Справа №1-114/10 26.10.2010 26.10.2010 26.10.2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 11- 645/10р. Головуючий І-ї інстанції
Категорія: ч. 1 ст. 122, ч.2 ст. 296 ОСОБА_1
КК України Доповідач апеляційного суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

Головуючого Погорєлової Г.М.

Суддів Пісного І.М., Олещук Т.Л.

при секретарі Трофименко О.В.

за участю прокурора Коваль Н.М.

виправданого ОСОБА_3

засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь при розгляді справи у суді І-ї інстанції, ОСОБА_8, представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7, засудженого ОСОБА_5 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 серпня 2010 року, яким

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, мешканець м. Снігурівка Миколаївської області, вул. Свердлова, б. 25, не судимий,

засуджений

за ч. 2 ст. 296 КК України на 2 роки обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців з покладенням обовязків, передбачених п. п. 2, 3 ст. 76 КК України;

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, мешканець м. Снігурівка Миколаївської області, вул. Плієва, б. 67, не судимий,

засуджений:

за ч.2 ст. 296 КК України на 2 роки обмеження волі;

за ч.1 ст. 122 КК України на 3 роки обмеження волі;

Відповідно ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено 3 роки обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців з покладенням обовязків, передбачених п. п. 2, 3 ст. 76 КК України.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, українець, громадянин України, мешканець м. Снігурівка Миколаївської області, вул. Плієва, б. 67, не судимий,

за ч. 2 ст. 296 КК України виправданий за недоведеністю участі у вчиненні злочину.

Постановлено стягнути з засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5 у солідарному порядку на користь потерпілого на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 1013грн. 24 коп., моральної шкоди 5000грн. та по 1000грн. з кожного - витрат оплати правової допомоги.

Постановлено стягнути з засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5 у солідарному порядку 3192грн. 14 коп. витрат на лікування потерпілого у Снігурівській районній центральній лікарні зарахуванням до відповідного бюджету.

Вироком суду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнані винними в тому, що 02 травня 2010 року близько 01 год. 30 хв. в м. Снігурівка Миколаївської області у приміщенні ресторану «Інгулець» по вул. Суворова, 57 на вечорі відпочинку у присутності інших осіб ОСОБА_4 за незначущого приводу через сварку, діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, при цьому грубо порушуючи громадський порядок, вчинив бійку з ОСОБА_9, у ході якої вдарив останнього кулаком в область підборіддя, головою в область носа та наніс ще не менше чотирьох ударів руками в область голови і спричинив укус правої кисті. У результаті таких дій потерпілому заподіяно легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя у вигляді синців та саден навколо правого ока, спинці носа, підборідді, синця на правій кисті та садна на її другому пальці. Протиправні дії було припинено приблизно за пять хвилин втручанням інших присутніх осіб. Однак, маючи на меті продовження реалізації злочинного умислу, за деякий час, у фойє ресторану ОСОБА_4 знов підійшов до потерпілого, висловлюючи намір до наступного побиття.

В ході вказаного до нього приєднався ОСОБА_5 та з хуліганських спонукань, безпричинно, діючи навмисно, наніс ОСОБА_9 удар кулаком правої руки в область лівої скулової кістки, що спричинило закритий перелом її тіла. Діям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за дві хвилини було покладено край втручанням адміністратора дискотеки.

Крім того, органами досудовому слідства по цій справі обвинувачувався ОСОБА_3 у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб. Згідно обвинувального висновку дії ОСОБА_3 полягали в тому, що він 02 травня 2009 року близько 01год. 30 хв., знаходячись у приміщенні ресторану «Інгулець» у м. Снігурівка Миколаївської області, спостерігаючи бійку між ОСОБА_4 та ОСОБА_9, за виниклим умислом на хуліганство, у групі з братом ОСОБА_5 та ОСОБА_4, став чинити психологічний тиск на потерпілого ОСОБА_9 своєю присутністю. Діючи спільно, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 притисли потерпілого до стіни та утримували у такому положенні, попереджаючи можливий його опір. В той час ОСОБА_5 наніс потерпілому удар кулаком в область лівої скулової кістки, а після останній і ОСОБА_3 стали наносити потерпілому удари в обличчя. Злочинні дії було припинено втручанням адміністратора дискотеки. У результаті хуліганських дій ОСОБА_3 у групі з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження, порушено відпочинок громадян, зірвано проведення культурно масового заходу.

