Справа №587/2031/14-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/294/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" травня 2015 р. колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, кримінальне провадження за № 0000635, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 5 липня 2014 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 26 березня 2015 року, яким

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженку та мешканку

АДРЕСА_1 , раніше судиму:

15 вересня 2014 року вироком Сумського районного суду Сумської

області за ст.ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2, 70, 75 КК України до 1 року

позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік,

визнано винуватою за частиною 3 ст. 185 КК України і призначено покарання у вигляді 3-х років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, що призначене вироком Сумського районного суду Сумської області від 15.09.2014 року у вигляді 1 року позбавлення волі, більш суворим, що призначене за даним вироком, визначено ОСОБА_9 , остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Звільнення від відбування покарання, з іспитовим строком на 1 рік на підставі ст. 75 КК України, призначене вироком Сумського районного суду Сумської області від 15.09.2014 року призначено виконувати самостійно. Строк відбування покарання обчислювати з моменту фактичного її затримання під варту.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_9 визнана винною у тому, що 05.07.2014 року близько 15:00 год., в стані алкогольного сп`яніння, проникла до будинку АДРЕСА_2 , звідки, вчинила крадіжку 520 грн., які належали потерпілому ОСОБА_11 .

У поданих апеляційних скаргах:

-обвинувачена ОСОБА_9 вказує, що кається у скоєному та відшкодувала матеріальні збитки потерпілому, а тому просить, застосувати до неї ст. 69 КК України і призначити більш м`яке покарання, ніж передбачено законом;

-захисник ОСОБА_8 посилаючись на щире каяття обвинуваченої ОСОБА_9 , у сприянні органу досудового розслідування у розкритті злочину, на незначний розмір шкоди та повне його відшкодування, наявність на утриманні дитини, задовільну характеристику за місцем проживання, на відсутність майнових претензій від потерпілого, просить вирок суду змінити та призначити обвинуваченій ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років обмеження волі;

-прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 , вказує на неправильне застосування судом першої інстанції, закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_9 . Вказує, що суд, призначаючи покарання за сукупністю злочинів, безпідставно застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, оскільки, за попереднім вироком обвинуваченій було призначене покарання з іспитовим строком, за таких умов, кожен вирок повинен виконуватися самостійно. Також вказує, що судом не в повній мірі враховано мотиви вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, тяжкість його наслідків, а також дані про особу обвинуваченої, яка раніше вчиняла корисливі злочини, її перебування у державному розшуку, зловживання алкогольними напоями та підтримку соціальних зв`язків з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, та скоєння злочину відносно особи похилого віку і яка є і інвалідом. На думку прокурора, суд призначив обвинуваченій покарання яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченої. Прокурор просить вирок суду скасувати, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 за ст. 185 ч. 3 КК України покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України покарання, визначене цим вироком у виді 4 років позбавлення волі та покарання за вироком Сумського районного суду Сумської області від 15.09.2014 року у виді 1 року позбавлення волі із іспитовим строком 1 рік, виконувати самостійно.

Заслухавши доповідь судді про зміст оскарженого судового рішення та доводи які викладені в апеляційних скаргах, вислухавши пояснення ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_8 на підтримку поданих ними апеляційних скарг і їх заперечення з приводу доводів апеляційної скарги прокурора; думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні і заперечував з приводу доводів апеляційних скарг обвинуваченої і її захисника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції, про доведеність винуватості обвинуваченої ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтуються на наведених у вироку доказах, які судом належним чином досліджені та оцінені. Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні таємного викрадення чужого майна, з проникненням у житло та правильність кваліфікації судом діянь ОСОБА_9 за ст. 185 ч. 3 КК України в апеляційних скаргах не оспорюється.

