АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11/796/37/2015 Головуючий в суді 1інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 124 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2014 року.

встановила:

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2014 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого інженером-електроніком Дирекції оброблення та перевезення пошти УДППЗ «Укрпошта», не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України та призначено покарання у вигляді ста п`ятдесяти годин громадських робіт.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_9 звільнено від покарання за ст. 124 КК України в зв`язку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід, до набрання вироком законної сили, залишити без змін підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суду, 29 березня 2009 року приблизно о 22 годині, знаходячись біля АЗС «ТНК» по вул. Харківське шосе, 179 в м. Києві, захищаючись від суспільно небезпечного посягання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке виразилося в тому, що останній наніс ОСОБА_9 численні удари кулаками по голові, зокрема в обличчя, та по тулубу, а потім схопив обома руками за шию та став стискати, неадекватно оцінив ситуацію, яка склалася, та з метою захисту вчинив дії, які явно не відповідають ступеню небезпечності посягання ОСОБА_6 , а саме, під час того як ОСОБА_6 обома руками стискав його шию, ОСОБА_9 з кишені своєї куртки дістав ніж та тримаючи його в правій руці наніс 5 ударів клинком ножа в ліву половину тулуба ОСОБА_6 .

Згідно висновку судово-медичного експерта № 984/е від 23.06.2009 року, згідно наданої медичної документації у ОСОБА_6 мали місце такі тілесні ушкодження: три колото-різаних поранення грудної клітини зліва: 2 проникають в грудну порожнину з розвитком гемопневмоторакса, 1 проникаюче торако-абдомінальне поранення зліва з ушкодженням лівого куполу діафрагми та наскрізними пошкодженнями тонкої кишки, наскрізними пораненнями брижі тонкої кишки; проникаюче у черевну порожнину колото-різане поранення бокової стінки живота зліва з пошкодженням низхідного відділу ободової кишки, гемоперитонеума (загалом 5 поранень лівої половини тулуба).

Зазначені ушкодження спричинені гострими (гострим) предметами (предметом), могли виникнути 29 березня 2009 року та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя).

Діями ОСОБА_6 ОСОБА_9 також були спричинені тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичного експерта № 981/е від 09.07.2009 дані медичної документації свідчать про те, що при зверненні за медичною допомогою 31.03.2009 у ОСОБА_9 виявлені такі тілесні пошкодження:

- синці - на повіках правого ока, з обох боків;

- садна правої вилицевої ділянки.

Характер, локалізація вищевказаних тілесних ушкоджень свідчать про те, що спричинені вони тупим предметом (предметами), могли утворитися 29 березня 2009 року.

Вказані ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Таким чином, ОСОБА_9 своїми умисними діями вчинив умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене у разі перевищення меж необхідної оборони, тобто вчинив злочин, передбачений ст. 124 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпілий ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі потерпілий просить вирок Дарницького районного суду м. Києва скасувати та кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_9 повернути прокурору на додаткове розслідування. При цьому вказує на неповноту досудового і судового слідства, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, істотне порушення кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону. Зазначає, що судом неправильно кваліфіковані дії ОСОБА_9 за ст. 124 КК України, оскільки в діях останнього вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Разом з тим вказує, що слідство у даній кримінальній справі проведено однобічно, упереджено, висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що слідчим фальсифіковано матеріали кримінальної справи, а під час судового розгляду справи, суддею було відмовлено в проведенні допиту свідків, проведення ряду експертиз, які на його думку, могли б істотно вплинути на рішення суду першої інстанції.

Зазначає, що прокурором відділу 04/2/2 прокуратури міста Києва ОСОБА_10 04 січня 2011 року дії ОСОБА_9 були перекваліфіковані зі ст. 122 ч. 1 на ст. 121 ч. 1 КК України з одночасним порушенням кримінальної справи щодо ОСОБА_9 за ознаками вказаного злочину і дана постанова прокурора не скасована і в матеріалах справи відсутня.

Посилаючись на неповноту досудового та судового слідства потерпілий зазначає, що не вилучався відеозапис з АЗС «ТНК», не допитані очевидці події, не дана оцінка показанням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , не усунуті суперечності в показаннях свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , при цьому зазначає, що ніхто із зазначених свідків не бачив, щоб ОСОБА_9 наносились удари, щоб він падав, чи йому рвали куртку. Також зазначає, що не досліджений його ( потерпілого) одяг, на якому 9 розрізів, вказує, що відповідно довідки Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 29 березня 2009 року у нього виявлено 6 поранень. Зазначає, що судом необґрунтовано відмовлено в проведенні повторної судово-медичної експертизи для встановлення тяжкості і характеру тілесних ушкоджень підсудного ОСОБА_9 , судово-імунологічної експертизи для дослідження слідів крові на куртці ОСОБА_6 , комплексної криміналістичної судово-медичної експертизи для встановлення тяжкості і характеру тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_6 , дослідження взаєморозташування ОСОБА_9 та ОСОБА_6 в момент спричинення ОСОБА_9 колото-різаних поранень ОСОБА_6 .

