Справа №11-17, 2008 року
Головуючий в 1-й інстанції МазурокО.В.
Категорія ст. 15ч.2, 185ч.1, 121 ч.1 КК України
Доповідач Ващенко С.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

15 січня 2008 року
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого
судді Шершуна В.В.,

суддів Ващенка С.Є.,
Козачка С.В.,

з участю
прокурора Підлісного О.В.,

захисників:
ОСОБА_2., ОСОБА_3, ОСОБА_4.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому
кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1 та його захисників
ОСОБА_2., ОСОБА_3 та ОСОБА_4. на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 5
листопада 2007 року.

Цим
вироком ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1, з
середньою освітою, який не працює, раніше не судимого,

засуджено:

за ст.15 ч.2, 185 ч.1 КК України на 2 роки позбавлення волі;

за ст. 121 ч.1 КК України на 5 років
позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання
більш суворим йому остаточно призначено покарання у виді п'яти років
позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому залишено попередній - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання постановлено
обчислювати з 01 червня 2007 року.

Доля речових доказів вирішена
відповідно до закону.

Стягнуто із засудженого на користь
експертної установи 117,65 грн. судових витрат за проведення експертизи та на
користь ОСОБА_5 - 5000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

За вироком суду ОСОБА_1 засуджено за те, що він біля 1 години ночі 01
червня 2007 року у приміщенні нічного клубу „Шторм”, що по вулиці П.Мирного,
28/3 у м. Хмельницький, знаходячись у стані алкогольного сп'яніння, намагався
викрасти жіночу сумку, яка належить ОСОБА_6., вартістю 75 грн., у якій
знаходився мобільний телефон „Самсунг Х650” із стартовим пакетом вартістю 700
грн. з 8 грн. на рахунку, туш вартістю
100 грн., ключі від квартири, паспорт громадянина України та телефон
„Нокіа 3250” із стартовим пакетом вартістю 1724 грн. з 5 грн. на рахунку, який
належить ОСОБА_5., однак не довів злочин до кінця, оскільки був помічений
ОСОБА_5. і між ними виникла бійка, яку припинили охоронці бару та вивели
ОСОБА_1 на вулицю.

Крім того, цього ж дня білля 1 години 30 хвилин, ОСОБА_1, перебуваючи у
стані алкогольного сп'яніння, поблизу нічного клубу „Шторм”, що по вулиці
П.Мирного, 28/3 у м. Хмельницький, дочекавшись коли ОСОБА_5 вийшов з бару і
стояв із своїм знайомим ОСОБА_7, затіяв з ОСОБА_5. бійку, під час якої наніс
йому декілька ударів ножем, якого мав при собі, внаслідок чого заподіяв
потерпілому тяжке тілесне ушкодження у вигляді проникаючого сліпого поранення
черевної порожнини з ушкодженням тканини печінки і кровотечею в черевну
порожнину (до 200 мл), що є
небезпечним для життя в момент заподіяння, та легкі тілесні ушкодження у
вигляді ран м'яких тканин обох половин грудної клітки, рани тім'яної ділянки
голови, нижньої губи, лівої кисті і лівого плеча.

Захисники у своїх апеляціях просять:

ОСОБА_2. - пом'якшити призначене засудженому покарання;

ОСОБА_8. - вирок в частині засудження ОСОБА_1 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК
України скасувати і справу в цій частині закрити, його дії з ч.1 ст.121 КК України перекваліфікувати на
ст.128 КК України і призначити йому покарання із застосуванням ст.75 цього
Кодексу;

ОСОБА_4. - дії засудженого кваліфікувати за ст.36 КК України, вирок скасувати
і закрити справу. В обґрунтування апеляцій посилаються на невідповідність
висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи; порушення
кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального
закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі
засудженого. Вказують на те, що, взявши в руки жіночу сумку, ОСОБА_1 одразу
кинув її на місце, де вона лежала, а ОСОБА_5. тілесні ушкодження були заподіяні
внаслідок оборони ОСОБА_1 від ударів потерпілого. При цьому захисник ОСОБА_8.
вважає, що ОСОБА_1 добровільно відмовився від замаху на викрадення сумки,
тілесні ушкодження заподіяв потерпілому з необережності, перебуваючи в стані
сильного душевного хвилювання, а на думку захисника ОСОБА_4. у діях ОСОБА_1 взагалі
не було наміру викрасти сумку, а наносячи потерпілому удари ножем він діяв у
межах необхідної оборони, оскільки потерпілий перший наніс йому удар на вулиці.
Зазначають, що при призначенні покарання суд не врахував усіх пом'якшуючих
покарання обставин, недостатньо врахував сукупність обставин справи та особу
підсудного.

