Справа №11-1206 2007 р. Головуючий у 1
інстанції Юрко І.В. Доповідач Самойленко А.І.
УХВАЛА

Іменем України

10
квітня 2007 року

Апеляційний
суд Донецької області у складі:

головуючого
Самойленко А.І.

суддів
Свіягіної І.М., Черкащина М.В.

з участю
прокурора Красної К.О. потерпілого ОСОБА_2. та його представника - адвоката
ОСОБА_3. засудженого ОСОБА_1. розглянув
у відкритому судовому
засіданні в місті
Донецьку справу за апеляцією засудженого ОСОБА_1. на вирок
Гірницького районного суду м.Макіївки Донецької області від 31 січня 2007 року,
яким

ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1року народження, уродженця
і мешканця м.Макіївка Донецької
області, не судимого засуджено за ст.286 ч.2 КК України на 3 роки позбавлення
волі з позбавленням його права керувати транспортними засобами строком на 2
роки.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України засудженого звільнено
від відбування покарання, якщо протягом іспитового строку 2 роки він не вчинить
нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки: повідомляти органи
кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання,
періодично з'являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь потерпілого
ОСОБА_2. 2826 гривень на відшкодування матеріальної шкоди і 15000 гривень - на
відшкодування моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь міської
лікарні №1 м.Макіївки 867 гривень 12 копійок за стаціонарне лікування
потерпілого ОСОБА_2 і 306 гривень 02 копійки судових витрат.

ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 18 вересня 2005
року о 0 годин 15 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, не маючи
права на керування транспортними засобами, керував мотоциклом, який був
саморобно зібраний на базі мотоцикла ІЖ - Юпітер. Рухаючись по вулиці Кірова в
м.Макіївці у темний час доби, ОСОБА_1в порушення вимог п.п.19.1, 31.6, 12.1,
12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, своєчасно не увімкнув світло фари,
не врахував дорожню обстановку і не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати можливість
зупинити транспортний засіб у межах видимості і виникненні небезпеки, через що
вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_2., який разом з

2

ОСОБА_4. рухались у
попутному напрямі. Внаслідок наїзду потерпілому ОСОБА_2 були завдані тяжкі
тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння.

У апеляції
засуджений ОСОБА_1просить скасувати вирок, а справу щодо нього закрити за
відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України. В
обгрунтування доводів апеляції посилається на те, що суд першої інстанції
безпідставно не взяв до уваги його твердження про те, що він керував мотоциклом
із ввімкненим світлом фари, а дорожньо-транспортна пригода виникла внаслідок
отримання ним удару по голові і втрати свідомості. Наявним у справі доказам суд
дав однобічну оцінку, не врахував наявні у справі фактичні дані, які
підтверджували його твердження, а також факт порушення правил дорожнього руху
самим потерпілим.

Заслухавши
доповідача, засудженого, який підтримав свою апеляцію, потерпілого і його
представника, які заперечували проти апеляції і просили вирок залишити без
зміни, прокурора, яка висловилась про необхідність часткового задоволення
апеляції і виключення з вироку застосування додаткового покарання до
засудженого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції,
апеляційний суд вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню, а вирок
суду - зміні, виходячи з наступного.

Винуватість
ОСОБА_1 у вчиненні злочину за обставин, які встановлені вироком суду,
підтверджені сукупністю доказів у справі.

Так, потерпілий
ОСОБА_2і свідок ОСОБА_4пояснили,
що вони у нічний час йшли по дорозі біля її узбіччя і раптово ОСОБА_2ззаду був
збитий мотоциклом, яким, як пізніше з'ясувалось, керував ОСОБА_1. Ніяких ознак
руху транспортного засобу, в тому числі світла фар мотоциклу, не було.

Свідок ОСОБА_5
також стверджував, що він бачив, як мотоцикл рухався без світла фар, і увімкнув
світло перед самим наїздом на потерпілого.

Засуджений
ОСОБА_1у своїх первинних показаннях хоч і стверджував, що світло фари було
увімкнуте, у той же час пояснював, що під час керування мотоциклом відчув, як
об щось ударився і мотоцикл упав. При цьому він не стверджував, що йому було
нанесено удар по голові.

Сукупність
наведених доказів свідчить про те, що ОСОБА_1дійсно керував мотоциклом у темний
час доби без світла фар, через що не бачив дорожню обстановку, а також
потерпілого до наїзду на останнього і спростовує наступні твердження
засудженого про те, що причиною ДТП
був якийсь удар по його голові до наїзду на потерпілого, від якого він
втратив свідомість.

Сам засуджений
не міг пояснити хто, яким чином і з яких причин вдарив чи міг ударити його,
будь-які дані про те, що такий удар фактично мав місце чи міг мати місце,
відсутні.

Показання свідка
ОСОБА_4про те, що в момент наїзду мотоцикл упав на бік, не є підтвердженням
отримання удару по голові засудженим, як він про це стверджує в апеляції, а
свідчить лише про падіння мотоцикла безпосередньо перед наїздом на потерпілого
за

Тому, давши
відповідну оцінку усім наявним у справі доказам, суд першої інстанції
обгрунтовано не взяв до уваги ці твердження ОСОБА_1, як безпідставні, а доводи
апеляції засудженого про однобічну та необ'єктивну оцінку доказів у справі є
безпідставними і такими, що суперечать фактичним обставинам справи.

Також безпідставними є доводи апеляції засудженого про
відсутність його вини у ДТП
через те, що потерпілий сам порушив вимоги п.п.4.4, 4.7, 4.14

3

Правил дорожнього
руху, рухаючись по проїжджій частині дороги у темний час доби, оскільки такі
дії потерпілого не виключали необхідності додержання Правил дорожнього руху з
боку водія мотоцикла ОСОБА_1 і не були безпосередньою причиною його наїзду на
потерпілого. Причиною ДТП були саме порушення з боку ОСОБА_1 вимог п.п.19.1,
31.6, 12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого
потерпілому ОСОБА_2 були завдані тяжкі тілесні ушкодження. Тому дії ОСОБА_1
правильно кваліфіковані за ст.286 ч.2 КК України.

У той же час, призначаючи міру покарання засудженому, суд
першої інстанції в порушення вимог ст.55 КК України призначив йому додаткове
покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки
він такого права не мав. Також в порушення вимог ст.75 КК України суд звільнив
його від відбування цього покарання, оскільки зазначена норма закону не
передбачає можливості звільнення з випробуванням від такого виду покарання.
Тому з вироку підлягає виключенню рішення про застосування до ОСОБА_1
зазначеного додаткового покарання.

Враховуючи наведене, керуючись вимогами ст.ст.365, 366
КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляцію засудженого ОСОБА_1 задовольнити частково. Вирок
Гірницького районного суду м.Макіївки Донецької області від 31 січня 2007 року
щодо нього змінити: виключити з вироку призначення ОСОБА_1у додаткового
покарання у виді позбавлення його права керувати транспортними засобами строком
на 2 роки.

В решті цей вирок залишити без зміни.