У х в а л а

іменем україни

24 березня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_8
суддів: при секретаріОСОБА_9, ОСОБА_10,ОСОБА_11,
за участю прокурора ОСОБА_12,
розглянувши касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, та потерпілого ОСОБА_6 на вирок Білгород-Дністровського районного суду Одеської області від 10 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2014 року в кримінальному провадженні № 0000081 щодо

ОСОБА_7,

ІНФОРМАЦІЯ_1,

уродженця смт Овідіополя Одеської області,

мешканця АДРЕСА_1,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК,

в с т а н о в и в:

За вказаним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом, ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Постановлено стягнути із засудженого на користь потерпілого ОСОБА_6 119 250 грн у рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано у тому, що він протягом грудня 2013 року - січня 2014 року на території бази відпочинку «ІНФОРМАЦІЯ_2», розташованої на АДРЕСА_2, повторно таємно, проникнувши у приміщення шляхом зламу вхідних дверей, викрав майно та гроші потерпілого ОСОБА_6, а саме:

у ніч на 16 грудня - телевізор Saturn вартістю 1090 грн;

21 грудня приблизно о 10.00 год. - телевізор JVC вартістю 1100 грн;

цього ж дня у невстановлений час - телевізор JVC вартістю 1200 грн;

22 грудня приблизно об 11.00 год. - телевізор JVC вартістю 1200 грн;

цього ж дня у невстановлений час - телевізор JVC вартістю 1200 грн;

27 грудня приблизно о 08.00 год. - телевізор BRAVIS вартістю 883 грн;

28 грудня приблизно о 10.00 год. - телевізор JVC вартістю 1098 грн;

04 січня у невстановлений час у стані алкогольного сп'яніння - гроші в розмірі 4000 грн;

05 січня вночі - три телевізори LG-FLATRON загальною вартістю 1200 грн.

У касаційній скарзіпрокурор порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженого внаслідок м'якості. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував до ОСОБА_7 ст. 69 КК, що призвело до призначення засудженому м'якого покарання. Зазначає, що розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому не відповідає вартості викраденого майна, вказаного в обвинувальному висновку.

Потерпілий у своїй скарзі просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м'якість. Вважає, що покарання, призначене судом ОСОБА_7 із застосуванням положень ст. 69 КК, є явно несправедливим через його м'якість. Указує на те, що засуджений не відшкодував заподіяної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримання скарг, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих злочинів та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 3 ст. 185 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора та потерпілого про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, то ці доводи, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 69 КК призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом за цей злочин, може мати місце лише за наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом'якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину з урахуванням особи винного. При цьому суд зобов'язаний зазначити у мотивувальній частині вироку, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом'якшення покарання.

Ухвала апеляційного суду повинна відповідати вимогам ст. 419 КПК; зокрема, при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор та потерпілий оскаржили вирок місцевого суду в апеляційному порядку через необґрунтоване застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69 КК.

Апеляційний суд, залишаючи без задоволення апеляційні скарги, зазначив в ухвалі, що суд першої інстанції при призначенні засудженому покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом'якшують покарання, до яких відніс щире каяття, сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування заподіяної шкоди та дані про особу засудженого, зокрема відсутність у нього судимості.

Проте залишивши без зміни вирок місцевого суду, апеляційний суд не навів достатніх мотивів для спростування доводів, викладених в апеляційних скаргах сторони обвинувачення, щодо необґрунтованого призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої законом, за яким засуджено ОСОБА_7

Разом із тим, за змістом кримінального закону ступінь тяжкості вчиненого злочину передбачає не тільки врахування самої категорії тяжкості, визначеної ст. 12 КК, а й індивідуальних особливостей злочинного діяння.

Виходячи з положень ст. 50 КК рішення суду про призначення покарання, з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У цьому випадку апеляційний суд належним чином не врахував не тільки того, що вчинений злочин є тяжким, а й того, що ОСОБА_7, який не працює, з метою поліпшення матеріального становища протягом нетривалого часу (менше ніж 2 місяці) вчинив значну кількість (10 епізодів) крадіжок чужого майна, поєднаних із проникненням у приміщення шляхом злому вхідних дверей, що вказує на підвищену суспільну небезпечність дій засудженого. Також судом не з'ясовано, яким чином і в якій частині ОСОБА_7 відшкодував потерпілому завдані збитки, з огляду на те, що останній в апеляційній та касаційній скаргах категорично заперечив таке відшкодування. Крім того, суд не зазначив, у чому полягає сприяння засудженого розкриттю злочину. Таким чином, визнання вказаних обставин такими, що пом'якшують покарання засудженому, є сумнівним.

У зв'язку з цим колегія суддів дійшла висновку, що викладені в касаційних скаргах доводи прокурора й потерпілого про безпідставне застосування до ОСОБА_7 ст. 69 КК є слушними.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати доводи, викладені в апеляційних та касаційних скаргах прокурора та потерпілого, і постановити рішення відповідно до вимог закону.

У разі доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину за тих самих обставин та даних про його особу призначення засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК слід вважати явно несправедливим через м'якість.

Керуючись статтями 433-436 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Касаційні скарги прокурора та потерпілого задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10