справа №176/1480/15-к
провадження №1-в/176/270/15
УХВАЛА
21 липня 2015 р. . Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції з приміщенням Жовтоводської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області (№ 26), заяву про умовно-дострокове звільнення від покарання, яка надійшла від засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Інгулець Дніпропетровської області, громадянина України, засудженого 15.11.2011 року Заводським районним судом міста Дніпродзержинськ за ст.ст. 115 ч. 1; 15 ч. 1 КК України до 7 років позбавлення волі,
за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , представника Жовтоводської ВК №26 за довіреністю ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 засуджений 15.11.2011 року Заводським районним судом міста Дніпродзержинськ за ст.ст. 115 ч. 1; 15 ч. 1 КК України до 7 років позбавлення волі, початок строку відбування покарання 01.03.2010 року, кінець строку відбування покарання 01.03.2017 року, відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення можливе після відбуття не менше трьох четвертей строку призначеного покарання, тобто після 01.06.2015 року.
Засуджений ОСОБА_3 в заяві від 26.06.2015 року заявляє клопотання про його умовно-дострокове звільнення з посиланням на положення ст. 81 КК України.
Заслухав представника Жовтоводської ВК №26, який заперечував проти клопотання, виходячи з поведінки засудженого, думку прокурора, який також заперечував проти задоволення клопотання, засудженого ОСОБА_3 , вивчивши матеріали особової справи на засудженого та підстави клопотання, суд приходить до наступного висновку.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення можливо при обов`язковій і одночасній наявності зазначених у законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого.
При цьому висновок про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.
Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну покарання більш м`яким" звернув увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для вирішення питання про досягнення цілей покарання. Головною підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є доведеність і переконаність суду, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому необхідно враховувати зразкове дотримання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, ставлення засудженого до скоєного злочину, праці та навчання, його наміри про приєднання до суспільно-корисної праці, потреба в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
При цьому Пленумом Верховного Суду України також звернуто увагу на те, що сумлінне поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає в утриманні від порушень режиму відбування, а й активна форма поведінки, яка за своєю суттю полягає, зокрема, у прагненні своєю діяльністю спокутувати провину за скоєний злочин, а сумлінне ставлення до праці - постійна усвідомлена участь у суспільно-корисній праці, систематичному виконанні і перевиконанні виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи та т.і.
Як вбачається засуджений ОСОБА_3 з 05.03.2010 року утримувався в Дніпропетровському слідчому ізоляторі. За цей час характеризувався негативно, режим утримання порушував. Заохочень не мав, мав 2 стягнення, працевлаштований не був.
В Жовтоводській виправній колонії № 26 Дніпропетровської області продовжує відбувати покарання з 12.04.2012 року. За час відбування покарання на протязі тривалого часу засуджений характеризується посередньо, на заходи виховного впливу реагує формально. На виробництві установи лишається не працевлаштований.
Суд враховує, що останній мав періодично два заохочення у вигляді подяки, а саме19.09.2014 року та 17.04.2015 року.
Згідно пояснень засудженого в судовому засіданні з рідним сином будь-які стосунки не підтримує.
Крім того, 24.06.2015 р, тобто на протязі тривалого часу більш ніж через п`ять років після початку відбуття терміну покарання також ставилося питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_3 , яке розглядалось на засіданні комісії з питань умовно-дострокового звільнення і було винесено рішення не клопотати перед судом про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання щодо засудженого, оскільки на момент розгляду останній не довів свого виправлення.
Виходячи з вище викладеного на даний момент, обставини що наведені вище, не дають можливим суду дійти однозначного висновку про те, що дійсно ОСОБА_3 став на шлях виправлення і, таким чином, не вбачається достатніх підстав для задоволення даного клопотання.
Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України,
У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про його умовно-дострокове звільнення від покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її проголошення. Оскарження прокурором ухвали суду зупиняє її виконання.

Суддя ОСОБА_1