Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у
кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Орлянської В.І.,

суддів Кравченка С.І.,
Наставного В.В.,

за участю прокурора Деруна А.І.

розглянула в судовому засіданні 31
липня 2014 року в м. Києві кримінальну
справу за касаційною скаргою захисника
засудженого ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на
вирок Приморського районного суду м.
Одеси від 18 грудня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Одеської області від
13 березня 2014 року щодо ОСОБА_1

Вироком Приморського районного суду м.
Одеси від 18 грудня 2013 року

ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

громадянина України, який не має
судимості,

засуджено за ст.ст. 15 ч. 2, 186 ч. 1 КК
України до покарання у виді арешту на
строк 6 місяців.

Вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим
і засуджено за те, що він 04 серпня 2012
року приблизно о 14 годині 50 хвилин біля
будинку № 37/39 по вул. Фонтанська дорога
в м. Одесі з корисливих мотивів, з метою
реалізації виниклого у нього
злочинного умислу на відкрите
викрадення чужого майна, підбіг зі
спини до ОСОБА_3 та вхопив рукою
ланцюжок з хрестиком, загальною
вартістю 2 500 гривень, що був на її шиї,
ривком намагався зірвати його, але не
зміг це зробити, оскільки потерпіла
утримувала ланцюжок рукою. ОСОБА_1
відштовхнув від себе потерпілу і побіг,
але був затриманий громадянами.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської
області від 13 березня 2014 року вказаний
вирок щодо ОСОБА_1 залишено без зміни, а
апеляцію його захисника - без
задоволення.

У касаційній скарзі захисник просить
вирок і ухвалу щодо ОСОБА_1 скасувати, а
кримінальну справу щодо нього закрити.
Вказує на невідповідність висновків
судів обох інстанцій фактичним
обставинам справи та недоведеність
вини засудженого у вчиненні злочину, за
який його засуджено. Крім того, вказує
на порушення місцевим судом вимог ст. 67
КК України та безпідставне врахування
при призначенні покарання обставини
невизнання ОСОБА_1 своєї вини як такої,
що обтяжує покарання, а також вказує на
суворість призначеного засудженому
покарання у виді позбавлення волі на 6
місяців.

Заслухавши доповідача, пояснення
прокурора про безпідставність доводів
касаційної скарги та законність і
обґрунтованість судових рішень,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Обставини щодо неповноти і
однобічності судового слідства,
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи,
визначення яких дано у статтях 368 та 369
КПК України 1960 року та на які є
посилання в касаційній скарзі
захисника, не є відповідно до вимог
ст. 398 ч.1 КПК України 1960 року предметом
дослідження та перевірки касаційним
судом.

Відповідно до ст. 67 КПК України 1960 року
оцінка доказів є компетенцією суду,
який постановив вирок. Касаційний суд
при перевірці матеріалів кримінальної
справи встановив, що суди дотримались
вимог зазначеного закону.

Так, суд першої інстанції, дослідивши
та проаналізувавши зібрані по справі
докази, дав їм належну оцінку та дійшов
правильного висновку про доведеність
вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого
йому злочину. На підтвердження
винуватості засудженого у вчиненні
злочину суд обґрунтовано послався на
показання потерпілої ОСОБА_3, яка
вказала на те, що саме ОСОБА_1 вчинив
спробу викрасти її майно, зазначивши
конкретні обставини скоєного відносно
неї злочину, на показання свідка
ОСОБА_4, яка підтвердила показання
потерпілої. Крім того, суд при
постановленні обвинувального вироку
послався на показання свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та оголошені в судовому
засіданні показання свідка ОСОБА_8, які
були безпосередніми учасниками
затримання ОСОБА_1, після намагання
останнього втекти. Врахував місцевий
суд і результати проведеної очної
ставки між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, під час
якої засуджений повністю підтвердив
показання потерпілої та визнав свою
вину у скоєному злочині, та інші
зазначені у вироку докази, які
узгоджуються між собою.

При цьому місцевий суд зазначив, що в
судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3
вказала на те, що під час проведення
вказаної слідчої дії ОСОБА_1 визнавав
свою вину добровільно та ніхто йому не
погрожував. Крім того, постановою від 29
серпня 2012 року відмовлено в порушенні
кримінальної справи щодо слідчого
Шевченківського ВМ ОСОБА_9 та
оперуповноваженого ОСОБА_7 за
відсутністю в їх діях складів злочинів,
передбачених ст.ст. 126, 127, 129, 364, 365, 367 КК
України. Зазначене спростовує доводи
захисника щодо застосування до
засудженого фізичного насилля,
внаслідок чого останній обмовив себе у
вчиненні злочину.

При цьому районний суд дав оцінку
показанням засудженого ОСОБА_1, в яких
він не визнавав своєї вини, вказавши на
те, що вони спростовуються іншими
наявними в матеріалах справи доказами,
а тому доводи захисника щодо
необґрунтованості вироку в цій частині
є безпідставними.

Доводи касаційної скарги захисника про
недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні
злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2, 186 ч.
1 КК України, невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
однобічність і неповноту досудового та
судового слідства були предметом
перевірки в суді апеляційної інстанції
за апеляцією захисника та обґрунтовано
визнані такими, що не відповідають
матеріалам справи.

При цьому апеляційний суд погодився з
рішенням суду першої інстанції про
доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні
злочину, передбаченого ст.ст. 15 ч. 2, 186 ч.
1 КК України, виходячи з встановлених
обставин та наявних доказів, яким була
дана належна оцінка та зроблені
правильні висновки. Апеляційний суд
прийняв рішення, належним чином його
мотивувавши, та виніс ухвалу, що
відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960
року. Із висновками апеляційного суду
погоджується і колегія суддів.

У процесі перевірки матеріалів
кримінальної справи колегія суддів не
встановила процесуальних порушень при
збиранні, дослідженні і оцінці доказів,
які б ставили під сумнів
обґрунтованість висновків судів про
доведеність вини ОСОБА_1 та
правильність кваліфікації його дій.

За таких обставин, доводи касаційної
скарги захисника щодо недоведеності
вини ОСОБА_1 та допущення судами
істотних порушень вимог
кримінально-процесуального закону є
безпідставними.

Доводи касаційної скарги про
невідповідність призначеного
покарання ступеню тяжкості вчиненого
злочину та особі засудженого внаслідок
суворості не відповідають фактичним
обставинам справи та не спростовують
висновки суду щодо призначеного
покарання.

При призначенні ОСОБА_1 покарання суд
першої інстанції врахував ступінь
тяжкості вчиненого злочину, який
відповідно до ст. 12 КК України
відноситься до злочинів середньої
тяжкості, особу винного, конкретні
обставини скоєного злочину та його
відношення до вчиненого. Позитивна
характеристика з місця роботи та
наявність на утриманні засудженого
вагітної дружини визнані місцевим
судом обставинами, що пом'якшують
покарання, а обставин, що обтяжують
покарання, судом встановлено не було.
При цьому, невизнання засудженим вини у
вчиненому, суд не визнавав обставиною,
що обтяжує його покарання, зазначивши,
що такі обставини відсутні, а тому
порушення вимог ст. 67 КК України суд не
допустив.

Врахувавши усі обставини у їх
сукупності, суд першої інстанції
обґрунтовано призначив ОСОБА_1
покарання у виді арешту на 6
місяців, що не є найбільш суворим видом
покарання, передбаченого санкцією ст.
186 ч. 1 КК України. Дані та обставини, на
які є посилання в касаційній скарзі,
були належним чином перевірені і
досліджені та враховані судом першої
інстанції. При цьому безпідставними є
доводи захисника щодо
необґрунтованого призначення
засудженому покарання у виді
позбавлення волі та врахування
обставини невизнання засудженим своєї
вини як такої, що обтяжує покарання,
оскільки вказане спростовується
матеріалами справи.

Отже, покарання засудженому ОСОБА_1
призначено судом першої інстанції
відповідно до вимог закону, за своїм
видом та розміром є необхідним та
достатнім для його виправлення і
попередження нових злочинів,
призначене йому покарання відповідає
вимогам ст. 65 КК України.

Істотних порушень
кримінально-процесуального закону, які
були б підставами для скасування чи
зміни судових рішень, не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів
підстав для задоволення касаційної
скарги, скасування судових рішень та
закриття кримінальної справи не
знаходить.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 394-396 КПК України 1960 року, п.п. 11, 15
розділу ХІ «Перехідні положення» КПК
України, колегія суддів

ухвалила:

вирок Приморського районного суду м.
Одеси від 18 грудня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Одеської області від
13 березня 2014 року щодо ОСОБА_1 залишити
без зміни, а касаційну скаргу захисника
засудженого - адвоката ОСОБА_2- без
задоволення.

Судді:

_______________ ________________
________________

В.І.Орлянська С.І.Кравченко
В.В.Наставний