Придніпровський районний суд м.Черкас
Справа № 711/4592/14-к

У Х В А Л А

5 червня 2014 року слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення,-

встановив:

ОСОБА_6 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність прокурора щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення.

Скаргу обґрунтовує тим, що 7 квітня 2014 року вона направила до Генерального прокурора України заяву про вчинення співробітниками Черкаського РВ УМВС України в Черкаській області кримінальних правопорушень в ході досудового слідства.

Заяву про вчинення кримінального правопорушення вона направила як громадський захисник засудженої гр. ОСОБА_7 , яка обвинувачується у вчиненні злочинів, що передбачені ч.2 ст. 15, ч.2 ст.115 КК України та ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України.

В заяві вказувала про те, що вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 6 березня 2013 року (головуючий суддя ОСОБА_8 ) ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, п.6, 11, 12 ч. 2 ст.115, ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.190 КК України, та призначено їй покарання у вигляді позбавлення волі строком 12 років з конфіскацією всього майна, яке є її особистою власністю.

На її думку обвинувачення ОСОБА_7 грунтується переважно на доказах, одержаних незаконним шляхом під час досудового слідства, а також на припущеннях співробітників міліції про причетність засудженої ОСОБА_7 до організації замовного вбивства ОСОБА_9 , а також припущеннях щодо участі ОСОБА_10 як посередника замовного вбивства.

Саме після звільнення з-під варти та набуття статусу свідка ОСОБА_10 кардинально змінив покази вже на користь гр. ОСОБА_7 , категорично відмовився від причетності до посередництва у вбивстві, а також вказав на фізичне насилля й тортури, які застосовувалися до нього співробітниками Черкаського райвідділу міліції, наводив опис співробітників міліції, які наносили йому побої, знущалися над хронічно хворим чоловіком.

Свідок ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції повідомив, що після чергового «спілкування» з міліціонерами, які йому розламали зубний протез, він змушений був підписувати будь-які письмові покази, які готувалися слідчим, аби тільки не повторилися подібні «бесіди» та фізичне знущання над хворою людиною.

Окрім того, підозрюваний ОСОБА_10 перебував у місцях попереднього ув`язнення в досить важкому фізичному стані, у нього загостилася хронічна хвороба, його навіть доставляли в наручниках до лікарні для медичної допомоги, що вкрай негативно позначалося на психіці затриманого та бажаннях останнього якомога скоріше звільнитися з-під варти. До цього його просто викрали посеред білого дня та відвезли в підвальне приміщення Черкаського РВ УМВС.

В ході розгляду кримінальної справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_10 повідомив, що співробітники міліції навіть погрожували йому сексуальним насильством та постійно ображали його особу, вказували неправдиві відомості про його статеву орієнтацію тощо.
На етапі завершення досудового слідства в приміщенні Черкаського УБОЗ у ОСОБА_10 відібрали під тиском чистий листок аркушу із його підписом, який згодом був підписаний «заднім числом» адвокатом свідка (нав`язаний міліцією) та слідчим, який проводив слідство у даній кримінальній справі.

За результатами судового слідства та виявлення розбіжності в показах свідка ОСОБА_10 судом першої інстанції знову ж таки не було направлено до правоохоронних органів з окремої постанови щодо вирішення питання про порушення кримінальної справи за ст. 384 КК України за фактом неправдивих показів свідка, а також до ст. 396 КК України за приховування факту вчинення особливо тяжкого злочину.
Окрім письмових пояснень підозрюваної (ас. 87-91 т.1), які були надані ОСОБА_7 під морально-психологічним тиском співробітників міліції та в результаті жорстоких катувань, ніяких інших доказів замовного характеру вбивства у правоохоронних органів по суті не було.

Як виявилося, з матеріалів кримінальної справи взагалі пропали матеріали відтворення обстановки та обставин вчинення злочину, в яких засуджена ОСОБА_7 стверджувала, що потерпілий ОСОБА_9 під час побутової сварки в алкогольному угарі спочатку душив їїза горло, і лише згодом засуджений ОСОБА_11 наніс його декілька ударів та смертельних ран, від яких потерпілий помер на місці вчинення злочину; при цьому нанесення ОСОБА_11 ножових ударів відбувалися без участі засудженої, яка відразу ж після початку бійки вибігла надвір та не бачила деталей трагічної смерті свого чоловіка.

З матеріалів поданою нею заяви в діях співробітників міліції явно вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, які, зокрема, передбачені ст. 365 КК України (перевищення влади та службових повноважень).

Листом старшого прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_12 від 15 квітня 2014 року її було повідомлено про те, що її скарга направлена за належністю до прокуратури Черкаської області .

6 травня 2014 року засобами поштового зв`язку вона отримала від прокурора відділу прокуратури Черкаської області лист №17/1-1582 вих.14 про відмову у внесенні до ЄРДР відомостей про вчинення співробітниками міліції кримінальних правопорушень.

