Справа № 135/171/15-к
Провадження у справі № 1-в/135/11/15
У Х В А Л А
іменем України
22.04.2015 Ладижинський міський суд Вінницької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижині Вінницької області клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-
В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про умовно - дострокове звільнення його вiд відбування покарання, в якому посилається на те, що вироком Барського районного суду Вінницької області від 05.12.2008, що був змінений ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 18.03.2009 в частині засудження ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 209 КК України скасовано, а провадження по справі закрито за відсутністю в його діях складу злочину та засуджено за ч. 3,5 ст. 185, 304, 70 КК України до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна. В даний час відбуває покарання у Ладижинській виправній колонії № 39, відбув більше 2/3 строку призначеного судом покарання, за час відбування покарання в Ладижинській виправній колонії № 39 щиро розкаявся в вчинених злочинах, став на шлях виправлення, шанобливо ставиться до інших засуджених і співробітників системи, підтримує дружні відносини з різними категоріями засуджених та намагається будувати безконфліктні відносини з оточуючими, приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу "Духовне відродження", має дисциплінарні стягнення, проте вони не носять злісного характеру, також має два заохочення від адміністрації колонії. Крім того, просить врахувати наявність у нього дружини, яка не працює та отримує державну соціальну допомогу на дітей віком до 18 років на неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 01.10.2014 по 31.03.2015 згідно з Законом України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям", а також здійснює догляд за особою похилого віку ОСОБА_6 , 1927 року народження та отримує за це невелику компенсацію.
Засуджений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні, вважаючи, що своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Окрім того, додатково пояснив, що дійсно за час відбування покарання в установі отримав десять дисциплінарних стягнень, обґрунтованість яких визнає та не оспорює, проте вважає, що вони не є злісними, тому не можуть бути підставою для відмови у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення. Зазначає, що на момент подання клопотання він був працевлаштований на виробництві установи, має виконавчі листи на загальну суму 254 459 грн 46 коп., тому вважає, що перебуваючи на волі зможе влаштуватися на офіційну роботу та швидше погасити дану матеріальну шкоду. Також зазначив, що відбуваючи покарання він п`ять разів був працевлаштований, однак звільнявся з роботи за те, що там вчиняв порушення. Участі в самодіяльних секціях засуджених виправної установи не приймає, самостійної активності до вступу у такі секції не виявляв, оскільки навіть не знає, що такі існують. Його поведінка, не є така, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Проте, вважає, якщо клопотання про умовно-дострокове звільнення буде задоволено, інші засуджені візьмуть з нього приклад та відповідно також звернуться до суду з подібним клопотанням.
Захисник засудженого ОСОБА_7 в обґрунтування доводів клопотання зазначала, що в силу ст. 134 КВК України ОСОБА_8 дисциплінарних стягнень не має, режим відбування покарання не порушує, має два заохочення, законні вимоги адміністрації виконує, що свідчить про процес позитивних змін та його виправлення. Наявність стягнень, які зняті у встановленому законом порядку, не є підставою для відмови в умовно-достроковому звільненні. Щодо участі у самодіяльних організаціях та гуртках це є виключним правом засудженого, а не його обов`язком, тому адміністрація установи не має права нав`язувати ОСОБА_3 приймати участь у таких організаціях. Також не оспорюючи допущених ОСОБА_3 порушень за розмову по мобільному телефону зазначає, що дійсно нормативною базою установи заборонено без дозволу користуватися мобільними телефонами, проте вважає, що в дану законодавчу базу необхідно внести відповідні зміни. Вважає, що персонал установи формально віднісся до засудженого, жодним чином не проявляв ініціативи з приводу його працевлаштування. Бажання працювати було тільки з боку самого засудженого, про що він писав відповідні заяви. За час відбування покарання ОСОБА_3 тричі власними силами та за кошти родичів робив ремонт у власних секціях, проте адміністрацією установи дана обставина проігнорована. Тому вважає що характеристика, яка міститься в матеріалах клопотання не відповідає дійсним обставинам.
