УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_9,
суддів:ОСОБА_10, ОСОБА_11,
розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_12 на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 березня 2015 року.

Зазначеним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, такого, що в силу ст. 89 КК не має судимості,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців.

За вироком суду, ОСОБА_4 14 вересня 2014 року приблизно о 17.30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, за місцем свого проживання АДРЕСА_1, в ході сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, спочатку завдав ОСОБА_6 декілька ударів рукою в обличчя, від чого останній упав спиною на підлогу, а потім навалившись зверху, умисно, шляхом здушення його шиї руками, вчинив вбивство останнього. В подальшому ОСОБА_4 на автомобілі вивіз труп ОСОБА_6 до лісосмуги, що знаходиться при виїзді із м. Новоукраїнка в напрямку с. Піщаний Брід Добровеличківського району Кіровоградської області, де його і залишив.

У касаційній скарзі захисник ставить вимогу про зміну вказаних судових рішень шляхом перекваліфікації дій ОСОБА_4 з ч. 1 ст. 115 КК на ст. 118 цього Кодексу та призначення йому покарання в межах санкції зазначеної статті. В обґрунтування вказаної позиції захисник, надаючи свою оцінку доказам, вказує на їх неналежність і недопустимість та посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Як убачається з доданих до касаційної скарги копій оскаржуваних судових рішень, висновок суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_4 у вчиненні умисного вбивства за обставин, встановлених судом і детально викладених у вироку, ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах і є правильним.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє виключно: 1) правильність застосування судами норм матеріального права; 2) правильність застосування судами норм процесуального права; 3) правову оцінку обставин. У частині першій зазначеної статті КПК встановлена пряма заборона для суду касаційної інстанції досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність доказів.

Як видно з оскаржуваних судових рішень, суд згідно з положеннями ст. 94 КПК під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв'язку, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, як убачається з копій судових рішень, доводи сторони захисту про наявність стану необхідної оборони у ОСОБА_4 під час вчинення злочину були предметом перевірки судами першої і апеляційної інстанцій, та обґрунтовано визнано безпідставними. Так, ці висновки судів ґрунтуються не тільки на показаннях самого засудженого ОСОБА_4, який не заперечував того факту, що в ході сварки саме він задушив ОСОБА_6 та намагався приховати сліди вчиненого злочину, але й підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також даними протоколу огляду місця події, під час якого у приміщенні квартири не було виявлено жодних слідів боротьби, а на знайденому ножі - слідів відбитків пальців рук, як господарів будинку, так і потерпілого ОСОБА_6, та висновком судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_6, згідно якого на тілі потерпілого також не було виявлено слідів, характерних для боротьби і самооборони, а смерть останнього наступила в дуже короткий проміжок часу в результаті однократного здавлення органів шиї руками з великою силою. Всі ці дані є доказами у кримінальному провадженні, вони не мають суттєвих суперечностей та узгоджуються як між собою так із іншими доказами, а тому суди обґрунтовано визнали їх належними та допустимими.

Таким чином, враховуючи динаміку і обставини розвитку подій, які мали місце в ході сварки між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 14 вересня 2014 року, спосіб та характер заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, поведінку засудженого, його ставлення до наслідків скоєного, зокрема дії, спрямовані на приховання трупа загиблого, а також дані щодо об'єктивної обстановки на місці злочину, все це у своїй сукупності правильно було розцінено судами першої та апеляційної інстанцій, як обставини, що свідчать про спрямованість умислу ОСОБА_7 на протиправне позбавлення життя ОСОБА_6, що в свою чергу спростовує твердження сторони захисту про вчинення злочину при перевищенні меж необхідної оборони.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що злочинні дії засудженого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК кваліфіковані правильно.

Судом апеляційної інстанції належним чином були перевірені доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_12, які за своїм змістом є аналогічними доводам її касаційної скарги, та надано на них обґрунтовані відповіді. Ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК в достатній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і його наслідки, конкретні обставини справи, а також дані про особу ОСОБА_4 та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі у межах, визначених санкцією статті КК, якою передбачено відповідальність за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити захиснику ОСОБА_12 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на вирок Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 25 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 05 березня 2015 року щодо ОСОБА_4.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11