Справа № 465/4997/13-к Головуючий у 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2014 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальну справу № 465/4997/13-к про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.1 ст. 296 КК України,

з участю обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

прокурора ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Франківського районного суду м. Львова від 04 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 04 червня 2014 року ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст. 296 КК України на 5 (п`ять) місяців арешту.

ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 03 травня 2013 року близько 05.00 год., в кафе - барі "Фабрика їжі", що належить ТзОВ "Тет-а-Тет-3", на вул. С. Бандери, 67 у м. Львові, він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел спрямований на вчинення хуліганських дій, грубо порушуючи громадський порядок, ігноруючи прийняті у суспільстві правила моральності та доброзичливості, з мотивів явної неповаги до суспільства почав безпричинно виражаючись грубою нецензурною лайкою, не звертаючи уваги на зауваження з боку персоналу. Далі продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення хуліганства, ОСОБА_7 перекинув стіл, за яким сидів, в результаті чого пошкодив майно закладу (посуд) на суму 140 грн., а коли офіціант ОСОБА_10 та оператор касир ОСОБА_11 намагалися припинити протиправні дії, ОСОБА_7 став ображати їх нецензурною лайкою, відмовляючись компенсувати завдані збитки.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду від 21 жовтня 2013 року про відмову в затвердженні угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, змінити вирок і закрити кримінальне провадження в порядку п.1 ч.2 ст. 284, 285, 417 КПК України на підставі ст.48 КК України у зв`язку зі зміною обстановки. В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що захистом не ставиться під сумнів правова кваліфікація дій підсудного, доведеність його вини; разом з тим ОСОБА_12 визнав свою вину повністю, висловлював вибачення та каяття, активно сприяв розкриттю вчиненого злочину, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, добровільно відшкодував шкоду ще на стадії досудового слідства. В ухвалі суду про відмову в затвердженні мирової угоди відсутні посилання на конкретну норму закону, яка б не дозволяла здійснювати таке затвердження, безпідставно зазначається, що не дотримані вказані вимоги процесуального закону в угоді про примирення, оскільки в ній не вказаний строк сплати ОСОБА_7 штрафу. Сама ж угода про примирення від 17 травня 2013 року між сторонами провадження цілком відповідала вимогам закону, її умови не суперечили ч.7 ст. 474 КПК України. Судом не було дотримано вимог ч.2 ст. 474 КПК України щодо розгляду угоди під час підготовчого судового засідання.

Захист вважає обрану судом обвинуваченому міру покарання явно несправедливою, такою, яка не відповідає вчиненому ним правопорушенню. Суд в порушення вимог ст. 65 КК України не повною мірою врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 правопорушення, дані, що характеризують винну особу та інші суттєві обставини кримінального провадження. Щодо аргументації суду про обрання покарання ОСОБА_7 саме у виді арешту з мотивів того, що останній з`являвся в судові засідання в нетверезому стані, в судовому засіданні вів себе зухвало, а після виступу прокурора почав з ним словесну перепалку, то такі правові підстави для призначення покарання законом не передбачені, носять суб`єктивний й оціночний характер, не мають безпосереднього відношення до вчиненого кримінального правопорушення. Суд мав законні процесуальні заходи реагування на нібито неналежну поведінку обвинуваченого в судовому засіданні, передбачені ст. 330 КПК України, проте ними не скористався, такі порушення належним чином судом не фіксувалися. Вважає даний злочин, внаслідок якого юридична особа зазнала шкоди на суму лише 140 грн., малозначним, при цьому хуліганські дії ОСОБА_7 вчинив о 05 год. ранку, коли в закладі громадського харчування на цей час взагалі були відсутні відвідувачі, а лише двоє штатних працівники кафе потерпілими себе не вважають, оскільки збитки були причинені виключно закладу.

В ході апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримав, просить вирок скасувати, кримінальну справу закрити й звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України або на підставі ст. 45 КК України як такого, що вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину й повністю відшкодував завдану шкоду.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційному суді заявив клопотання про закриття кримінальної справи й звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України, оскільки він повністю визнає вину у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 296 КК України, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину й добровільно відшкодував завдану потерпілому шкоду в розмірі 140 грн.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого, думку прокурора про скасування вироку, звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України та закриття кримінальної справи, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково.

При розгляді справи суд першої інстанції допустив неправильне застосування кримінального закону та істотне порушення кримінального процесуального закону, що відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст. 409 КПК України тягне за собою скасування вироку.

За змістом п.1 ч.2 ст. 284, ст.ст. 285, 286, 417 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності. Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до ст. 45 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки.

Виходячи із встановленої ст. 12 КК України класифікації, злочин, передбачений ч.1 ст. 296 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

ОСОБА_7 визнав факт вчинення ним злочину, висловив щирий жаль з приводу цього, осуд своєї поведінки, а також готовність в подальшому не вчиняти протиправних діянь; сприяв органам досудового розслідування у встановленні обставин справи; відшкодував потерпілому - ТзОВ "Тет-а-Тет-3" завдану злочином майнову шкоду в розмірі 140 грн.

Таким чином ОСОБА_7 , будучи особою, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину і повністю відшкодував завдані збитки.

Отже в даному випадку наявні усі передбачені ст. 45 КК України умови звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Оскільки дана норма носить імперативний характер і встановлює обов`язок суду за наявності таких умов звільнити особу від відповідальності, ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 296 КК України, обвинувальний вирок скасуванню, а справа закриттю відповідно до п.1 ч.2 ст. 284, ст.ст. 285, 417 КПК України.

Таким чином суд першої інстанції допустив неправильне застосування кримінального закону не застосував кримінальний закон, який підлягав застосуванню, а також істотне порушення кримінально-процесуального закону - за наявності підстав для закриття справи не закрив її, що відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст. 409, ч.1 ст. 412, п.1 ч.1 ст. 413 КПК України є підставами для скасування обвинувального вироку.

З огляду на викладене вирок слід скасувати, а справу закрити із звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 КК України.

Апеляційні вимоги про скасування ухвали Франківського районного суду м. Львова від 21 жовтня 2014 року, якою відмовлено в затвердженні угоди про примирення між представником потерпілого ОСОБА_13 та обвинуваченим ОСОБА_7 , задоволенню не підлягають, оскільки оскарження в апеляційному порядку судового рішення про відмову в затвердженні угоди кримінальним процесуальним законом не передбачене.

Керуючись ст. 45 КК України, ст.ст. 404, 407, 409, 417, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 04 червня 2014 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 296 КК України на підставі ст. 45 КК України в зв`язку з дійовим каяттям.

Кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.1 ст. 296 КК України закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_14 ОСОБА_4