АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 668/1181/15-к
Провадження №11-кп/791/399/15 Головуючий у 1-й інст.: ОСОБА_1
Категорія: ст.185 ч.1 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

іменем України

28 квітня 2015 року м.Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Херсонської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Херсоні апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями прокурора на вирок Суворовського районного суду м.Херсона від 9.02.2015р. по кримінальному провадженню №0000115 щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Тягинка Бериславського району Херсонської області, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком :

ОСОБА_7
засуджена за ст.185 ч.1 КК України на 1 рік позбавлення волі, за ст.357 ч.1 КК України на 1 рік обмеження волі. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнена від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік. Відповідно до ст.76 КК України зобов`язана періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи, повідомляти їх про зміну місця проживання, роботи та навчання, не виїжджати за межі України на постійне місце мешкання без дозволу вказаних органів.

ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що 6.11.2014р. близько 15 год., знаходячись по пр.200-річчя Херсону, 9 в м.Херсоні, на території ринку «Північний», на торгівельному місці №199/200, переслідуючи умисел, направлений на викрадення офіційних документів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, таємно, викрала кредитну картку «Приватбанку» № НОМЕР_1 , яка належить ПАТ КБ «ПриватБанк» та видана в користування ОСОБА_8 , з метою зняття з рахунку грошових коштів без відома останнього.

Крім того, ОСОБА_7 , переслідуючи єдиний умисел, направлений на викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із корисних мотивів, використовуючи кредитну карту ПАТ КБ «ПриватБанку» № НОМЕР_1 , в період часу з 15 год. 32 хв. до 15 год. 34 хв. 6.11.2014р. за адресою: пр.200-річчя Херсону, 15 в м.Херсоні, таємно викрала грошові кошти в сумі 2000 грн. за допомогою банкомату, в період часу з 16 год. 3 хв. до 16 год. 4 хв. 6.11.2014р. за адресою: пр.200 років Херсону, 15 в м.Херсоні, таємно викрала грошові кошти в сумі 1000 грн. за допомогою банкомату, близько 16 год. 50 хв. 6.11.2014р. за адресою: вул.Карбишева, 28-а в м.Херсоні в магазині «Гурман», таємно викрала грошові кошти в сумі 240 грн., розплатившись за покупку товару, чим заподіяла матеріальні збитки ОСОБА_8 в на загальну суму 3240 грн.

В апеляційній скарзі та змінах і доповненнях до неї прокурор вказує на незаконність вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, суворістю призначеного покарання. Доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченої не оспорює. Так, суд призначив ОСОБА_7 за ст.357 ч.1 КК України покарання у виді обмеження волі. Проте відповідно до ст.61 КК України даний вид покарання не може бути застосований щодо обвинуваченої, оскільки вона має на утриманні малолітню дитину. Вважає, що за ст.357 ч.1 КК України ОСОБА_7 має бути призначено найменш суворе покарання у виді штрафу, враховуючи, що обвинувачена раніше не судима, вчинила злочин невеликої тяжкості, визнала свою вину, щиро розкаялася, має на утриманні малолітню дитину. Просить вирок змінити, призначити ОСОБА_7 за ст.357 ч.1 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 грн.), за ст.185 ч.1 КК України 1 рік позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі. Відповідно до ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Згідно зі ст.76 п.п.3, 4 КК України зобов`язати ОСОБА_7 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Вислухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу зі змінами і доповненнями до неї, просив вирок змінити, призначити ОСОБА_7 за ст.357 ч.1 КК України штраф в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 грн.), за ст.185 ч.1 КК України 1 рік позбавлення волі, на підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити 1 рік позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, покласти обов`язки, передбачені ст.76 п.п.3, 4 КК України; розглянувши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги зі змінами і доповненнями, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 у судовому засіданні повністю визнала свою вину по пред`явленому обвинуваченню, ні вона, ні інші учасники судового розгляду не заперечували проти визнання судом недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи, які ні ким не оспорювались, суд розглянув справу відповідно до ст.349 ч.3 КПК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ст.185 ч.1 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), та за ст.357 ч.1 КК України як викрадення документів, вчинене з корисливих мотивів, кваліфіковані правильно.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування вироку, - не встановлено.

Доводи апеляційної скарги зі змінами і доповненнями прокурора про незаконність призначення обвинуваченій покарання у виді обмеження волі у зв`язку з тим, що вона має малолітню дитину заслуговують на увагу.

Так, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що перешкодило ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.

Відповідно до ст.61 ч.3 КК України, обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

Всупереч вказаних вимог закону суд призначив обвинуваченій, яка має малолітню дитину, 2010р. народження (т.1 а.п.5), покарання у виді обмеження волі.

Крім того, на думку колегії суддів, призначений за вказаною статтею кримінального закону найсуворіший вид покарання, не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченої внаслідок суворості.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання за ст.357 ч.1 КК України.

Так, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані про особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується позитивно (т.1 а.п.9), раніше не судима (т.1 а.п.6), має на утриманні малолітню дитину (т.1 а.п.5); наявність обставин, що пом`якшують покарання: визнання вини та щире каяття у скоєному; відсутність обтяжуючих покарання обставин; колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 має бути призначений за ст.357 ч.1 КК України найм`якіший вид покарання, що передбачено санкцією статті кримінального закону, а саме: штраф в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таке покарання буде відповідати вимогам ст.65 КК України, та буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої і попередження нових злочинів.

Разом з тим, вимоги апелянта про необхідність покладення на обвинувачену обов`язків, передбачених лише ст.76 ч.1 п.п.3, 4 КК України, а не ст.76 ч.1 п.п.2, 3, 4 КК України, як вказано у вироку, - є немотивованими. Підстави для виключення з резолютивної частини вироку обов`язку, передбаченого ст.76 ч.1 п.2 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, на думку колегії суддів відсутні.

Крім того, вказуючи в апеляційній скарзі зі змінами та доповненнями про необхідність призначення ОСОБА_7 за ст.357 ч.1 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, апелянт не врахував, що вказаний розмір штрафу складає 510 грн., а не 850 грн., як зазначено в апеляційній скарзі.

В решті вирок має бути залишений без змін.

Керуючись ст.ст.404, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями прокурора задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м.Херсона від 9.02.2015р. щодо ОСОБА_7 змінити, призначивши їй за ст.357 ч.1 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме: 510 грн.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ст.357 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме: 510 грн., за ст.185 ч.1 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Згідно зі ст.76 п.2, п.3, п.4 КК України зобов`язати ОСОБА_7 повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Надіслати не пізніше наступного дня після постановлення ухвали її копію учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Судді :