Просить суд визнати неправомірною бездіяльність прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_13 щодо невнесення до ЄРДР відомостей, викладених у заяві ОСОБА_6 від 7 квітня 2014 року про вчинення співробітниками Черкаського РВ УМВС України в Черкаській області кримінального правопорушення за ст. 365 КК України; зобов`язати прокурора відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_13 та прокурора Черкаської області ОСОБА_14 внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, що викладене в її письмовій заяві від 7 квітня 2014 року про вчинення злочинних дій співробітниками Черкаського РВ УМВС.

ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні скаргу підтримали.

Прокурор проти задоволення скарги заперечувала, посилаючись на те, що вказані обставини були предметом перевірки прокуратури Черкаського району, за наслідками якої 8 листопада 2012 року було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи щодо службових осіб Черкаського РВ УМВС України в Черкаській області. Крім того вважає, що скаржник в своїй скарзі оцінює докази, що повинно бути зроблено судом під час розгляду кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, п.6, 11, 12 ч. 2 ст.115, ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.190 КК України.

Дослідивши матеріали скарги слідчий суддя вважає, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

ОСОБА_6 7 квітня 2014 року звернувся до Генеральної прокуратури України з заявою про вчинення співробітниками Черкаського РВ УМВС України в Черкаській області кримінальних правопорушень в ході досудового слідства.

Листом Генеральної прокуратури від 15 квітня 2014 року заява ОСОБА_6 направлена до прокуратури Черкаської області для розгляду згідно з вимогам чинного законодавства та повідомлення заявника в установленому законом порядку.

30 квітня 2014 року ОСОБА_6 прокурором відділу прокуратури Черкаської області ОСОБА_15 направлено листа, з якого вбачається що її не містить даних, якіб свідчили про вчиненекримінальне правопорушення та які можна було б відобразити в ЄРДР.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

До ЄРДР, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомленні, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Так, відповідно до п.1.1. Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17 серпня 2012 року, реєстр - це створена за допомогою автоматизованої системи електронна база даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 2.1 цього положення, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру.

Відповідно п. 2.1. Положення, до реєстру вносяться відомості про час та дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Відповідно до п.3.1. Положення, унесення відомостей до Реєстру здійснюється з дотриманням таких строків (про): заяву, повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення у термін, визначений ч. 1 ст. 214 КПК України.

Відповідно до п.1 розділу ІІ Положення, фомування Реєстру розпочинається із внесення до нього слідчим, прокурором відповідних відомостей про кримінальне правопорушення, зазначених в заяві чи повідомленні про його вчинення або виявлених ними самостійно з будь-якого джерела. Усні заяви заносяться слідчим або прокурором до протоколу, який підписується заявником.

Відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.

Заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення вважаються поданими з моменту попередження особи про кримінальну відповідальність (за виключенням випадків, коли таке попередження не можливо зробити з об`єктивних причин: надходження заяви, повідомлення поштою, іншим засобом зв`язку, непритомний стан заявника, відрядження тощо).

Як вбачається з заяви ОСОБА_6 від 7 квітня 2014 року вона звернулася до Генеральної прокуратури України про вчинення кримінальних правопорушень співробітниками Черкаського РВ УМВС України в Черкаській області в ході досудового слідства.

Про вказані обставини її стало відомо під час судового розгляду кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, п.6, 11, 12 ч. 2 ст.115, ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.190 КК України.

Разом з тим, в своїй заяві вона на власний розсуд аналізує зібрані по кримінальній справі докази та вказує на порушення прав свідка ОСОБА_10 , начеб то допущених на її думку працівниками Черкаського МВ УМВС України в Черкаській області під час розслідування кримінальної справипо ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, п.6, 11, 12 ч. 2 ст.115, ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.190 КК України.

Вказані обставини повинні бути перевірені під час судового розгляду кримінальної справи по ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, п.6, 11, 12 ч. 2 ст.115, ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.190 КК України.

Незважаючи на те, що подана до Генеральної прокуратури України заява ОСОБА_6 від 7 квітня 2014 року названа нею як "заява про вчинення кримінальних правопорушень», остання за своїм змістом та суттю не є повідомленням про кримінальне правопорушення, оскільки не містить жодних даних про його вчинення, за викладених заявником обставин.

Заявником у скарзі наводяться власні міркування та припущення щодо вчинення, на її думку, кримінального правопорушення, які не є підставою для реєстрації заяви в ЄРДР.

При цьому ОСОБА_10 не надавав ОСОБА_6 будь-яких повноважень щодо звернення до правоохоронного органу за захистом його прав.

Крім того, постановою прокурора прокуратури Черкаського району ОСОБА_17 від 8 листопада 2012 року відмовлено в порушені кримінальної справи щодо службових осіб Черкаського РВ УМВС України в Черкаській області.

З огляду на вищевикладене слідчий суддя вважає, що уповноважені особи прокуратури Черкаської області при розгляді звернень скаржника діяли у межах повноважень, встановлених Кримінально-процесуальним кодексом України та положенням про порядок ведення ЄРДР при внесенні до Реєстру.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення скарги ОСОБА_6 на бездіяльність прокуратури Черкаської області щодо розгляду її заяви від 7 квітня 2014 року .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 309 КПК України,-

ухвалив :

В задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1