Засуджений ОСОБА_1, за змістом його апеляції, просить вирок скасувати і
справу закрити, посилаючись на те, що не мав наміру викрадати сумки, взяв її
жартома, а тілесні ушкодження заподіяв потерпілому захищаючись від його ударів.
На досудовому слідстві визнавав, що хотів викрасти сумку, оскільки працівники
міліції сказали, що, якщо він визнає вину, то його випустять з-під варти, а суд
врахує щире каяття, інакше погрожували йому надовго залишитися в тюрмі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисників на підтримання апеляцій з
посиланням на зазначені в них доводи, міркування прокурора про законність та
обґрунтованість вироку, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Висновки місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні злочинів за
вказаних у вироку обставин відповідають матеріалам справи і підтверджуються
дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так, за показаннями потерпілого ОСОБА_5 в приміщенні нічного клубу „Шторм”
він побачивши, що ОСОБА_1 взяв сумку його подруги ОСОБА_6., одразу підійшов до
нього і положив йому руку на плече, після чого між ними виникла бійка. Після
того, як їх розборонили, ОСОБА_1 на танцювальному майданчику клубу кинувся на
нього і почав його бити. Бійку між ними розборонила охорона, яка вивела ОСОБА_1
з клубу. Згодом, коли він на вулиці стояв біля бару із своїм товаришем
ОСОБА_7., ОСОБА_1 підійшов до нього і наніс йому удар в голову, від якого він
впав, і між ними знову розпочалася бійка, в ході якої ОСОБА_1 вихватив з ременя
штанів ножа і почав ним наносити йому удари. Коли ж кров залила йому обличчя і
він приклав руку до рани, то ОСОБА_1 підняв руку вгору і крикнув: „Я его
сделал”.

Потерпіла ОСОБА_6 та свідки ОСОБА_7. і ОСОБА_9 пояснили суду, що зі слів
ОСОБА_5 їм відомо, що бійка між ним та ОСОБА_1 виникла у зв'язку з тим,
останній намагався викрасти сумку ОСОБА_6.

Крім того, свідок ОСОБА_9 (охоронець клубу „Шторм”) в судовому засіданні
пояснив, що ОСОБА_1 тоді знаходився в стані сп'яніння, проявляв агресію і
постійно поводив себе зухвало.

Свідок ОСОБА_7. також підтвердив, що на вулиці, коли ОСОБА_5розповідав йому
про події в приміщенні клубу, до нього підбіг ОСОБА_1 і нічого не пояснюючи вдарив
його в голову, зв'язку з чим між ними виникла бійка, після якої ОСОБА_5був весь
в крові, а ОСОБА_1, який теж був у крові, встав і сказав: „Я его сделал”.
Наздогнавши згодом ОСОБА_1 він побачив у нього в руках ножа.

Пояснення ОСОБА_5 про обставини замаху на викрадення сумки, крім того,
підтверджуються даними вилученого під час досудового слідства та дослідженого
судом відеозапису, зробленого в клубі за допомогою камери відео спостереження,
з якого видно, що перед тим, як взяти сумку з дивана, ОСОБА_1, сидячи на його
спинці із своїм знайомим, оглядає приміщення, а коли взяв сумку, ОСОБА_5миттєво
наніс йому удар.

Сам засуджений в судовому засіданні не заперечив, що брав сумку в руки, а
коли одразу кинув її назад, то отримав удар від ОСОБА_5 і між ними виникла
бійка; що вони билися на танцювальному майданчику, а також, що на вулиці він
запитував у потерпілого навіщо той його вдарив і між ними знову розпочалася
бійка, під час якої він наносив ОСОБА_5 удари ножем, якого мав при собі. При
цьому ОСОБА_1 пояснив, що сумку брав, коли сидів на спинці дивану із своїм
знайомим ОСОБА_10; стверджував, що не мав умислу порізати потерпілого, хотів
його лише налякати, а також не виключив можливості, що після бійки міг сказати „Я
его сделал”, оскільки був тоді п'яний.

Тяжкість наявних у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та заподіяння їх за допомогою
ножа стверджуються даними висновку судово-медичної експертизи, відповідно до
якої проникаюче сліпе поранення черевної порожнини з ушкодженням печінки могло
утворитися від одного удару колюче-ріжучим предметом, яким міг бути клинок
ножа, а вказані легкі тілесні ушкодження могли утворитися не менш, ніж від
шестиразової дії таким же предметом.

Місцевий суд, проаналізувавши наведені докази, які узгоджуються між собою,
в сукупності, дав їм правильну оцінку з точки зору їх допустимості,
достовірності та достатності і вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України як
замах на таємне викрадення чужого майна та за ч.1 ст.121 КК України як умисне
тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При цьому суд навів у вироку мотиви, з яких відхилив показання підсудного
про відсутність у його діях умислу на заподіяння тілесних ушкоджень та
пояснення свідка ОСОБА_11., які не узгоджуються з показаннями потерпілого та
підсудного.

Показання потерпілого про обставини замаху на заволодіння сумкою, поведінка
ОСОБА_1, що передувала заволодінню сумкою, та те, що він кинув її назад на
диван лише за мить до того, як ОСОБА_5повалив його на диван, не дають підстав
вважати, що він добровільно відмовився від вчинення злочину.

Твердження ОСОБА_1 про відсутність у нього намірів викрасти сумку не можуть
бути визнані достовірними ще й тому, що він з цього приводу давав суду непослідовні
показання: спочатку говорив, що не знає, що на нього найшло і чому він її взяв,
потім сказав, що хотів лише пожартувати.

З огляду на вище вказані докази колегія суддів вважає безпідставними і
доводи апелянтів про те, що тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_5. були заподіяні
ОСОБА_1 з необережності під час захисту від нанесення йому ударів потерпілим; в
стані сильного душевного хвилювання, який виник внаслідок нападу на нього
потерпілим, а також, що ОСОБА_1 діяв в межах необхідної оборони.

До того ж сам підсудний в суді першої інстанції жодного разу не говорив, що
бійку на вулиці розпочав потерпілий, в судовому засіданні 28 вересня 2007 року
на запитання ОСОБА_5 відповів, що не пам'ятає хто розпочав бійку. А вказівка в
апеляції ОСОБА_1 про те, що він в збудженому стані після завершення бійки
сказав „Что же я сделал ему”, які , на його думку суд перекрутив, лише свідчить
про достовірність показань потерпілого та свідка ОСОБА_7., що підсудний,
заподіявши тілесні ушкодження ОСОБА_5., сказав: „Я его сделал” і підтверджує
наявність у його діях умислу. ОСОБА_1 в апеляції також зазначив, що саме він на
вулиці підійшов першим до потерпілого, взяв його за руку і хотів пояснити чому
він взяв сумку, що повністю спростовує доводи захисника ОСОБА_4., що
ініціатором бійки на вулиці був потерпілий.

Показання ж свідка ОСОБА_11. про те, що вона бачила як потерпілий повалив
ОСОБА_1 і наносив йому удари, не спростовують вини засудженого, оскільки за її
поясненнями в суді початку бійки на вулиці вона не бачила.

Будь-яких інших належних та достовірних доказів на спростування вини
ОСОБА_1 у скоєнні вказаних злочинів ні досудовим слідством, ні місцевим судом
не здобуто, апеляційному суду таких доказів апелянти не надали.

Призначене ОСОБА_1 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України. Позитивні
характеристики засудженого, відсутність у нього судимості, добровільне
відшкодування матеріальної і визнання моральної шкоди, вибачення перед
потерпілим та критична оцінка ОСОБА_1 своїх дій не дають підстав для
пом'якшення йому покарання, у тому числі із застосуванням ст.75 КК України,
оскільки він у стані алкогольного сп'яніння вчинив замах на вчинення
корисливого злочину, після чого через незначний проміжок часу заподіяв ножем
тяжкі тілесні ушкодження особі, яка його викрила у вчиненні попереднього
злочину. А заперечення своєї вини у скоєному, за наявності достатніх доказів на
її підтвердження, спростовує доводи апеляцій, що він щиро кається і сприяв
розкриттю злочину.

Що стосується доводів апелянтів з посиланням на недозволені методи
слідства, то вони нічим не підтверджені і відповідно не можуть бути підставою
для скасування чи зміни вироку. До того ж ні ОСОБА_1, ні його захисники дій
працівників міліції не оскаржували, а суд, обґрунтовуючи свої висновки, на явку
ОСОБА_1 з повинною як на доказ його вини не посилався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.365, 366, 379
КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 5 листопада
2007 року залишити без зміни, а апеляцію засудженого та його захисників - без
задоволення.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/

Копія вірна :

Суддя апеляційного суду С.Є.Ващенко