.10 ч.2 ст.115 КК України взагалі не зазначений мотив вчинення ОСОБА_7 даних злочинів, а також яка форма умислу була у діях обвинуваченого.
Також слід врахувати, що для застосування п.10 ч.2 ст.115 КК України (вбивство, поєднане із зґвалтуванням), необхідно встановити, що вбивство було умисним. Необережне спричинення смерті при зґвалтуванні повинне кваліфікуватись за ч.4 ст.152 КК України.
Викладене, на думку колегії суддів, вказує на неконкретне викладення фактичних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , та відповідно до вимог п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 24.10.2003р. «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» свідчить про порушення права обвинуваченого на захист.
Також, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_7 , вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.152 КК України та вчинив злочин, передбачений п.10 ч.2 ст.115 КК України, хоча, відповідно до ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Дана кримінальна справа, як з`ясувалось в підготовчому судовому засіданні, розглядалась по суті судами першої та другої інстанції, у відповідності до вимог КПК України в редакції 1960 року, якими виносились обвинувальні вироки, однак вони були скасовані. З урахуванням цього, вказівки Апеляційного суду Одеської області зазначені в ухвалі від 11.03.2015р., відповідно до ч.7 ст.374 КПК України (в ред.1960р.), та в сенсі вимог ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо права на ефективний засіб юридичного захисту, є обов`язковими для виконання органами досудового розслідування, а виявлені порушення процесуальних норм підлягають безумовному усуненню та виправленню при додатковому розслідуванні.
Реєстр матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню повинен відповідати вимогам ст.109 КПК України.
До обвинувального акту не додана розписка обвинуваченого про отримання ним копії цивільного позову, хоча обвинувачений в судовому засіданні не заперечував, що він отримав позовну заяву, однак саме розписку про отримання не підписував. Так як КПК України не передбачено іншої процедури вручення цивільного позову, ніж вручення під розписку, то суд вбачає порушення вимог п.3 ч.4 ст.291 КПК України.
Крім того, ні слідчим, ні процесуальним керівником, в порушення ч.4 ст.128 КПК України, зазначений цивільний позов не перевірений на дотримання вимог щодо суб`єктного складу позивачів у кримінальному провадженні. Так, позов подали ОСОБА_15 (батько) та ОСОБА_11 (мати), однак при цьому ОСОБА_11 визнана потерпілою, а процесуальне становище ОСОБА_15 у зазначеному кримінальному провадженню не визначене. До того ж, цивільний позов підписаний представником потерпілої, хоча адвокату ОСОБА_6 повноваження щодо підпису позовної заяви потерпілою ОСОБА_11 та ОСОБА_15 не надавались.
Статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних чи інших помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту чи реєстру після їх надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні. Процесуальним законом також не передбачено поділу недоліків обвинувального акту чи реєстру на суттєві та не суттєві чи такі, що перешкоджають розгляду або не перешкоджають розгляду справи по суті.
Колегія суддів звертає увагу, що зазначені висновки суду є результатом розгляду обвинувального акту та доданих до нього документів, а не результатом дослідження доказів.
З огляду на викладене, зазначені порушення вимог КПК України позбавляють колегію суддів можливості призначити судовий розгляд кримінального провадження та прийняти за його результатами судове рішення по суті обвинувачення.
А отже, єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування, передбаченим КПК України, є повернення обвинувального акту прокурору для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку, оскільки, відповідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення.
Таким чином, наведені вище істотні порушення вимог КПК України позбавляють суд можливості призначити судовий розгляд кримінального провадження на підставі обвинувального акту, в зв`язку з чим він, разом з додатками, підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених недоліків.
Під час підготовчого судового засідання, ухвалою колегії суддів від 12.06.2015р., строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 продовжений на 60 днів, тобто до 11.08.2015р., оскільки підстав для зміни запобіжного заходу, про що заявлялось відповідне клопотання стороною захисту, не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.109, 291, 314, 372 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , у виді тримання під вартою, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області, через суд першої інстанції, протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали учасники судового провадження мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2
Суддя ОСОБА_3