За цим обвинуваченням ОСОБА_3 виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні злочину.

В апеляції ст. помічник прокурора Снігурівського району Миколаївської області ОСОБА_8, не оспорюючи кваліфікацію дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та призначеного їм покарання, просить вирок в частині виправдання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 296 КК України та вирішення цивільного позову у звязку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а також через неправильне застосування закону про розвязування цивільного позову скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд.

Посилається на те, що суд не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 про участь ОСОБА_3 у вчиненні хуліганських дій разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, належним чином не надав оцінку показанням вказаних свідків, та безпідставно виправдав ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 296 КК України.

Крім того, вважає, що судом порушено вимоги цивільного законодавства при розвязанні позову прокурора про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого, оскільки суд прийняв рішення про солідарне стягнення витрат на лікування з ОСОБА_5 та ОСОБА_4, до якого позов не предявлявся, а також у сумі, більшій, ніж вказано у позові. На його думку, з вироку підлягає виключення вказівки про стягнення витрат з ОСОБА_4, а стягнута сума підлягає зменшенню з 3192,14грн. до 3186грн.10 коп. та повинна бути стягнута лише з ОСОБА_5

В апеляційній скарзі представник потерпілого адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, визнати винним та засудити ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 296 КК України, призначивши йому покарання у вигляді обмеження волі, а також скасувати застосування щодо ОСОБА_16 та ОСОБА_5 ст. 75 КК України, засудити їх до реального відбуття покарання. Також просить стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь потерпілого на відшкодування матеріальної шкоди 1213грн.24коп., моральних збитків 50 000грн., витрат на оплату правової допомоги 4000грн. Вказує, що не згоден з вироком через невідповідність висновків суду про відсутність доказів вини ОСОБА_3 фактичним обставинам справи. Також вважає, що суд, призначаючи покарання засудженим, не взяв до уваги субєктивного ставлення останніх до вчиненого, їх намагання ввести в оману слідство та суд, ухилитись від відповідальності та виставити ініціатором хуліганських дій потерпілого. Тому вважає, що суд без достатніх підстав звільнив їх від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України. Не згоден з виключенням судом з суми затрат на лікування 200 грн. на благодійну допомогу лікарні, оскільки ця сума - фактично оплата за проведення медико-діагностичного дослідження потерпілого. Також вважає, що судом безпідставно зменшено суму морального відшкодування без урахування матеріального становища засуджених, а сума на правову допомогу зменшена безпідставно, оскільки законодавством не встановлено форми та принципи визначення гонорару адвоката.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить вирок суду відносно нього скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Заперечує свою вину, вважає, суд безпідставно не взяв до уваги показання свідків на підтвердження відсутності його вини та не звернув уваги на суперечності в показаннях свідків, які підтверджують його вину, а також не взяв до уваги показання засудженого ОСОБА_4 про те, що саме він завдав потерпілому тілесні ушкодження у вигляді перелому акулової кістки. За таких обставин вважає, що суд не надав належної оцінки зібраним по справі доказам, безпідставно надав перевагу лише частині з них. Також не погоджується зі стягненням з нього в солідарному порядку як матеріальної, так і моральної шкоди, оскільки злочину проти ОСОБА_9 не вчиняв.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який просив скасувати вирок, а справу направити на новий судовий розгляд, представника потерпілого ОСОБА_7, який просив задовольнити його апеляцію про зміну вироку, засудженого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6, які просили вирок щодо ОСОБА_5 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд, виправданого ОСОБА_3, засудженого ОСОБА_4, які заперечували проти задоволення апеляцій та просили залишити вирок щодо них без зміни, вивчивши матеріали справи та доводи поданих апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, дана справа раніше розглядалась Снігурівським районним судом Миколаївської області за № 1-1/2010. За результатами цього розгляду судом 11 березня 2010 року була винесена постанова про направлення справи на додаткове розслідування ( т.2 а.с. 391).

