АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/964/15 Справа № 183/6228/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2 ,
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровськ кримінальне провадження №0002568 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Павлоград, Дніпропетровської області, маючого на утриманні малолітню дитину 2013 р.н., працюючого за наймом, з середньою освітою, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,не маючого судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України
За участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
представника потерпілої ОСОБА_11 ,
ВСТАНОВИЛА:
Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого за ч.3 ст.186 КК України та призначено покарання останньому у виді позбавлення волі строком на п`ять років, звільнено його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, з випробувальний строком на три роки. На підставі п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. Позовні вимоги ОСОБА_10 - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 12750 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 грн., а всього 27750 грн. Вирішено питання щодо витрат по проведенню судової експертизи.
В апеляційній скарзі:
-прокурор, вважає, що зазначений вирок підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Судом, на його думку, не мотивовано рішення про призначення покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі з випробуванням, яке є необґрунтованим внаслідок м`якості. Суд необґрунтовано визнав наявність у засудженого такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 не виявив бажання виправити ситуацію та не відшкодував у повному обсязі заподіяну шкоду. Також посилається, що не враховано, що у ході досудового розслідування та під час судового розгляду вину у скоєнні інкримінованого йому злочину ОСОБА_7 не визнавав, визнав себе винним лише наприкінці судового розгляду з метою уникнути справедливого покарання за скоєний ним тяжкий злочин.

Просить вказаний вирок в частині призначеного покаранняскасувати, ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.186 КК України у виді 5 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.
Як вбачається з вироку суду, ОСОБА_7 визнано винним за скоєння кримінального правопорушення при наступних обставинах.
12.07.2014 року обвинувачений приблизно о 21.00 годині через хвіртку зайшов у двір домоволодіння громадянки ОСОБА_10 , розташованого по АДРЕСА_1 , де підійшовши до будинку, за допомогою невстановленого в ході досудового слідства предмета, вибив скло у дерев`яній віконній рамі та через вільний отвір у рамі, проник до приміщення кухні у вказаному будинку. Знаходячись у кухонній кімнаті, ОСОБА_7 з метою подальшої реалізації свого злочинного наміру направленого на скоєння відкритого викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, пройшов з кухні до зали, де в цей час знаходилася власниця будинку ОСОБА_10 , де підійшовши до останньої став вимагати передати йому гроші. ОСОБА_10 попрохала ОСОБА_7 залишити її будинок, але ОСОБА_7 не відреагував на прохання останньої та став наносити ОСОБА_12 удари кулаками рук по різним частинам тіла, злякавшись за своє життя та здоров`я, ОСОБА_10 передала в руки ОСОБА_7 гроші в сумі 250 грн. Отримавши вказану суму ОСОБА_7 , продовжив свої злочинні дії, наніс потерпілій держаком від лопати декілька ударів в різні частини тіла, спричинивши останній легкі тілесні ушкодження, які не є небезпечним для життя та здоров`я, внаслідок чого потерпіла змушена була передати йому 13000 грн. Після цього, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину втік та розпорядився викраденими грошима на свій розсуд.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу у повному обсязі та просила її задовольнити, потерпілу та її представника, які виказали аналогічну думку, думку обвинуваченого та його адвоката, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, проаналізувавши доводи, викладені в апеляції та в судовому засіданні, дослідивши окремі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, а вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, з наступних підстав.

Висновки суду щодо винності ОСОБА_7 у вчиненні грабежу, який поєднаний з проникненням у житло, що завдало значної шкоди потерпілій, за скоєння якого його засуджено, обґрунтовано зібраними судом доказами, які ретельно проаналізовані та правильно викладені у вироку. Висновки суду щодо винності ОСОБА_7 у скоєнні вказаного вище злочину, фактичні обставини справи, правильність юридичної кваліфікації, ніким не оскаржуються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Разом з тим, колегією суддів перевірено обґрунтованість призначеного обвинуваченому покарання. Перевірено відповідність призначеного покарання вимогам ст.50 КК України, яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Відповідно до ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Згідно з п.п.1,2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Згідно зі ст.75 КК України, при призначенні покарання з іспитовим строком необхідно враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Але вказані вимоги Закону, суд належним чином не врахував.

Мотивуючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст.ст. 75,76 КК України, суд визнав пом`якшувальними покарання обставинами: щире каяття, часткове відшкодування шкоди потерпілій, наявність на утриманні малолітньої дитини. Обставинами, що обтяжують його покарання суд врахував скоєння злочину стосовно особи похилого віку, та скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння. Також у вироку суд вказав, що ОСОБА_7 є особою раніше не судимою в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, опосередковано характеризується, працює за наймом, а також ставлення обвинуваченого до скоєного злочину.

Проте місцевий суд, мотивуючи рішення щодо призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, не надав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких, обставини та характер скоєного ним злочину, негативну характеристику, а також наявність в його діях таких обтяжуючих покарання обставин, як вчинення злочину відносно особи похилого віку та ще і в стані алкогольного сп`яніння.

Також, колегія суддів вважає, що в порушення вимог ст.374 КПК України 50, 65, 66, 75 КК України районнимсудом необґрунтовано визнано наявність у засудженого такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, остільки це не відповідає фактичним обставинам справи, бо, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 не виявляв бажання виправити ситуацію, сплатив потерпілій лише 1000 грн., а в ході досудового розслідування та під час судового розгляду вину у скоєнні інкримінованого йому злочину ОСОБА_7 не визнавав, та вимушено визнав себе винним лише наприкінці судового розгляду. Крім цього, потерпіла наполягала та наполягає на те, що обвинуваченому необхідно призначити покарання реально.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи прокурора необхідно задовольнити, на підставі ст.414 КПК України призначене ОСОБА_7 покарання, не можна визнати законним внаслідок м`якості і тому вирок в частині призначеного покарання необхідно скасувати. Оскільки скоєний обвинуваченим злочин відноситься до категорії тяжких, враховуючи обставини та характер скоєного злочину та те, що ОСОБА_7 скоїв злочин у стані алкогольного сп`яніння та відносно особи похилого віку, що є обтяжуючими обставинами, незважаючи на наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, та часткового відшкодування збитків, колегія суддів вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_7 у вигляді реального позбавлення волі. Вважає, що саме таке покарання буде справедливим, достатнім для його виправлення, вплине на попередження скоєння ним нових злочинів.
Керуючись ст.ст.404, 407, 414, 420 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляцію першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 - задовольнити.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2015 рокущодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, в частині призначеного йому покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.
Обрати стосовно ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Строк відбутя покарання ОСОБА_7 обчислювати з 10 травня 2015 року, з врахуванням строку знаходження його під вартою у зв`язку з даною справою в період з 15 по 25 липня 2014 року.

В решті вирок суду щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим які утримуються під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії рішення суду апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4