Дата документу Справа № 314/6823/14-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/338/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 314/6823/14 Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року задоволено подання адміністрації Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області та звільнено умовно-достроково засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, на невідбутий строк, що складає 6 місяців 10 днів.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати зазначену ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні спільного подання адміністрації Софіївської ВК УДПтС України в Запорізькій області № 55 та спостережної комісії при Вільнянській РДА Запорізької області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 відмовити.

Вказує, що поведінка засудженого ОСОБА_7 , за весь час відбування ним покарання в установі виконання покарань, не можна назвати позитивною та активною.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 засуджений 10.06.2010 року Керченським міськрайонним судом АР Крим за ст. 307 ч. 2, ст. 311 ч. 2, 70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Керченського міського суду від 16.04.2009 року та остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Початок строку: 26.04.2010. Кінець строку: 26.07.2015.

Засуджений ОСОБА_7 , в місцях позбавлення волі знаходиться з 12.05.2010 року. На даний час відбув 2/3 частини строку покарання.

Згідно характеристики, що знаходиться в матеріалах справи під час тримання у Сімферопольському слідчому ізоляторі УДПтСУ в АР Крим з 12.05.2010 року по 07.08.2010 року характеризувався наступним чином: вимоги режиму тримання не порушував. Заохочень та стягнень не мав.

З 07.08.2010 року по 05.09.2013 року відбував покарання в Оріхівській виправній колонії УДПтСУ у Запорізькій області (№88). За час відбування покарання характеризувався наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушував. Мав 11 стягнень накладених правами начальника колонії. Стягнення погашені у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.

З 05.09.2013 перебуває на лікуванні у спеціалізованій туберкульозній лікарні при Софіївській виправній колонії УДПтСУ у Запорізькій області (№55). За час відбування покарання вимоги режиму відбування покарання не порушує.

За вироком суду позову не має.

Доводи прокурора про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення через наявність у нього стягнень колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідно до ч. 14 ст. 134 КВК України, якщо протягом шести місяців з дня відбуття стягнення засуджений не буде підданий новому стягненню, він вважається таким, що не має стягнення.

Таким чином, на час внесення до суду подання про умовно-дострокове звільнення, засуджений ОСОБА_7 вважається таким, що не має стягнення.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Отже, засуджений ОСОБА_7 вину у скоєному злочині визнає, щиро розкаюється. За сумлінну поведінку і ставлення до праці 1 раз заохочений правами начальника колонії та 2 рази правами начальника відділення СПС.

Суспільно корисна праця в силу винятково великих виховних можливостей впливу на особистість виступає найважливішим засобом виправлення засуджених; свого часу праця у відповідних законах нашої держави визнавалась основою всього процесу виправлення та перевиховання засуджених.

Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі.

У судовому засіданні судом було встановлено, що згідно з довідки про працевлаштування засудженого, ОСОБА_7 на виробництві установи не працевлаштований у зв`язку із хворобою на туберкульоз, але мав бажання працювати на протязі всього часу відбування покарання, що підтверджується, як зі слів самого засудженого, так і зі слів представника установи.

Отже, засуджений ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової його життя, у тому числі й подальшого життя на волі.

Також судом встановлено, що засуджений приймає активну участь з благоустрою відділення та прилеглої території. Також, ОСОБА_7 , згідно ст.118 п.5 КВК України залучався без оплати праці до роботи в господарчій обслузі туберкульозного відділення №2 по благоустрою колонії, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених, до праці ставиться сумлінно.

Соціально-виховна робота це цілеспрямована діяльність персоналу органів та установ виконання покарань та інших соціальних інституцій для досягнення мети виправлення і ресоціалізації засуджених (ст. 123 КВК України). Це комплекс заходів, що проводяться із засудженими з метою формування у них поважного ставлення до людини, суспільства, праці, норм, правил та традицій людського співжиття та стимулювання правослухняної поведінки, підвищення їх загальноосвітнього і культурного рівнів. Проведення соціально-виховних заходів (соціально-виховної роботи) є необхідною умовою виправлення засуджених. їх комплекс включає великий набір різноманітних засобів та методів їх застосування.

Судом встановлено, що згідно довідки від 01.12.2014 з приймає участь в програмах диференційованого виховного впливу Духовне відродження, Правова просвіта та Підготовка до звільнення.

Суд враховує участь засудженого у соціально-виховних заходів при визначенні ступеня його виправлення, а також при застосовуванні до нього заходів виправлення, заохочення.

Колегія суддів приходить до висновку, що заходи виправного впливу на засудженого сприяли формуванню у нього почуття відповідальності та виробленню навичок, які допоможуть реінтегруватися у суспільство, допоможуть виконувати вимоги законності та задовольняти свої життєві потреби власними силами після звільнення.

Пункт г ст. 66 Європейських в`язничних правил рекомендує впроваджувати такі системи контактів і методів керівництва, які б сприяли встановленню позитивних стосунків між персоналом і засудженими з метою досягнення мети виправлення.

У зв`язку із вищевикладеним суд звертає увагу, що засуджений у відношенні до працівників адміністрації установи ввічливий, тактовний виконує законні вимоги.

У відношенні до засуджених товариський, підтримує стосунки із засудженим позитивної спрямованості, до себе вимогливий.

Судом з`ясовано, що засуджений підтримує стосунки з родичами шляхом листування, отримує від них посилки та передачі.

Суд звертає увагу на висновок адміністрації установи про те, що засуджений ОСОБА_7 , довів своє виправлення, тому застосування до нього ст.81 КК України, а саме умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доцільним.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про можливість звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбуття покарання умовно-достроково на строк який залишився.

Однак, судом першої інстанції резолютивна частина ухвали викладена не зовсім чітко й зрозуміло, тому в цій частині вона підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у провадженні залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 грудня 2014 року в цій справі змінити.

Подання адміністрації Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55) задовольнити.

Звільнити умовно-достроково засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі, на невідбутий строк, що складає 6 місяців 10 днів.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СуддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4