У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого

Кармазіна Ю.М.,

суддів

Глоса Л.Ф. і Паневіна В.О.

за участю прокурора Кравченко Є.С.

розглянула
в судовому засіданні в м. Києві 13 березня 2007 року кримінальну справу за
касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_2 і її представника ОСОБА_3 на вирок
Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 квітня 2005
року і ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного
суду Одеської області від 29 листопада 2005 року щодо ОСОБА_1 Цим вироком

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянин України,
раніше не судимий,

засуджений
за ч.1 ст. 286 КК України на два роки позбавлення волі без позбавлення права
керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1
звільнено від відбування покарання з випробуванням з однорічним іспитовим
строком і покладенням на нього обов'язків, передбачених п.п. 2, 3 і 4 ч. 1 ст.
76 цього ж Кодексу.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на
користь держави 1672 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_2 і
1180 грн. 40 коп. судових витрат.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_2 і
ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Ухвалою колегії суддів судові палати у
кримінальних справах Апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2005
року вирок щодо ОСОБА_1 у частині залишення без розгляду цивільних позовів
потерпілих ОСОБА_2 і ОСОБА_4 скасовано, а справу в цій частині направлено на
новий судовий розгляд. У решті вирок залишено без зміни.

Згідно з вироком ОСОБА_1 визнано винним
і засуджено за те, що він 15 січня 2004 року приблизно о 8-ій год. 10 хв. на 86
км автодороги Одеса-Білгород-Дністровський-Монаши, біля будинку АДРЕСА_1,
керуючи за довіреністю мікроавтобусом "Мерседес-Бенц" д/н НОМЕР_1, що
належав ОСОБА_5, порушив п.п.1.3, 12.1, 12.3, 14.2 п "в" Правил
дорожнього руху України і, не впевнившись у тому, що смуга зустрічного руху
вільна, вчинив маневр обгону транспорту з виїздом на смугу зустрічного руху,
внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем
"Мазда - Капелла" д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 У результаті зіткнення пасажири
автомобіля "Мазда-Капелла" - ОСОБА_2 і ОСОБА_4 отримали середньої
тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалого розладу здоров'я.

У касаційній скарзі та доповненні до
неї потерпіла ОСОБА_2 і її представник ОСОБА_3 порушують питання про скасування
судових рішень щодо ОСОБА_1 і направлення справи на новий судовий розгляд.
Стверджують, що ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_2
внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлена неправильно. Посилаються
на порушення вимог кримінально-процесуального закону при проведенні досудового
слідства та судового розгляду справи, зокрема, необгрунтованого відхилення їх
клопотання про фіксування судового процесу технічними засобами.

Заслухавши доповідача, думку прокурора
про те, що судові рішення є законними і обгрунтованими, а касаційна скарга -
такою, що не підлягає задоволенню,
перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що в її задоволенні необхідно відмовити.

За змістом касаційної скарги потерпіла ОСОБА_2 і її представник ОСОБА_3
посилаються на однобічність і неповноту досудового та судового слідства.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК України фактичні обставини справи, які
були предметом перевірки та оцінки судів першої та апеляційної інстанцій,
перегляду в касаційному порядку не підлягають. Тому колегія суддів при розгляді
справи за касаційною скаргою на вирок місцевого суду і ухвалу апеляційного
суду, постановлену щодо цього вироку, виходить із фактичних обставин,
установлених рішеннями цих судів.

Висновок про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому злочину
підтверджується показаннями ОСОБА_1, який визнавав себе винним і давав докладні
показання про обставини порушення ним правил дорожнього руху, внаслідок чого
допустив зіткнення мікроавтобуса, яким керував, з автомобілем ”Мазда-Капелла”,
показаннями потерпілих ОСОБА_2 і
ОСОБА_4, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8; узгоджується з даними висновків
судово-медичних, автотехнічних, судової транспортно-трасологічної експертиз,
протоколу огляду місця події, іншими доказами, які є в матеріалах справи.

Доводи касаційних скарг про те, що ступінь тяжкості тілесних ушкоджень,
спричинених ОСОБА_2, встановлена невірно, а тому дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 286 КК України
кваліфіковані неправильно, є безпідставними.

За даними висновку судово-медичної експертизи № 0148 від 06.03.2004 року
виявлені в ОСОБА_2 ушкодження не мають ознак тяжкого тілесного ушкодження через
відсутність небезпеки для життя, спричинили тривалий розлад здоров”я, а тому за
критерієм відносяться до категорії середньої тяжкості (а.с. 83).

З висновку додаткової судово-медичної експертизи № 59/153 від 14.07.2004
року вбачається, що її дані були отримані експертом за результатами освідування
потерпілої, дослідження медичної документації, в яких містились відомості про
встановлення ОСОБА_2 першої групи інвалідності безстроково. Як встановив
експерт, у ОСОБА_2 виявлено наслідки
закритого перелому верхнього краю лівої вертлюжної западини, непоправного
вивиху головки лівої стегенної кістки, контрактури та порушення функції
пересування, що спричинило стійку втрату загальної працездатності в розмірі 30
% і ці ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості
(а.с. 134-136).

Враховуючи те, що судово-медичні експертизи проводились кваліфікованими
спеціалістами з достатнім стажем експертної роботи, колегія суддів вважає, що
підстав для сумніву в об”єктивності даних цих експертиз немає.

Як видно з матеріалів справи, такі ж доводи, як і в касаційній скарзі,
містились у апеляціях потерпілих ОСОБА_2 і ОСОБА_4, представника ОСОБА_9 Розглядаючи справу за їх апеляціями,
апеляційний суд перевірив всі викладені в них доводи та з наведенням
відповідних мотивів визнав їх безпідставними, а вирок щодо ОСОБА_1 - законним і обгрунтованим.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 377 КПК України.

Таким чином, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні
злочину, за який його засуджено, підтверджується наведеними у вироку доказами,
яким дано належну оцінку.

Дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно, покарання
призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, в тому числі й
тих, на які посилаються в касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_2 і її представник
ОСОБА_3, які були б безумовною підставою для скасування судових рішень, у
справі не виявлено.

Перевіркою матеріалів справи не виявлено також даних про те, що учасниками судового розгляду заявлялось
клопотання про фіксування судового процесу технічними засобами, а тому
твердження в касаційній скарзі потерпілої ОСОБА_2 та її представника про
порушення судом вимог ст. 87-1 КПК України не можна визнати обгрунтованими.

З даних протоколу судового засідання вбачається, що прокурор брав участь в
судових засіданнях, в тому числі й 14 квітня 2005 року, підтримував перед судом
державне обвинувачення, брав участь у дослідженні доказів, виступав з промовою
в судових дебатах, тощо. Тому доводи касаторів про те, що судовий розгляд
проводився 14 квітня 2005 року без участі прокурора, не підтверджується
матеріалами справи. Та обставина, що судове засідання 14 квітня 2005 року
відбулось за відсутності потерпілих і їх представника, не можна вважати
порушенням їх процесуальних прав, оскільки про дату судового розгляду вони були
сповіщені.

Отже, судові рішення щодо ОСОБА_1 є
законними та обгрунтованими.

Керуючись ст. ст. 394, 396 КПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14
квітня 2005 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2005 року щодо ОСОБА_1
залишити без зміни, а касаційну скаргу
потерпілої ОСОБА_2 і її представника ОСОБА_3 - без задоволення.

С
у д д і:

Ю.М. Кармазін Л.Ф.
Глос В.О. Паневін