АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1601/4779/2012
Номер провадження 11/786/647/2013
Категорія: постанови
Головуючий у 1-й інстанції
Доповідач ап. інст. Гонтар А. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2013 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Полтавської області
у складі:

головуючого - судді Гонтар А.А.

суддів: Харлан Н.М.,
Юренко Л.А.

за участю прокурора Євсіка В.А.

обвинувачених ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві кримінальну
справу за апеляцією прокурора
прокуратури м. Кременчука на постанову
Автозаводського районного суду м.
Кременчука від 13 листопада 2012 року,-

В С Т А Н О В И ЛА:

Органом досудового слідства
неповнолітні ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
обвинувачуються в тому, що 25.06.2011 року
приблизно 19.20 год., вживши алкогольні
напої в барі « Аризона», розташованому
по вул.. Щорса,43 в м. Кременчуці, де
ОСОБА_4 відмічав свій день народження, в
групі молоді направилися повз буд. 16 по
вул. 60 років Жовтня. Замітивши біля
одного з під'їздів буд. 16 по вул.. 60 років
Жовтня незнайомих їх ОСОБА_8 та ОСОБА_9,
ОСОБА_3 в групі молоді, підійшовши до
них, попросив цигарку, на що ОСОБА_8,
побачивши у того цигарки, відмовив
йому. Діючи з мотивів неповаги до
суспільства, ОСОБА_3, умисно наніс один
удар кулаком по обличчю ОСОБА_9, від
чого той упав на асфальт та втратив
свідомість. Захищаючи свого друга,
ОСОБА_8 у відповідь наніс удар кулаком
правої руки по обличчю ОСОБА_3. Бажаючи
заступитися за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10,
ОСОБА_2 та ОСОБА_11 обступили
потерпілого ОСОБА_8 та спробували
побити його, на що ОСОБА_8 дістав з
кишені куртки зв'язку ключів, на якій
висів розкладний невеличкий ніж, яким
почав розмахувати та не допускати до
себе молодиків. Зрозумівши, що хлопці
ніяк не реагують, ОСОБА_8 почав
відходити між будинками № 14 та № 16 по
вул.. 60 років Жовтня в бік центральної
дороги. Неповнолітні ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_10, ОСОБА_2 та ОСОБА_11 продовжували
переслідувати ОСОБА_8, все ближче
наближаючись до нього. Коли ОСОБА_3
намагався приблизитися до ОСОБА_8,
останній, захищаючись, наніс один удар
ножем в лівий бік ОСОБА_3, від чого той
впав на асфальт. Злякавшись того, що
ОСОБА_3 отримав ножове поранення,
неповнолітні ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_2 та
ОСОБА_11 почали піднімати з землі
каміння та кидати в бік ОСОБА_8, щоб
змусити його кинути ніж. В ході
виниклого конфлікту у ОСОБА_2 на ґрунті
раптово виниклих особистих відносин, з
мотивів помсти, за те, що ОСОБА_8 вдарив
ножем ОСОБА_3, виник умисел на
спричинення тяжких тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_2
підійшов найближче з усіх оточуючих до
потерпілого ОСОБА_8 і кинув каміння
йому в голову - саме в чоло з лівої
сторони. Від отриманого удару
потерпілий втратив свідомість і впав
на асфальт, виронивши з руки ніж.
Продовжуючи свій злочинний умисел на
спричинення потерпілому ОСОБА_8 тяжких
тілесних ушкоджень, ОСОБА_2, піднявши
ніж з асфальту, наніс два удари ножем по
тулубу ОСОБА_8. Кинувши в ОСОБА_8
каміння, та не попавши в потерпілого,
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розвернулися та
пішли по домівках.