Що ж стосується призначеного за ст. 185 ч. 3 КК Країни покарання, то відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_9 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винної, її характеризуючи дані. Зокрема, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину і відшкодування заподіяної шкоди, суд визнав у якості обставин, що пом`якшують покарання, а вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку у якості обставин, що обтяжують покарання та призначив покарання у виді позбавлення волі. Тобто, суд першої інстанції, врахував всі ті обставини на які обвинувачена ОСОБА_9 , її захисник ОСОБА_8 та прокурор у кримінальному провадженні посилаються в апеляційних скаргах та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність перевиховання обвинуваченої ОСОБА_9 лише в умовах ізоляції від суспільства і призначив покарання в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ст. 185 ч. 3 КК України, яке колегія суддів вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 і попередження нових злочинів.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_9 і її захисника ОСОБА_8 , про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, не підлягають задоволенню, оскільки, остання вчинила злочин, який за класифікацією передбаченою ст. 12 КК України відноситься до тяжких, а такі обставини справи, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку, суд першої інстанції, визнав обставинами, які обтяжують її покарання, а тому підстав для пом`якшення призначеного покарання із застосуванням ст. 69 КК України, як про це порушується питання у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, відповідно не підлягають задоволенню і доводи їх апеляційних скарг.

Колегія суддів апеляційної інстанції, не може погодитися і з доводами апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_9 , як особа, що раніше була засуджена за вчинення корисливих злочинів - не бажає стати на шлях виправлення, оскільки, кримінальне правопорушення, за яке її засуджено цим вироком було вчинене до ухвалення попереднього вироку. Також в матеріалах кримінального провадження відсутні і дані про перебування ОСОБА_9 у державному розшуку, а також дані про порушення обраного щодо неї запобіжного заходу, відсутні дані про її соціальні зв`язки з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя.

З огляду на сукупність зазначених обставин, з урахуванням особи винної, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, суд першої інстанції, призначив ОСОБА_9 , покарання у межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, у мінімальних межах, передбачених частиною 3 ст. 185 КК України, з чим погоджується і апеляційна інстанція, а тому колегія суддів вважає, про відсутні підстави для призначення більш суворого покарання ОСОБА_9 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурор.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання за сукупністю злочинів за цим та попереднім вироками, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами покарання», у тих випадках, коли особа, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням та з іспитовим строком, вчинила до постановлення вироку у першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового та повного складання покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується окремо.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, вироком Сумського районного суду Сумської області від 15.09.2014 року ОСОБА_9 засуджена за ст.ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2, 70 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік. Але, до постановлення зазначеного вироку ОСОБА_9 вчинила кримінальне правопорушення за яке її засуджено вироком Сумського районного суду Сумської області від 26 березня 2015 року до покарання у виді позбавлення волі, яке необхідно відбувати реально. За таких обставин, положення ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання за сукупністю цих злочинів застосування принципів поглинення, часткового та повного складання покарань не допускається, оскільки вирок від 15.09.2014 року повинен виконуватися самостійно.

Таким чином, суд першої інстанції, призначив покарання обвинуваченій ОСОБА_9 невірно, а тому вирок Сумського районного суду Сумської області від 26 березня 2015 року в цій частині підлягає скасуванню на підставі частини 1 п.3 ст. 407, частини 1 п. 4 ст. 409, частини 1 п. 3 ст. 413 КПК України з ухваленням нового вироку апеляційної інстанції. За таких обставин, апеляційна скарга прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , підлягає до часткового задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 404, частини 1 п.3 ст. 407, частини 1 п. 4 ст. 409, частини 1 п. 3 ст. 413, 419, 420, 532 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 26 березня 2015 року відносно ОСОБА_9 в частині призначеного їй покарання - скасувати і ухвалити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_9 засудженою за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання призначеного судом першої інстанції у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі частини 4 ст. 70 КК України, цей вирок, та вирок Сумського районного суду Сумської області від 15.09.2014 року, яким ОСОБА_9 засуджена за ст.ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2, 70, 75 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі, з іспитовим строком 1 (один ) рік, виконувати самостійно.

У іншій частині вирок суду залишити без змін.

У задоволенні апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 , обвинуваченої ОСОБА_9 відмовити.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженою ОСОБА_9 , яка тримається під вартою в той самий строк з моменту вручення їй копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5