Ухвала

іменем україни

11 грудня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Франтовської Т.І.,
суддів:при секретарі за участю прокурора захисника виправданогоЛагнюка М.М., Тельнікової І.Г., Медицькій У.І., Парусова А.М., ОСОБА_6,ОСОБА_7,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000075, за обвинуваченням

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Вінниця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 вересня 2013 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у предʼявленому обвинуваченні за ст. 368-3 ч. 4 КК України та виправдано на підставі ч. 1 п. 1 ст. 373 КПК України.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 29 липня 2014 року вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі заступник прокурора області просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7, в зв'язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону, вважаючи оскаржувану ухвалу необґрунтованою та немотивованою. Вважає, що матеріали кримінального провадження слід направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому не погоджується з висновками суду щодо не доведення стороною обвинувачення наявності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України. В обґрунтування доводів поданої касаційної скарги прокурор зазначає, що не оцінивши належним чином докази, що мають істотне значення для прийняття правильного рішення, в порушення вимог закону, апеляційний суд відкинув докази сторони обвинувачення, чим допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Органами досудового слідства ОСОБА_7 було предʼявлено обвинувачення в тому, що він будучи службовою особою юридичної особи приватного права - в період з 7 по 18 лютого 2013 року працюючи на посаді голови Волинської обласної організації Товариства сприяння обороні України, умисно, незаконно, за сприяння у передачі в оренду офісного та складського приміщень, вимагав від приватного підприємця ОСОБА_8 неправомірну вигоду у вигляді грошової винагороди в сумі 750 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ на момент вчинення злочину становило 5994,75 грн.), які останній передав ОСОБА_7 в кабінеті секретаря у м. Луцьк, пр. Перемоги, 1, а той у свою чергу переніс їх у свій кабінет, де заховав під килимом, та які було виявлено й вилучено під час огляду місця події того ж дня в період з 16 години 15 хвилин по 19 годину 21 хвилину.

Заслухавши доповідь суді, думку прокурора Парусова А.М., який підтримав касаційну скаргу прокурора, думку виправданого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6, які заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі прокурора доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено вироком суду, ОСОБА_7 обвинувачувався в одержанні службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми неправомірної вигоди за вчинення дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того, хто передає чи надає таку вигоду, поєднаної з вимаганням такої вигоди, та йому було пред'явлене обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд, належним чином оцінивши представлені та досліджені в судовому засіданні докази прийшов до обґрунтованого висновку, що пред'явлене ОСОБА_7 обвинувачення за ч. 4 ст. 368-3 КК України, ґрунтується на припущеннях. З огляду на це, оцінивши досліджені докази у їх сукупності, врахувавши положення ст. 62 Конституції України про те, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення та прийняв правильне рішення про його виправдання з цих підстав.

З огляду на викладене суд обґрунтовано дійшов висновку, що доведеність вини ОСОБА_7 в одержанні службовою особою юридичної особи приватного права незалежно від організаційно-правової форми неправомірної вигоди за вчинення дій з використанням наданих їй повноважень в інтересах того, хто передає чи надає таку вигоду, поєднаної з вимаганням такої вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368-3 КК України не доведена, органом досудового слідства не зібрано та не надано суду доказів в частині того, що ОСОБА_7 за сприяння у передачі в оренду офісного та складського приміщень, вимагав від приватного підприємця ОСОБА_8 неправомірну вигоду у вигляді грошової винагороди.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи скарги прокурора в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 368-3 КК України, які аналогічні доводам касаційної скарги, об'єктивно прийшов до висновку про правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, навівши мотиви такого рішення.

З цими висновками погоджується і колегія суддів та вважає, що у касаційній скарзі прокурора не наведено обставин, передбачених ст. 412 КПК України, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили б суду постановити законне та обґрунтоване рішення,

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України та з наведеними в ній висновками погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для скасування або зміни судових рішень щодо ОСОБА_7, колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги прокурора, колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь в розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 29 липня 2014 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ ________________

Т.І. Франтовська М.М. Лагнюк І.Г. Тельнікова