Посилаючись на істотні порушення вимог КПК потерпілий зазначає, що ні він, ні його представник в порушення вимог ст. 217 КПК України 1960 року не ознайомлені з матеріалами справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого, захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 , просить апеляційну скаргу потерпілого залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва без змін. Вказує, що доводи потерпілого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи, та дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ст. 124 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити та скасувати вирок суду першої інстанції, кримінальну справу направити на додаткове розслідування, пояснення прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу потерпілого залишити без задоволення, а вирок суду без зміни, пояснення засудженого ОСОБА_9 та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово засудженого ОСОБА_9 , перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_6 підлягає задоволенню, вирок суду скасуванню з направленням справи на додаткове розслідування з наступних підстав.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень КПК України 2012 року кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанції і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом, тому апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_6 переглядається апеляційним судом в порядку КПК України 1960 року.

Відповідно до вимог ст. ст. 22, 64-66 КПК України 1960 року прокурор, слідчий зобов`язаний вжити всіх передбачених законом заходів для повного, всебічного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання. В числі обставин, що підлягають доказуванню в кримінальній справі при провадженні досудового слідства, шляхом збирання і подання доказів, виключно в порядку встановленому процесуальним законом, є час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину, винність обвинуваченого та мотиви злочину. При цьому, суд, прокурор, слідчий не вправі перекладати обов`язок доказування на обвинуваченого.

Згідно ст. 323, ст. 327 ч.2 КПК України 1960 року вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

Відповідно до ст. 275 КПК України 1960 року розгляд справи провадиться тільки в межах пред`явленого обвинувачення.

Ст. 367 КПК України 1960 року передбачає, що однією з підстав для скасування рішення суду є однобічність або неповнота дізнання, досудового чи судового слідства, істотне порушення кримінально-процесуального закону.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 334, ст. 323 КПК України 1960 року у мотивувальній частині обвинувального вироку суд повинен дати аналіз усім зібраним у справі доказам, тобто всім фактичним даним, які містяться в показаннях свідків, потерпілих, підсудного, у висновках експерта та інших джерел доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення, та навести відповідні обгрунтування прийнятого рішення.

Проте ці вимоги закону під час досудового слідства та розгляду справи в суді не виконані.

Як убачається з мотивувальної частини вироку, суд лише навів у ній досліджені докази, але жодного аналізу їм не дав, не зазначив мотиви прийняття одних і відхилення інших доказів, зокрема тих, якими обґрунтував свою позицію потерпілий ОСОБА_6 .

Так, суд першої інстанції визнав ОСОБА_9 винним в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, вчиненому у разі перевищення меж необхідної оборони.

Приймаючи таке рішення, суд поклав в основу вироку показання ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , які є друзями ОСОБА_9 , разом з тим, суд не дав оцінки показанням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які були очевидцями події 29 березня 2009 року.

Крім того, органами досудового слідства та судом належним чином не було перевірено всіх обставин справи та не надано всебічної, повної і об`єктивної оцінки зібраним у справі доказам.

Так, відповідно до висновків судово-медичних експертиз щодо підсудного ОСОБА_9 від 09 липня 2009 року та щодо потерпілого ОСОБА_23 від 23 червня 2009 року, у підсудного ОСОБА_9 було виявлено синці на повіках правого ока з обох боків та садна правої ви лицевої ділянки, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, а у потерпілого ОСОБА_6 виявлено 5 поранень лівої половини тулуба: три колото-різаних поранення грудної клітки зліва: два проникають в грудну порожнину з розвитком гемопневмоторакса, одне проникаюче торако-абдомінальне поранення зліва з пошкодженням лівого куполу діафрагми та наскрізним пошкодженням шлунку; проникаюче колото-різане поранення передньої черевної стінки з наскрізним пошкодженням тонкої кишки, наскрізним пораненням брижі тонкої кишки; проникаюче у черевну порожнину колото-різане поранення боковій стінки живота зліва з пошкодженням низхідного відділу ободової кишки, гемоперитонеума, зазначені ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень ( за критерієм небезпеки для життя).

При цьому, експертом не дано відповіді щодо відповідності тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_6 , механізму їх утворення, викладеному підсудним ОСОБА_9 .

За таких обставин слід визнати, що органи досудового слідства на порушення вимог ст. 22 КПК України 1960 року однобічно та неповно дослідили обставини справи, зібрані докази, та дійшли передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ст. 124 КК України.

Заслуговують на увагу й посилання потерпілого ОСОБА_6 щодо порушення його права на ознайомлення з матеріалами кримінальної справи в порядку ст. 217 КПК України 1960 року,оскільки, як вбачається з матеріалів справи ні потерпілий ОСОБА_6 , ні його представник ОСОБА_7 з матеріалами справи ознайомлені не були, що є істотним порушенням вимог КПК України 1960 року.

Оскілки ані досудовим слідством, ані судом не було надано належної оцінки доказам у справі та не проведено всебічної й повної перевірки обставин, за яких були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , і ці недоліки досудового слідства не можуть бути усунуті в судовому засіданні, а також враховуючи допущені у справі істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону та прав потерпілого, вирок суду щодо ОСОБА_9 підлягає скасуванню з направленням справи на додаткове розслідування, про що просить потерпілий в апеляційній скарзі.

Під час нового розслідування справи необхідно усунути зазначені недоліки, повно й всебічно дослідити обставини справи, дати належну оцінку доказам і правильно кваліфікувати дії обвинуваченого.

Керуючись ст.ст. 365, 366 КПК України 1960 року, п.11, 13, 15 Перехідних положень КПК України 2012 року, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 08 липня 2014 року щодо ОСОБА_9 скасувати.

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_9 за ст. 124 КК України повернути прокурору Дарницького району міста Києва для організації додаткового розслідування.

Запобіжний захід ОСОБА_9 залишити без зміни підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4