18.02.2015 Справа № 756/1416/15-к
Унікальний номер № 756/1416/15-к
Провадження № 1-кп/756/209/15
У Х В А Л А
підготовчого судового засідання
18 лютого 2015 року Оболонський районний суд м. Києва
у складі: головуючого-судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

за участю захисника - ОСОБА_4

за участю представника потерпілого - ОСОБА_5

за участю обвинуваченого - ОСОБА_6

провівши підготовче судове засідання за обвинувальним актом стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого

що обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.355 КК України, -
у с т а н о в и в:
Згідно обвинувального акту, який надійшов до Оболонського районного суду м.Києва 02 лютого 2015 року, ОСОБА_6 обвинувачується у примушуванні ОСОБА_8 до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто у вимозі виконати угоду з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами за відсутністю ознак вимагання, що завдало великої шкоди, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.355 КК України.

Під час підготовчого засідання до матеріалів кримінального провадження долучена скарга потерпілого ОСОБА_8 , яка подана в порядку ч.2 ст.303 КПК України, на бездіяльність слідчого та прокурора. У своїй скарзі потерпілий просить повернути обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 прокурору, у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст.ст.9, 291 КПК України та грубими порушеннями його прав, як потерпілого, в частині виконання вимог п.п.11, 13 ч.1, п.5 ч.2 ст.56, ст.ст.58, 111, ч.ч.7, 9, 10 ст.290 КПК України, посилаючись на те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 була завершено незаконно, оскільки його (потерпілого) позбавили права знати сутність підозри та обвинувачення, він не був повідомлений про закінчення досудового розслідування та про надання доступу до матеріалів досудового розслідування, у зв`язку з чим він взагалі був позбавлений права ознайомитись з ними. Також, він письмово не підтверджував прокурору факт надання йому, або його представникові, доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів, оскільки йому не було надано взагалі часу для ознайомлення з матеріалами, що є істотним порушенням його прав, як потерпілого по кримінальному провадженню. Вважає, що обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст.9, п.5 ч.2 ст.291 КПК України не підлягав затвердженню прокурором з подальшим направленням до суду, так як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правова кваліфікація, формулювання обвинувачення не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та вимогам кримінального Закону, а в діях ОСОБА_6 наявні ознаки злочину, передбаченого ч.3 ст.189 КК України.

У судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту та заперечив проти скарги потерпілого і проти клопотання обвинуваченого про повернення обвинувального акту прокурору.

Обвинувачений заперечив стосовно призначення кримінального провадження до судового розгляду, підтримав клопотання потерпілого про повернення обвинувального акту прокурору та сам заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку з порушенням його прав на досудовому розслідуванні, а саме: порушенням слідчим вимог ч.ч.2, 3, 6, 10, 11 ст.290 КПК України; недопущення слідчим його захисника адвоката ОСОБА_9 , що є порушенням ст.59 Конституції України; не розгляд слідчим клопотань, заявлених ним 04.12.2014 року.

Захисник вирішення клопотань прокурора, потерпілого та обвинуваченого віддав на розсуд суду.

Потерпілий ОСОБА_8 у підготовче судове засідання не з`явився, про день та час розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, подав суду клопотання про проведення підготовчого засідання за його відсутністю, при цьому просив суд розглянути його скаргу, подану в порядку ч.2 ст.303 КПК України.

Представник потерпілого заперечив проти призначення кримінального провадження до судового розгляду з підстав, вказаних у скарзі потерпілого, та просив повернути обвинувальний акт прокурору.

Суд, вивчивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, представника потерпілого, захисника та обвинуваченого, встановив наступне.

Відповідно до ст.291 КПК України обвинувальний акт, зокрема, повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, згідно з п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до положень, викладених у п.5 ч.2 ст.291 КПК України, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статі (частині статті) закону України. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, згідно зі ст. 337 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

При цьому, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст.ст.277, 291 КПК України, обвинувачення має бути логічним і конкретним, виходячи з об`єктивно встановлених обставин кримінального правопорушення.

Згідно зі ст.91 КПК України в обвинуваченні повинні бути зазначені форма вини, мотив і мета вчинення злочину.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскін проти Австрії» №9783/82 п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94 п. 52, рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії» №12969/94 п. 58, рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії» №42780/98 п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» №29082/95 п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94 п. 52, рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини» №29082/95 п. 47).

Разом з тим, викладене в обвинувальному акті обвинувачення, його формулювання та приведені фактичні обставини злочину, свідчать про те, що слідчим та прокурором проігноровані вказані вимоги закону, бо наведені обставини, що характеризують об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.3 ст.355 КК України, є незрозумілими, оскільки слідчим не зазначено в якій формі була висловлена погроза обвинуваченим, в чому саме полягала погроза насильства над потерпілим та його близькими родичами та не конкретизовано коло близьких родичів, щодо яких висловлювалась така погроза.

Також, при перевірці відповідності обвинувального акту та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам кримінального процесуального закону, частково знайшли своє підтвердження доводи скарги потерпілого ОСОБА_8 .

Згідно з ч.2 ст.109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування повинен містити: 1) номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; 2) реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; 3) вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.
Як убачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, який долучений до обвинувального акту, 30.01.2015 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.355 КК України. 30.01.2015 року старшим прокурором прокуратури м.Києва ОСОБА_3 було надано доручення слідчому ОСОБА_10 , в порядку ст.290 КПК України, щодо відкриття матеріалів провадження потерпілому, підозрюваному та захиснику. 30.01.2015 року підозрюваному ОСОБА_6 та захиснику ОСОБА_4 було повідомлено про завершення досудового розслідування. 30.01.2015 року підозрюваному ОСОБА_6 та захиснику ОСОБА_4 були відкриті матеріали кримінального провадження та надані на ознайомлення в період часу з 17.45год. до 21.40год.
30.01.2015 року потерпілому було направлено повідомлення про відкриття матеріалів кримінального провадження і в той же день, в порушення вимог ст.111, ч.8 ст.135, ч.10 ст.290 КПК України, слідчим був складений обвинувальний акт, який затверджений прокурором також 30.01.2015 року, з огляду на те, що 28.01.2015 року представником потерпілого адвокатом ОСОБА_5 було подано слідчому клопотання про ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження, яке не розглянуто.
Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування, не містить таких процесуальних дій, як відкриття матеріалів потерпілому та надання їх на ознайомлення, повідомлення потерпілому про завершення досудового розслідування, що свідчить про порушення прав потерпілого ОСОБА_8 , передбачених п.п.2, 11, 13 ч.1, п.5 ч.2, ст.56 КПК України, та про порушення вимог ч.ч.7, 9, 10 ст.290 КПК України.
Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу та кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Як убачається з клопотання обвинуваченого та відповідає даним, які містяться у реєстрі матеріалів досудового розслідування, адвокат ОСОБА_9 не був допущений слідчим до захисту підозрюваного (на той момент) ОСОБА_6 .
Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
У зв`язку з цим, суд вважає, що призначення кримінального провадження до розгляду на підставі даного обвинувального акту суперечитиме загальним засадам кримінального провадження, у тому числі, й забезпеченню права на захист обвинуваченого та забезпеченню прав потерпілого.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що клопотання потерпілого та обвинуваченого підлягають задоволенню, та обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 слід повернути прокурору, як такий, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-317, 372, 392, 395 КПК України, суд, -
у х в а л и в:
Повернути прокурору обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, що обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.355 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва протягом 7 днів з моменту її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1