Продовжуючи свої хуліганські дії,
ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які
виразилися в киданні каміння в
потерпілого ОСОБА_8, висловлювалися
нецензурною лайкою. В цей час,
побачивши групову бійку, громадяни
ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, намагалися
зупинити хуліганські дії з боку
вказаних осіб та прохали припинити
хуліганські дії. На що вищевказана
група молоді, після побиття
потерпілого ОСОБА_8, ігноруючи на
зауваження старших осіб продовжуючи
свої хуліганські дії, діючи з мотивів
явної неповаги до суспільства,
спричинили фізичний біль ОСОБА_12,
ОСОБА_13 та ОСОБА_14 наносячи удари
руками та ногами по тілу.

Згідно висновку судово-медичної
експертизи № 827 від 22.07.2011 року у
потерпілого ОСОБА_8 крім проникаючого
ножового поранення грудної клітини
справа в 9 - ому між ребер»ї з
пошкодженням діафрагми, крововиливу в
черевну порожнину рани, виявлені
тілесні ушкодження у вигляді закритої
черепно-мозкової травми, вдавленого
перелому лобної кістки зліва, забій
головного мозку легкого ступеню, ран на
голові, які утворилися від не
однократної дії тупих предметів, що
діяли з достатньою силою для їх
утворення, і за ступенем тяжкості
відносяться до тяжких тілесних
ушкоджень, як небезпечних для життя в
момент їх утворення.

Вироком Автозаводського районного
суду м. Кременчука від 13.11.2012 року
ОСОБА_2 засуджено за ч.1 ст.121 КК України
за умисне заподіяння ОСОБА_8 тяжких
тілесних ушкоджень, небезпечних у
момент їх заподіяння у вигляді
проникаючого ножового поранення
грудної клітини справа в 9-му між
ребер'ї з пошкодженням діафрагми,
крововиливу в черевну порожнину рани
по краю реберної дуги, непроникаючої в
черевну порожнину.

Постановою цього ж суду, виділено та
направлено для проведення додаткового
розслідування матеріали кримінальної
справи по обвинуваченню ОСОБА_3, ОСОБА_4
за ч.2 ст.296 КК України, а ОСОБА_2 за ч.1
ст.121, ч. 2 ст.296 КК України .

Приймаючи таке рішення, суд вказав, що
органом досудового слідства були
поверхово досліджені обставини, що
мають істотне значення для правильного
вирішення справи, що є неповнотою
досудового слідства та пред'явлене
неконкретне обвинувачення. В той же
час, суд не має можливості в судовому
засіданні усунути вказані недоліки та
неповноту досудового слідства,
оскільки необхідно провести ряд
слідчих та процесуальних дій,
направлених на збирання нових доказів,
з метою перевірок всіх можливих версій
та усунення протиріч, зазначених у
постанові суду. В ході проведення
додаткового розслідування суд
зобов'язав орган досудового слідства
провести низку оперативно-розшукових
та слідчих дій, судових експертиз з
метою усунення виявлених недоліків.

В апеляції прокурора ставиться питання
про скасування постанови суду в зв'язку
з істотним порушенням вимог
кримінально-процесуального закону та
невідповідністю висновків суду першої
інстанції фактичним обставинам справи.

Зокрема, в апеляції прокурора йдеться
про те, що суд міг усунути неповноту
досудового слідства шляхом
направлення судових доручень в порядку
ст..315-1 КПК України (1960 р.), що в свою
чергу могло б дати прокурору
можливість уточнити обвинувачення в
порядку ст..299 КПК України (1960 р.) та
прийняти законне рішення по справі.
Крім того, прокурор наголошує на тому,
що судом не прийнято ніякого рішення
щодо обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за
ч.1 ст.121 КК України. Також апелянт
вважає, що виділення та направлення
справи на додаткове розслідування
суттєво вплинуло на призначене вироком
ОСОБА_2 покарання та звільнення від
його відбування.

Посилаючись на вище викладене,
прокурор просить направити справу на
новий судовий розгляд.