Представник установи виконання покарань ОСОБА_9 вважає, що клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає та в судовому засіданні пояснив, що засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання в Ладижинській виправній колонії № 39 з 04.04.2009. Засуджений дійсно відбув 3/4 частини строку призначеного покарання, характеризується негативно. За час відбування покарання в установі отримав десять дисциплінарних стягнень, дев`ять із яких на даний час хоч і погашені та зняті, але його поведінка потребує подальшого контролю. За порушення режиму утримання отримав одне стягнення, надане правами начальника відділення, яке на момент подачі клопотання до суду було діючим. Після застосування даних правопорушень належних висновків для себе не зробив, про що свідчить періодичність їх застосування та висновки зроблені за наслідками проведення профілактичних заходів щодо недопустимості в подальшому допущення подібних порушень. Участі в самодіяльних секціях засуджених виправно-трудової установи не приймає, самостійної активності до вступу у такі секції не виявляв, перебуває в добрих стосунках з іншими засудженими, не конфліктує, самостійного бажання участі у роботах з благоустрою установи також не приймає, оскільки самостійно такого бажання не виявляв.
Представник установи виконання покарань ОСОБА_10 також вважає, що клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає та в судовому засіданні пояснив, що засуджений ОСОБА_3 за час відбування покарання в Ладижинській ВК №39 не довів свого виправлення, на момент складання характеристики не був працевлаштований, оскільки наказу щодо його виходу на роботу не було винесено, хоча на момент розгляду клопотання ОСОБА_3 працевлаштований. До цього часу він періодично працював на виробництві установи, неодноразово звільнявся з роботи по різних причинах, зарекомендував себе з негативної сторони, допускав порушення режиму відбування покарання, при проведенні профілактичних бесід з приводу відношення до вчиненого та бачення майбутнього позитивних висновків не висловлював.
Прокурор висловив думку, що клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає, оскільки із доказів, що характеризують засудженого не підтверджено, що він своєю поведінкою та ставленням до праці довів виправлення, оскільки раніше за вчинені злочини звільнявся умовно-достроково, проте на шлях виправлення не став та знов вчиняв злочини під час умовно-дострокового звільнення, під час відбування покарання за порушення установленого порядку відбування покарання допустив десять порушень, за що накладалися стягнення, п`ять раз працевлаштовувався на підприємстві установи, проте звільнявся за те, що там вчиняв порушення. Також вважає, що з пояснень ОСОБА_3 , наданих під час розгляду даного клопотання не вбачається, що він розкаявся у порушенні установленого порядку відбування покарання та зробив для себе належні висновки, а навпаки вважає, що він жодним чином не порушив умови режиму.
Представник спостережної комісії Ладижинської ВК № 39 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи тільки з його участю до суду не надходило, що дає можливість суду, відповідно до ст. 539 КПК України, розглянути справу без участі представника спостережної комісії.
Заслухавши пояснення засудженого, його захисника, представників адміністрації Ладижинської виправної колонії № 39, думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання та вивчивши матеріали особової справи, суд приходить до наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 засуджений вироком Барського районного суду Вінницької області від 05.12.2008 за ч. 3 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 209, 304, 70 КК України до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 18.03.2009 в частині засудження ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 209 КК України скасовано, а провадження по справі закрито за відсутністю в його діях складу злочину та засуджено за ч. 3,5 ст. 185, 304, 70 КК України до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку відбуття покарання рахується з 30 березня 2007 року, кінець строку покарання визначено 20 березня 2017 року.
В Ладижинській виправній колонії № 39 засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання з 04 квітня 2009 року. 24 квітня 2007 року був конвойований в Вінницьку УВП № 1, де за порушення режиму утримання отримав одне стягнення за зберігання заборонених предметів, яке на даний час погашене у встановленому законом порядку, і до Ладижинській виправній колонії № 39 прибув 04 квітня 2009 року.