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 11 травня 2010 року вказана постанова суду скасована, а справу повернуто на новий судовий розгляд ( т.2 а.с. 401- 403). Скасовуючи постанову, апеляційний суд в мотивувальній частині ухвали послався на те, що суд 1-ої інстанції не використав в повній мірі всі надані законом можливості дослідження певних доказів у справі, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. При цьому апеляційний суд вказав на те, що суд поверхово допитав потерпілого, підсудних та свідків про обставини події, не зясував у них більш детально щодо працівників бару чи ресторану, які працювали в той день, та інших осіб, присутніх на тій дискотеці, які також були очевидцями тієй події. Також зазначив, що суд мав можливість перевірити показання допитаних осіб та усунути суперечності в їх показаннях шляхом надання судових доручень органу слідства в порядку ст. 315-1 КПК України про проведення відтворення обстановки та обставин події за їх участю.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 КПК України після скасування вироку (постанови) апеляційним судом суд першої інстанції розглядає справу у відповідності з вимогами глав 25-28 КПК України.

Але всупереч зазначеним вимогам закону суд 1-ої інстанції після повернення справи апеляційним судом не розпочав нового судового розгляду, а продовжив судове слідство зі стадії допиту додаткових свідків ( т. 2 а.с. 429 432). При цьому суд 1-ої інстанції не виконав вказівок, зазначених в ухвалі суду апеляційної інстанції, в тому числі про необхідність більш ретельного допиту потерпілого, підсудних, свідків про обставини події, вжити інші передбачені законом заходи для усунення суперечностей у показаннях допитаних осіб для встановлення істини у справі.

Зазначені порушення є істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону, оскільки перешкоджали суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

За таких обставин висновки суду про доведеність вини та про правову оцінку дій засуджених ОСОБА_4, ОСОБА_5, а щодо ОСОБА_3 стосовно його виправдання за предявленим їм обвинуваченням - є передчасними.

Крім того, суд 1-ої інстанції в порушенні вимог ст. 334 КПК України у вироку при формулюванні обвинувачення не вказав якої тяжкості тілесні ушкодження були спричинені потерпілому кожним із засуджених, що має суттєве значення для кваліфікації їх дій. Виклавши у вироку обвинувачення, суд зазначив, що подія відбувалася у 2010 року, але це суперечить обвинувальному висновку та матеріалам справи, згідно з якими подія мала місце у 2009 року.

Також в порушенні вимог ст. 334 КПК України суд, звільнивши засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від покарання з випробуванням, належним чином не умотивував свого рішення, вказавши лише, що враховує особливості справи, але не вказав, які саме, та не зазначив конкретно , як вони стосуються кожного із засуджених.

Тому відповідно до ст. 367, ч. 1 ст. 370, ч. 2 ст. 374 через істотне порушення кримінально процесуального закону, яке виключало можливість постановлення вироку, даний вирок підлягає скасуванню з поверненням справи на новий судовий розгляд.

При новому судовому розгляді справи необхідно повно, всебічно та обєктивно дослідити всі обставини справи, в залежності від встановленого дати належну юридичну оцінку діям ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, а у разі підтвердження їх вини за предявленим обвинуваченням призначити покарання відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляції прокурора, який брав участь при розгляді справи у суді І-ї інстанції, ОСОБА_8, засудженого ОСОБА_5, представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково, а вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13 серпня 2010 року відносно ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд в той же суд, але в іншому складі суду.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 залишити раніше обрану підписку про невиїзд.

Головуючий

Судді