Інші учасники судового розгляду вирок
суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду; прокурора Євсіка
В.А. на підтримання доводів апеляції;
обвинувачених ОСОБА_2, ОСОБА_3 та в їх
інтересах захисника ОСОБА_5, а також
обвинуваченого ОСОБА_4 та в його
інтересах захисника ОСОБА_6, які
заперечували проти апеляції прокурора;
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляції; провівши судові дебати
колегія суддів вважає, що апеляція
прокурора не підлягає до задоволення
виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України
прокурор, слідчий і особа, яка
проводить дізнання, зобов'язані вжити
всіх, передбачених законом заходів для
всебічного, повного і об'єктивного
дослідження обставин справи, виявити
як ті обставини, що викривають, так і ті,
що виправдовують обвинуваченого, а
також обставини, що пом'якшують і
обтяжують його відповідальність. При
цьому, зазначені посадові особи і суд
не вправі перекладати обов'язок
доказування на обвинуваченого.

У відповідності до ст.64 КПК України
обов'язковими обставинами, що
підлягають доказуванню при
провадженні досудового слідства,
дізнання і розгляді справи в суді,
наряду з іншими, визначеними в цьому
законі обставинами, є також подія
злочину, характер та розмір
матеріальної шкоди, завданої злочином,
винність обвинуваченого у вчинені
злочину і мотиви злочину.

Крім того, згідно ст.132 КПК України
обвинувачення повинно бути конкретним,
оскільки особа має право знати, в чому
саме вона обвинувачується і захищатися
від пред'явленого їй обвинувачення. Не
встановлення цих обставин порушує
право обвинуваченого на захист від
конкретного обвинувачення і впливає на
правильність кваліфікації його дій.

Як свідчать матеріали даної
кримінальної справи, наведені вимоги
процесуального закону органами
досудового слідства належним чином не
виконані, по справі не були
з'ясовані і не перевірені такі
суттєві обставини, без дослідження
яких неможливе правильне вирішення
справи і постановлення законного та
обґрунтованого вироку.

З наведених в постанові суду підстав
направлення даної справи на додаткове
розслідування вбачається, що органами
досудового слідства дійсно допущено
неповноту з'ясування передбачених
законом обставин, що підлягають
доказуванню цими органами та стороною
обвинувачення в суді, з чим фактично
погодився і прокурор, стверджуючи в
апеляції, що суд мав можливості сам
усунути недоліки по справі без
повернення справи на додаткове
розслідування.

Однак, посилання прокурора на те, що
зазначену в постанові неповноту суд
міг усунути шляхом направлення судових
доручень та призначенням відповідних
експертиз, не можна визнати
обґрунтованими, оскільки, за змістом
ст.315-1 КПК України завданням судових
доручень є перевірка і уточнення
фактичних даних, одержаних під час
судового слідства, а не усунення
неповноти досудового слідства.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
органом досудового слідства дії ОСОБА_4
та ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.296 КК
України, як хуліганство , вчинене
групою осіб, а дії ОСОБА_2 - за ч.1 ст.296 КК
України, як хуліганство вчинене з
особливою зухвалістю групою осіб та ч.1
ст.121 КК України, як заподіяння тяжких
тілесних ушкоджень, небезпечних для
життя та здоров'я.

Зокрема, з обвинувального висновку
вбачається, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2
тривалий час продовжували свої
хуліганські дії, переміщуючись від буд.
16 по вул. 60 років Жовтня до проїзної
частини дороги, надавали опір
громадянам, які намагалися припинити
їх хуліганські дії, і яким вони
спричинили фізичний біль.

Але обвинувачення, вмінене кожному з
трьох обвинувачених на досудовому
слідстві неконкретизоване.

Так, в описовій частині обвинувачення
кожному з трьох - ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2
вміняється спричинення тяжких
тілесних ушкоджень, небезпечних в
момент спричинення потерпілому ОСОБА_8.
В той же час, в судовому засіданні було
встановлено, що тяжкі тілесні
ушкодження у вигляді ножового
поранення були спричиненні саме
ОСОБА_2, а особа яка нанесла удар
цеглиною по голові ОСОБА_8 та
спричинила цим тяжкі тілесні
ушкодження - взагалі не встановлена.
Сам потерпілий в суді пояснив, що він
розповідав слідчому про те, що камені в
нього кидали всі п'ять осіб, які його
переслідували. При цьому зліва він
бачив не ОСОБА_2, а ОСОБА_11.

Також ОСОБА_4, ОСОБА_3 інкримінується
нанесення тяжких тілесних ушкоджень,
побоїв тощо, потерпілим ОСОБА_12, ОСОБА_13
та ОСОБА_14 групою осіб, в тому числі з
ОСОБА_2. В той же час, в описовій частині
обвинувачення ОСОБА_2 дані факти не
розписані та не конкретизовані. В ході
досудового слідства ОСОБА_14 в якості
потерпілого не допитаний.

Спричинення тілесних ушкоджень
потерпілому ОСОБА_9 взагалі не
вміняється жодному з обвинувачених,
тому не зрозуміло по якій справі і за
яким обвинуваченням відносно
притягнутих осіб він є потерпілим. В
ході досудового слідства не
встановлено, хто саме розпочав
хуліганські дії, наніс удари
потерпілому ОСОБА_9.

Пославшись на вище вказані обставини,
суд прийшов до обґрунтованого
висновку про направлення кримінальної
справи в цій частині на додаткове
розслідування.

Як зазначено в оскаржуваній постанові,
в ході нового розслідування слід
провести відтворення подій вчинення
злочину з усіма учасниками подій -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 одноразово, а також з
потерпілими ОСОБА_9, ОСОБА_8, з участю
судово-медичного експерта.

Крім того, необхідно провести
реконструкцію на місці вчинення
злочину обставин спричинення
потерпілому ОСОБА_8 тяжких тілесних
ушкоджень з розстановкою на місці всіх
учасників подій 25.06.2011 року з
обов'язковою участю судово-медичного
експерта.

Після проведення відтворення
обстановки та обставин подій необхідно
призначити судово-медичну експертизу
по показанням кожного з учасників
відтворення.

Суд першої інстанції позбавлений
права усунути у судовому засіданні
ці недоліки слідства через свою
диспозитивність та відсутність
процесуальних можливостей.
Зазначені обов'язки, згідно
ст.22 КПК України (1960 р.) покладені на
органи досудового слідства та
прокурора. Крім того, суд не вправі і не
повинен виконувати невластиві йому
функції - поєднувати досудове і судове
слідство.

Враховуючи, що для усунення
вищезазначеної неповноти та
однобічності досудового слідства
необхідно провести значний об'єм
слідчих дій, чого через певну специфіку
судового розгляду справи суд не має
можливості зробити, справа підлягає
поверненню на додаткове розслідування.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що постанова суду про
повернення справи на додаткове
розслідування є законною,
обґрунтованою, а доводи апеляції
прокурора - безпідставними.

При додатковому розслідуванні
належить провести всі передбачені
законом заходи з метою усунення
неповноти та однобічності досудового
слідства на які вказав суд першої
інстанції, перевірити всі обставини
справи, доводи обвинувачених висунуті
на свій захист, дати належну оцінку
зібраним по справі доказам і в разі
доведеності вини, пред'явити конкретне
обвинувачення.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 365, 366, 382 КПК України(в редакції 1960
року), п. п. 9,11,13,15 розділу ХІ «Перехідні
положення» КПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л
А :

Апеляцію прокурора прокуратури м.
Кременчука Дубодєла А.М. залишити без
задоволення, а постанову
Автозаводського районного суду м.
Кременчука від 13 листопада 2012 року
стосовно ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - без
змін.

С У Д Д І
:

ГОНТАР А.А.
ХАРЛАН Н.М. ЮРЕНКО Л.А.