У характеристиці засудженого, затвердженій начальником Ладижинської виправної колонії № 39, зазначено, що засуджений ОСОБА_3 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення та не заслуговує на умовно-достроково звільнення, оскільки за час відбування покарання в Ладижинській ВК №39 характеризується негативно, за допушені порушення установленого порядку відбування покарання (порушення розпорядку дня, зберігання заборонених предметів) отримав дев`ять дисциплінарних стягнень, останнє не зняте та не погашене у встановленому законом порядку. За сумлінну поведінку та ставлення до праці два рази заохочувався правами начальника установи. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, не конфліктує, адекватно реагує на критику на свою адресу. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Не завжди утримує в чистоті і порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній огляд. Не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Свідомо уникає виконання робіт із благоустрою установи, або перекладає її виконання на інших засуджених. Вимог пожежної безпеки не дотримується. Особистої участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі не приймає. Участі у роботах самодіяльних організацій не приймає, соціально корисну активність в організаціях їх роботи не проявляє. До складу колективу ради засуджених не входить. Зв`язки з дружиною підтримує шляхом листування, отримує від них посилки, бандеролі.

З довідки про стягнення та заохочення зазначено, що за час відбуття покарання до ОСОБА_3 було застосовано десять стягнень та два заохочення.
З витягу з протоколу № 25 засідання спостережної комісії Ладижинської ВК № 39 від 09 грудня 2014 року вбачається, що спостережною комісією прийнято рішення про відмову ОСОБА_3 в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не довів своє виправлення, оскільки за весь період відбуття покарання має 10 стягнень, адміністрацією установи заохочувався 2 рази, на підприємстві установи не працевлаштований, до виконання законних вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, свідомо уникає робіт по благоустрою установи.

Згідно довідки, виданої бухгалтерією Ладижинської виправної колонії № 39 засуджений ОСОБА_3 на виконанні має двадцять п`ять виконавчих листів № 1-9 від 06.05.2009, виданих Барським районним судом Вінницької облсті на загальну суму 254 459 грн 46 коп., з яких за час відбування покарання стягнуто на користь потерпілих 3119 грн 40коп.. Заборгованість станом на 20.01.2015 складає 251 340 грн 06 коп.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 537 КПК України, під час виконання вироків суд зокрема має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, при цьому фактично відбув необхідну частину призначеного судом покарання.

Пленум Верховного Суду України у постанові № 2 від 26 квітня 2002 року „Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" орієнтує суди нижчих ланок на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Виходячи з вказаної норми закону, умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.
Згідно з ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого.

Сумлінна поведінка - це зразкове виконання вимог режиму і свідоме додержання дисципліни, беззаперечне виконання законних вказівок адміністрації, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, наявність подяк і відсутність стягнень, це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Показником виправлення можна вважати і систему вчинків, що здійснюються з мотивів, прямо протилежних тим, що штовхнули особу на вчинення злочину.
Сумлінне ставлення до праці насамперед передбачає, що особа постійно бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, прагне до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності або підвищення кваліфікації, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.

Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за певний час.

З врахуванням досліджених матеріалів особової справи щодо ОСОБА_3 та вищевикладених доводів, суд приходить до висновку, що засуджений відбув встановлену законом частину строку покарання, своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення, враховуючи те, що ОСОБА_3 з позитивного боку себе не зарекомендував, допускав порушення вимог режиму відбування покарання, порушував правила внутрішнього розпорядку, не дотримувався вимог пожежної безпеки, за що мав десять дисциплінарних стягнень, застосування яких визнав та не оскаржував їх обґрунтованість, за час відбування покарання характеризується негативно, неодноразово звільнявся від відбуття покарання умовно-достроково, однак, належних висновків для себе не зробив, а отже не має впевненості у його подальшій правослухняній поведінці, тому підстави для умовно-дострокового звільнення згідно з вимогами статті 81 КК України відсутні.

Поряд з цим, суд відхиляє доводи засудженого ОСОБА_3 щодо окремих характеризуючих даних, які іншим шляхом характеризують його особу зазначених у характеристиці, затвердженій в.о. начальника Ладижинської ВК №39 від 21.11.2013, яка була надана при розгляді клопотання про застосування до нього Закону України "Про амністію", оскільки як вбачається із оглянутої та дослідженої в судовому засіданні вказаної характеристики остаточним висновком є те, що адміністрація Ладижинської ВК №39 вважає, що засуджений ОСОБА_3 не став на шлях виправлення, тому застосування ст. 82 КК України є недоцільним. Окремі характеризуючі дані, які іншим чином характеризують його особу не є суттєвими, окрім того зроблені станом на 2013 рік, і не мають виключного значення при прийняті рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.
З врахуванням того, що поведінка засудженого враховується за ввесь період відбування ним покарання, тому твердження захисника засудженого про те, що в силу п.14 ст.134 КВК України він дисциплінарних стягнень не має і тому до нього повинно бути застосовано умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, не заслуговують на увагу. Дані щодо зняття дисциплінарних стягнень у встановленому законом порядку мають важливе значення, проте ці обставини також не мають виключного значення при прийняті рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, а враховуються у сукупності з іншими даними про поведінку засудженого за весь період відбування покарання.

На пiдставi викладеного, керуючись ч. 2 ст. 81 КК України, п.2 ч.1 ст. 537, ст. 539 КПК України,постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 р. № 2 «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суд -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаpжена до апеляцiйного суду Вінницької області через Ладижинський місмький суд протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя